ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

24 квітня 2014 р. Справа №902/392/14

Господарський суд Вінницької області в
складі головуючої судді Нешик О.С.,
при секретарі судового
засідання Снігур О.О., розглянувши у
відкритому судовому засіданні
матеріали справи

за позовом публічного акціонерного
товариства "Дельта Банк", м.Київ

до товариства з обмеженою
відповідальністю "Гайсинський
консервний комбінат", м.Гайсин
Вінницької області

до дочірнього підприємства "Уманський
консервний комбінат", м.Умань
Черкаської області

до товариства з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім
"Золотий Урожай", м.Донецьк

про стягнення 12525682,24 грн
заборгованості за кредитним договором
та договорами поруки

за участю:

представника позивача - Сподін В.С.
(довіреність від 15.07.2013; паспорт серії
МН №946667);

представники відповідачів не
з'явились.

ВСТАНОВИВ :

Публічне акціонерне товариство "Дельта
Банк" звернулось до господарського
суду Вінницької області з позовом про
стягнення солідарно з товариства з
обмеженою відповідальністю
"Гайсинський консервний комбінат",
дочірнього підприємства "Уманський
консервний комбінат", товариства з
обмеженою відповідальністю "Торговий
дім "Золотий Урожай" 12525682,24 грн
заборгованості згідно умов кредитного
договору №22/46/07-КЛТ від 20.06.2007,
договорів поруки №22/46/П01/08-ПЛТ від
05.03.2008 та №22/46/П02/11-КЛТ від 31.10.2011, з яких
9700000,00 грн - заборгованість за кредитом,
2225122,19 грн - заборгованість за
відсотками, 459487,67 грн - пеня за
несвоєчасне повернення кредиту, 141072,38
грн - пеня за несвоєчасне погашення
відсотків.

Ухвалою суду від 03.04.2014 за вказаним
позовом порушено провадження у справі
№902/392/14 з призначенням судового
засідання на 24 квітня 2014 року.

23.04.2014 засобами електронного зв'язку
надійшло клопотання товариства з
обмеженою відповідальністю "Торговий
дім "Золотий Урожай" про відкладення
розгляду справи в зв'язку із участю
його представника в іншому судовому
засіданні.

Крім того, 23.04.2014 до суду надійшла заява
за підписом генерального директора
товариства з обмеженою
відповідальністю "Гайсинський
консервний комбінат" Безницького В.М.
(вх. канц. №08-46/3818/14), в якій останній
повідомив про неможливість надання
витребуваних судом документів в судове
засідання 24.04.2014 та просив розгляд
справи відкласти не починаючи її
розгляд по суті.

Телеграмою (вх. канц. №08-36/24/14 від 23.04.2014)
генеральний директор дочірнього
підприємства "Уманський консервний
комбінат" Безницький В.М. просить
розгляд справи відкласти в зв'язку з
терміновим відрядженням за викликом
засновників.

Розглянувши в судовому засіданні 24.04.2014
клопотання товариства з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім
"Золотий Урожай", суд приходить до
висновку, що воно не підлягає
задоволенню, оскільки наданими
доказами належно не обґрунтовано
поважність причин неявки представника
відповідача в судове засідання.
Відповідач не був позбавлений
можливості направити іншого
представника для участі в судовому
засіданні по даній справі. Участь
представника в інших судових
засіданнях суд не може визнати
поважною причиною неявки в дане судове
засідання.

Окрім того, суд зважує на те, що
відповідно до п. 1.5.17 Інструкції з
діловодства в господарських судах
України, затвердженої наказом
Державної судової адміністрації
України від 20.02.2013 року № 28, документи,
отримані без електронного цифрового
підпису або каналами факсимільного
зв'язку, не належать до офіційних. У
разі надсилання електронних
документів без електронного цифрового
підпису та факсограм необхідно
надсилати оригінал документа в
паперовій формі.

Клопотання товариства з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім
"Золотий Урожай" про відкладення
розгляду справи надійшло без
електронного цифрового підпису,
оригінал цього документа в паперовій
формі на момент розгляду справи (24.04.2014)
до суду не надходив.

Розглянувши заяви товариства з
обмеженою відповідальністю
"Гайсинський консервний комбінат" та
дочірнього підприємства "Уманський
консервний комбінат" про відкладення
розгляду справи, суд відхиляє їх як
безпідставні виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст.28 ГПК України
справи юридичних осіб в господарському
суді ведуть їх органи, що діють у межах
повноважень, наданих їм законодавством
та установчими документами, через
свого представника. Керівники
підприємств та організацій, інші особи,
повноваження яких визначені
законодавством або установчими
документами, подають господарському
суду документи, що посвідчують їх
посадове становище. Представниками
юридичних осіб можуть бути також інші
особи, повноваження яких
підтверджуються довіреністю від імені
підприємства, організації. Довіреність
видається за підписом керівника або
іншої уповноваженої ним особи та
посвідчується печаткою підприємства,
організації.

Тобто, юридична особа не обмежена у
виборі особи та наданні такій особі
повноважень на представництво її
інтересів в господарському суді.

Пунктом 3.9.2. постанови пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" №18
від 26.12.2011 року передбачено, що у
випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.
Господарський суд з урахуванням
обставин конкретної справи може
відхилити доводи учасника судового
процесу - підприємства, установи,
організації, іншої юридичної особи,
державного чи іншого органу щодо
відкладення розгляду справи у зв'язку з
відсутністю його представника (з
причин, пов'язаних з відпусткою,
хворобою, службовим відрядженням,
участю в іншому судовому засіданні і т.
п.). При цьому господарський суд
виходить з того, що у відповідних
випадках такий учасник судового
процесу не позбавлений права і
можливості забезпечити за
необхідності участь у судовому
засіданні іншого представника згідно з
частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з
числа як своїх працівників, так і осіб,
не пов'язаних з ним трудовими
відносинами. Неможливість такої заміни
представника і неможливість розгляду
справи без участі представника
підлягає доведенню учасником судового
процесу на загальних підставах (статті
32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів
для оплати послуг представника не може
свідчити про поважність причини його
відсутності в судовому засіданні.
Неявка учасника судового процесу в
судове засідання не є підставою для
скасування судового рішення, якщо
ухвалу, в якій зазначено час і місце
такого засідання, надіслано йому в
порядку, зазначеному в підпункті 3.9.1
підпункту 3.9 цього пункту постанови.

Враховуючи викладене, суд вважає, що
вжив всі залежні від нього заходи для
повідомлення відповідачів належним
чином про час і місце розгляду судової
справи і забезпечення явки
представників останніх в судове
засідання для реалізації права на
судовий захист своїх прав та інтересів.

Відсутність представників
відповідачів в судовому засіданні не
перешкоджає розгляду справи по суті.

Разом з цим, в судовому засіданні 24.04.2014
представником позивача до суду подана
заява від 24.04.2014 (вх. №08-46/3919/14), в якій
останній просить провести судове
засідання без участі представників
відповідачів, оскільки вони мали
достатньо часу для надання заперечень,
та розглянути справу по суті в даному
судовому засіданні.

З урахуванням вищенаведеного у
сукупності справа слухається за
наявними у ній матеріалами відповідно
до ст.75 ГПК України.

В поданій в судовому засіданні заяві
"про зменшення позовних вимог" від
24.04.2014 (вх. №08-46/3918/14 від 24.04.2014)
представник позивача просить прийняти
рішення, яким стягнути 9700000,00 грн
заборгованості за кредитом, 2225122,19 грн
заборгованості за відсотками, 459487,67 грн
пені за несвоєчасне повернення
кредиту, 58 112,87 грн пені за несвоєчасне
погашення відсотків за період з 13.08.2013
по 25.12.2013.

Дана заява позивача прийнята судом до
розгляду на підставі положень ст.22 ГПК
України.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представника позивача, з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, судом
встановлено наступне.

20 червня 2007 року між приватним
акціонерним товариством
«Кредитпромбанк» (далі - «Банк», «ПАТ
«Кредитпромбанк») та товариством з
обмеженою відповідальністю
«Гайсинський консервний комбінат»
(далі - «Позичальник», «Відповідач 1»)
було укладено кредитний договір №
22/46/07-КЛТ (далі - «Кредитний договір»).

Пунктом 1.1. кредитного договору
встановлено, що Банк надає
Позичальнику кредитні кошти в межах
загальної суми в розмірі 10000000,00 грн.

Відповідно до пункту 1.2. кредитного
договору зобов'язання Банку щодо
надання кредитів та зобов'язання
Позичальника щодо повернення кредитів,
сплати процентів, а також інші права та
зобов'язання Сторін, передбачені цим
Договором, виникають з моменту
укладення сторонами додаткових угод
про надання кредитів, які є
невід'ємними частинами цього договору
(далі - "додаткова угода"), в сумах,
зазначених в таких додаткових угодах.
Строк користування кожним окремим
кредитом в межах загальної суми,
встановленої пунктом 1.1. кредитного
договору, визначається додатковими
угодами, але не пізніше строку,
встановленого пунктом 3.4.5 цього
Договору.

Відповідно до п. 3.4.5. кредитного
договору позичальник зобов'язаний
повністю погасити заборгованість за
кредитами не пізніше 18 червня 2010 року.

Процентні ставки встановлюються в
додаткових угодах за кожним кредитом
(пункт 2.7. кредитного договору).

Позичальник зобов'язаний сплачувати
банку нараховані проценти за кожним
кредитом, наданим згідно з додатковими
угодами (пункт 3.4.3. кредитного
договору).

Згідно пункту 3.4.9. кредитного договору
позичальник зобов'язаний у разі
несвоєчасного погашення
заборгованості за кредитами та/або
процентами, та/або комісією, сплатити
Банку пеню за кожний день прострочки в
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, яка діяла в період наявності
простроченої заборгованості за
кредитами та/або процентами, та/або
комісією.

20.06.2007 між Банком та Позичальником було
укладено Додаткову угоду № 1 до
кредитного договору (далі - «Додаткова
угода 1»), відповідно до пункту 1 якої
позичальнику надано кредит в сумі 10 000
000,00 грн, зі строком повернення кредиту
не пізніше 20.06.2008, процентна ставка
встановлена в розмірі 18,5 % річних (п. 2,3
угоди).

04.06.2008 між Банком та Позичальником було
укладено Угоду про внесення змін до
Додаткової угоди 1, відповідно до п. 1.
якої з моменту укладання кредитного
договору по 01.06.2008 включно процентна
ставка за кредитом встановлюється у
розмірі 18,5 % річних. Починаючи з 02.06.2008
процентна ставка встановлюється в
розмірі 25 % річних.

20.06.2008 між Банком та Позичальником було
укладено Додаткову угоду № 2 до
кредитного договору, відповідно до
пунктів 1,2,3 якої позичальнику надано
кредит в сумі 10 000 000,00 грн зі строком
повернення кредиту не пізніше 19.06.2009,
процентна ставка встановлена в розмірі
25 % річних.

19.06.2008 між Банком та Позичальником було
укладено Додаткову угоду № 3 до
кредитного договору, відповідно до
пунктів 1,2,3 якої Позичальнику надано
кредит в сумі 10 000 000,00 грн зі строком
повернення кредиту не пізніше 17.07.2009,
процентна ставка встановлена в розмірі
25 % річних.

17.07.2009 між Банком та Позичальником було
укладено Додаткову угоду № 4 до
кредитного договору (далі - «Додаткова
угода 4»), відповідно до пунктів 1,2,3 якої
позичальнику надано кредит в сумі 10 000
000,00 грн зі строком повернення кредиту
не пізніше 17.08.2009, процентна ставка
встановлена в розмірі 25 % річних.

18.08.2009 між Банком та Позичальником було
укладено Угоду про внесення змін до
Додаткової угоди 4, відповідно до п. 1
якої позичальник зобов'язується
повернути кредит, отриманий за цією
Додатковою угодою 4, не пізніше 18.06.2010.

10.06.2010 між Банком та Позичальником було
укладено Угоду про внесення змін до
Додаткової угоди 4, відповідно до п. 1
якої Позичальник зобов'язується
повернути кредит, отриманий за цією
Додатковою угодою 4, не пізніше 17.06.2011.

17.06.2011 між Банком та Позичальником було
укладено Угоду про внесення змін до
Додаткової угоди 4, відповідно до п. 1
якої Позичальник зобов'язується
повернути кредит, отриманий за цією
Додатковою угодою 4, не пізніше 30.06.2011.

30.06.2011 між Банком та Позичальником було
укладено Угоду про внесення змін до
Додаткової угоди 4, відповідно до п. 1
якої Позичальник зобов'язується
повернути кредит, отриманий за цією
Додатковою угодою 4, не пізніше 30.08.2011.

30.08.2011 між Банком та Позичальником було
укладено Угоду про внесення змін до
Додаткової угоди 4, відповідно до п. 1
якої Позичальник зобов'язується
повернути кредит, отриманий за цією
Додатковою угодою 4, не пізніше 30.09.2011.

29.09.2011 між Банком та Позичальником було
укладено Угоду про внесення змін до
Додаткової угоди 4, відповідно до п. 1
якої Позичальник зобов'язується
повернути кредит, отриманий за цією
Додатковою угодою 4, не пізніше 31.10.2011.

31.10.2011 між Банком та Позичальником було
укладено Угоду про внесення змін до
Додаткової угоди 4, відповідно до п. 1
якої Позичальник зобов'язується
повернути кредит, отриманий за цією
Додатковою угодою 4, не пізніше 31.10.2012.

01.11.2012 між Банком та Позичальником було
укладено Договір про внесення змін до
Додаткової угоди 4 (Договір про
внесення змін до Додаткової угоди 4) та
до Кредитного договору відповідно,
згідно до якого Додаткова угода 4
викладена в новій редакції. Пунктами
1,2,3 Договору про внесення змін до
Додаткової угоди 4 встановлено, що Банк
надав Позичальнику кредит в сумі 9 750
000,00 грн зі строком повернення кредиту
не пізніше 31.10.2013, процентна ставка
встановлена в розмірі 25 % річних.

26 червня 2013 року між Публічним
акціонерним товариством
«Кредитпромбанк» (далі - «Первісний
кредитор») та Публічним акціонерним
товариством «Дельта Банк» (далі -
«Новий кредитор». «Позивач») був
укладений Договір купівлі-продажу прав
вимоги, відповідно до якого первісним
кредитором здійснено на користь нового
кредитора відступлення своїх прав
вимоги за Кредитним договором
№22/46/07-КЛТ від 20.06.2007, укладеного з
товариством з обмеженою
відповідальністю «Гайсинський
консервний комбінат», а також
пов'язаних з ним договором(ами) іпотеки,
договором(ами) застави та/або
договором(ами) поруки (далі разом -
«Кредитні документи»).

В результаті відступлення новий
кредитор з 26.06.2013 є єдиним власником
всіх прав вимоги за кредитними
документами (включаючи, без обмеження,
права на всі платежі за кредитним(и)
договором(ами), всі права
іпотекодержателя за договором(ами)
іпотеки, та всі права заставодержателя
за договором(ами) застави, та всі права
кредитора за договором(ами) поруки).

Відступлення не призводить до
будь-яких змін обсягу та обов'язків за
кредитними документами. Зокрема,
незмінними залишаються суми, що
підлягають сплаті, та строки їх сплати
відповідно до умов Кредитного договору
№22/46/07-КЛТ від 20.06.2007.

13.09.2013 між публічним акціонерним
товариством «Дельта Банк» (далі -
«Позивач», «Кредитор») та
позичальником було укладено Договір
про внесення змін до

кредитного договору (далі - «Договір
про внесення змін»), відповідно до
якого умови кредитного договору були
викладені в новій редакції. Пунктом 1.1.1
Договору про внесення змін визначено,
що надання кредиту Позичальнику
здійснюється окремими частинами в
межах відновлювальної кредитної лінії
з максимальним лімітом заборгованості
9750000,00 грн (дев'ять мільйонів сімсот
п'ятдесят тисяч гривень 00 копійок) зі
сплатою плати за користування кредитом
у розмірі 25 % річних та кінцевим
терміном погашення заборгованості за
кредитом не пізніше 31.10.2013.

Відповідно до пункту 3.3. Договору про
внесення змін позичальник зобов'язаний
дотримуватись положень кредитного
договору, протягом строку використання
кредиту сплачувати проценти, повернути
Кредитору у повному обсязі кредит зі
сплатою процентів та комісій Кредитора
та можливих штрафних санкцій, у
терміни, вказані в кредитному договорі.

Пунктом 4.1 Договору про внесення змін
визначено, що у випадку прострочення
Позичальником строків сплати
процентів, комісій, а також
прострочення строків повернення
кредиту, Позичальник сплачує Кредитору
пеню з розрахунку подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період прострочення, від
несвоєчасно сплаченої суми за кожний
день прострочення. У випадку порушення
Позичальником вимог пункту 3.3. Договору
про внесення змін, Позичальник
зобов'язаний сплатити Кредитору штраф
у розмірі 1 % від суми кредиту за кожний
випадок порушення (пункт 4.2. Договору
про внесення змін).

У випадку невиконання Позичальником
зобов'язань, визначених пунктом 3.3
Договору про внесення змін, протягом
більше 10 календарних днів від дня
закінчення строку, встановленого для
їх виконання, на одинадцятий
календарний день строк користування
кредитом вважається таким, що
закінчився та, відповідно, Позичальник
зобов'язаний погасити наявну
заборгованість за кредитом, сплатити
нараховані проценти, комісії та
штрафні санкції. Після повного
погашення заборгованості Позичальника
за Кредитним договором дія Кредитного
договору припиняється. Виконання
Позичальником даного обов'язку не
потребує від Кредитора надіслання
жодних попередніх письмових
повідомлень та/або вимог до
Позичальника (пункт 4.3. Договору про
внесення змін).

В забезпечення виконання зобов'язань
за Кредитним договором між Банком та
дочірнім підприємством «Уманський
консервний комбінат» (далі -
«Поручитель 1», «Відповідач 2») був
укладений Договір поруки №22/46/П01/08-ПЛТ
від 05.03.2008 (далі - «Договір поруки 1»).

В забезпечення виконання зобов'язань
за Кредитним договором між Банком та
товариством з обмеженою
відповідальністю «Золотий Урожай»
(далі - «Поручитель 2», «Відповідач 3»)
був укладений Договір поруки №
22/46/П02/11-КЛТ від 31.10.2011 (далі - «Договір
поруки 2»).

Відповідно до Договорів поруки, а саме
пунктів 1.1., Поручителі зобов'язуються
солідарно відповідати перед Банком у
повному обсязі за своєчасне та повне
виконання зобов'язань Позичальника за
Кредитним договором №22/46/07-КЛТ від
20.06.2007.

Поручителі беруть на себе зобов'язання
відповідати перед Банком у тому ж
обсязі, на тих же умовах та в ті ж
строки, що і Позичальник (пункти 1.3.
Договорів поруки).

Продовження строку виконання
зобов'язань за Кредитним договором
означає автоматичне (без підписання
додаткової угоди) продовження строку
дії Договорів поруки (пункти 4.2.
Договорів поруки).

Поручителі відповідають перед Банком
за зобов'язаннями майном та грошовими
коштами, на які може бути звернене
стягнення у відповідності з чинним
законодавством України (пункти 3.3.
Договорів поруки).

13.09.2013 між публічним акціонерним
товариством «Дельта Банк» та
Поручителем 1, Поручителем 2 були
укладені Додаткові договори до
Договорів поруки, в які були внесені
зміни відповідно до змін Кредитного
договору.

Позивач (Банк) свої зобов'язання за
кредитним договором виконав, надавши
кредитні кошти в користування
Позичальника, що підтверджується
випискою з особового рахунку
Позичальника, додатковими угодами.

Непроведення відповідачами
розрахунків згідно умов кредитного
договору в строки, обумовлені
договором, в добровільному порядку
спонукало позивача звернутись з
позовом про стягнення заборгованості
за кредитним договором до суду.

Враховуючи викладене, суд дійшов
наступних висновків.

Стаття 11 Цивільного кодексу України
вказує, що цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки,
й серед підстав виникнення цивільних
прав та обов'язків, зокрема, передбачає
договори та інші правочини.

Як зазначено в ст.174 Господарського
кодексу України, господарські
зобов'язання можуть виникати, зокрема,
із господарського договору та інших
угод, передбачених законом, а також з
угод, не передбачених законом, але
таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідносини, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку. Таке
ж положення містить і ст.173
Господарського кодексу України, в якій
зазначено, що господарським визнається
зобов'язання, що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Виходячи із встановлених обставин
спору суд дійшов висновку, що між
сторонами укладено кредитний договір
правовідносини по якому врегульовано в
главі 71 ЦК України "Позика. Кредит.
Банківський вклад".

Зокрема в ст. 1054 ЦК України вказано, що
за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти. До
відносин за кредитним договором
застосовуються положення параграфа 1
цієї глави, якщо інше не встановлено
цим параграфом і не випливає із суті
кредитного договору.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

В ч.1 ст.1048 ЦК України визначено, що
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюються
договором. Якщо договором не
встановлений розмір процентів, їх
розмір визначається на рівні облікової
ставки Національного банку України. У
разі відсутності іншої домовленості
сторін проценти виплачуються щомісяця
до дня повернення позики.

Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором. Якщо договором
не встановлений строк повернення
позики або цей строк визначений
моментом пред'явлення вимоги, позика
має бути повернена позичальником
протягом тридцяти днів від дня
пред'явлення позикодавцем вимоги про
це, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст.1050 ЦК України встановлено,
що якщо позичальник своєчасно не
повернув суму позики, він зобов'язаний
сплатити грошову суму відповідно до
статті 625 цього Кодексу. Якщо
позичальник своєчасно не повернув
речі, визначені родовими ознаками, він
зобов'язаний сплатити неустойку
відповідно до статей 549 - 552 цього
Кодексу, яка нараховується від дня,
коли речі мали бути повернуті, до дня їх
фактичного повернення позикодавцеві,
незалежно від сплати процентів,
належних йому відповідно до статті 1048
цього Кодексу.

Частиною 2 названої статті встановлено,
що якщо договором встановлений
обов'язок позичальника повернути
позику частинами (з розстроченням), то в
разі прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу
України, ст.193 Господарського кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цих Кодексів, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст.525 Цивільного
кодексу України, ч.7 ст.193
Господарського кодексу України).

Статтею 625 ЦК України передбачено, що
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу
України боржник зобов'язаний виконати
свій обов'язок, а кредитор - прийняти
виконання особисто, якщо інше не
встановлено договором або законом, не
випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов'язанні має
право вимагати доказів того, що
обов'язок виконується належним
боржником або виконання приймається
належним кредитором чи уповноваженою
на це особою, і несе ризик наслідків
непред'явлення такої вимоги.

Відповідно до ст.553 Цивільного кодексу
України за договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання боржником свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язань
боржником.

Статтею 554 Цивільного кодексу України
передбачено, у разі порушення
боржником зобов'язання, забезпеченого
порукою, боржник і поручитель
відповідають перед кредитором як
солідарні боржники, якщо договором
поруки не встановлено додаткову
(субсидіарну) відповідальність
поручителя. Поручитель відповідає
перед кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

У разі солідарного обов'язку боржників
(солідарних боржників) кредитор має
право вимагати виконання обов'язку
частково або в повному обсязі як від
усіх боржників разом, так і від
будь-кого з них окремо (ч. 1 ст. 543 ЦК
України).

З урахуванням змісту підписаного між
сторонами 26.06.2013 договору
купівлі-продажу прав вимоги, суд також
приймає до уваги наступні приписи
законодавства.

Згідно п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у
зобов'язанні може бути замінений іншою
особою внаслідок передання ним своїх
прав іншій особі за правочином
(відступлення права вимоги).

Відповідно до ст.514 ЦК України до нового
кредитора переходять права первісного
кредитора у зобов'язанні в обсязі і на
умовах, що існували на момент переходу
цих прав, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Заміна кредитора у зобов'язанні
здійснюється без згоди боржника, якщо
інше не встановлено договором або
законом (ст.516 ЦК України).

З урахуванням наведеного вище, вимоги
про стягнення з відповідачів 9700000,00 грн
заборгованості за кредитом, 2225122,19 грн
заборгованості за відсотками
підлягають задоволенню як
обґрунтовані та правомірні.

Також судом розглянуто вимоги позивача
щодо стягнення з відповідачів 459487,67 грн
пені за несвоєчасне погашення кредиту
за період з 01.11.2013 по 13.03.2014; 58112,87 грн
пені за несвоєчасне погашення
відсотків за період з 13.08.2013 по 25.12.2013, в
результаті чого суд дійшов наступних
висновків.

Частиною 2 статті 193 ГК України
встановлено, що порушення зобов'язань є
підставою для застосування
господарських санкцій, передбачених ГК
України, іншими законами або договором.

Частиною 2 статті 217 ГК України
передбачено такі види господарських
санкцій: відшкодування збитків;
штрафні санкції,
оперативно-господарські санкції.

Відповідно до ст.230 ГК України
штрафними санкціями є господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України
виконання зобов'язання може
забезпечуватися, крім іншого,
неустойкою.

Стаття 549 ЦК України вказує, що
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання. При
цьому штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання, а пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Згідно ч.1 ст.550 ЦК України право на
неустойку виникає незалежно від
наявності у кредитора збитків,
завданих невиконанням або неналежним
виконанням зобов'язання.

Стаття 610 цього ж Кодексу передбачає, що
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

У п.3 ч.1 ст.611 ЦК України встановлено, що
у разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності і
справедливості.

Стаття 628 ЦК України передбачає, що
зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Згідно ст.629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Розділом 3 кредитного договору сторони
передбачили відповідальність за
порушення термінів повернення кредиту
та процентів.

Таким чином заявлення позивачем вимог
про стягнення пені є правомірним та
обґрунтованим, оскільки відповідає
чинному законодавству та умовам
укладеного сторонами Договору.

Перевіркою розрахунку пені судом не
виявлено помилок, в зв'язку з чим
вказані вимоги задовольняються судом в
заявленому позивачем розмірі.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.614 ЦК України
особа, яка порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.
Відсутність своєї вини доводить особа,
яка порушила зобов'язання.

Як визначає ст.32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд встановлює наявність чи
відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення, а
також інші обставини, які мають
значення для правильного вирішення
спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 Господарського
процесуального кодексу України докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу. Обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування. Господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення для господарського суду не
є обов'язковим.

За змістом статті 33 Господарського
процесуального кодексу України,
обов'язок доказування та подання
доказів розподіляється між сторонами,
виходячи з того, хто посилається на
юридичні факти, які обґрунтовують його
вимоги і заперечення.

Проте, всупереч наведеним нормам та
вимогам ухвали суду відповідачі не
подали до суду жодного доказу в
спростування позовних вимог позивача
щодо стягнення основного боргу,
відсотків за користування кредитом,
пені, в тому рахунку доказів проведення
розрахунків (платіжні доручення,
виписки банківських установ щодо руху
коштів, квитанції до прибуткових
касових ордерів).

За таких обставин, позовні вимоги
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Судові витрати підлягають віднесенню
на відповідачів відповідно до ст. 49 ГПК
України.

Керуючись ст.ст. 4-3, 4-5, 22, 32, 33, 34, 36, 43, 44, 49,
82, 84, 85, 86, 87, 115, 116 ГПК України, суд

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути солідарно з товариства з
обмеженою відповідальністю
"Гайсинський консервний комбінат" (23700,
Вінницька область, м.Гайсин,
вул.І.Франка, буд. 26; ) та
дочірнього підприємства "Уманський
консервний комбінат" (20300, Черкаська
область, м.Умань, вул.Дерев'янка, буд.3;
) та товариства з
обмеженою відповідальністю "Торговий
дім "Золотий Урожай" (83086, м.Донецьк, пр-т
Лагутенка, б.13, каб.30; ) на
користь публічного акціонерного
товариства "Дельта Банк" (01133, м.Київ,
вул.Щорса, 36-б; код ЄДРПОУ 34047,00
грн заборгованості за кредитом; 2225122,19
грн заборгованості за відсотками; 459487,67
грн пені за несвоєчасне погашення
кредиту; 58112,87 грн пені за несвоєчасне
погашення відсотків та 73080,00 грн витрат
зі сплати судового збору.

3. Видати накази в день набрання
рішенням законної сили.

4. Копію рішення надіслати сторонам
рекомендованими листами з
повідомленнями про вручення поштових
відправлень.

Повне рішення складено 29 квітня 2014 р.

Суддя Нешик О.С.

віддрук. прим.:

1 - до справи;

2,3 - позивачу - ПАТ "Дельта Банк" (за
адресами: 01133, м.Київ, вул.Щорса, 36-б; 04050,
м.Київ, вул.Мельникова, 81, корп.20);

4 - відповідачу - ТОВ "Гайсинський
консервний комбінат" (23700, Вінницька
область, м.Гайсин, вул.І.Франка, буд. 26);

5 - відповідачу - ДП "Уманський
консервний комбінат" (20300, Черкаська
область, м.Умань, вул.Дерев'янка, буд.3);

6 - ТОВ "Торговий дім "Золотий Урожай"
(83086, м.Донецьк, пр-т Лагутенка, б.13, каб.30)