м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Господарський суд міста Києва в складі:
головуючого судді
за позовом публічного акціонерного
товариства «Третій Київський
авторемонтний завод»
до акціонерного товариства
закритого типу "Агро"
про визнання недійсними
договорів купівлі-продажу.
Представники сторін:
від позивача: Новинський О.В.,
довіреність № 01/5-144/1 від 24.12.2013р.;
від відповідача: Невечеря С.І.,
довіреність б/н від 17.04.2014р.;
вільні слухачі: ОСОБА_3, паспорт НОМЕР_1
ОСОБА_4, паспорт НОМЕР_2
обставини справи:
Відкрите акціонерне товариство "Третій
Київський авторемонтний завод"
звернулось до Господарського суду
міста Києва з позовом до акціонерного
товариства закритого типу "Агро" про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу нежитлових будинків
літ. Е, Е`, Ж, И майнового комплексу від 29
грудня 2004 року, укладеного сторонами,
посвідченого приватним нотаріусом
Київського міського округу ОСОБА_5 за №
5826, а також договору купівлі-продажу
споруди від 29 грудня 2004 року.
В обґрунтування позовних вимог,
позивач зазначає, що між ним і
відповідачем було укладено договори
купівлі-продажу об'єктів нерухомості,
проте позивач вважає, що укладені між
сторонами договори були підписані від
імені позивача посадовою особою
товариства, яка не була уповноважена на
їх підписання, що тягне за собою
недійсність вказаних угод.
Рішенням Господарського суду міста
Києва від 30 січня 2013 року, залишеним без
змін постановою Київського
апеляційного господарського суду від 7
листопада 2013 року, в задоволенні позову
відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду
України від 12 лютого 2014 року у справі
№5011-73/15858-2012, касаційну скаргу
відкритого акціонерного товариства
"Третій Київський авторемонтний завод"
задоволено частково. Рішення
господарського суду м. Києва від
13.03.2013р. та постанову Київського
апеляційного господарського суду від
23.05.2013р. у справі № 5011-73/15858-2012
скасовано. Справу № 5011-73/15858-2012 передано
на новий розгляд до Господарського
суду міста Києва.

Згідно з розпорядженням Керівника
апарату суду від 24.02.2014р. за № 04-23/59
призначено повторний автоматичний
розподіл справи, за результатами якого
справу №5011-73/15858-2012 передано на розгляд
судді Привалову А.І.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 26.02.2014р. справу № 5011-73/15858-2012
прийняттю до провадження та
призначенно до розгляду в судовому
засданні на 20.03.2014р.

Крім того, судом визначено
організаційно-правову форму позивача з
урахуванням чинного законодавства та
згідно Витягу з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців серії АА № 982336, копія
якого залучена до матеріалів справи.

Присутній у судовому засіданні 20.03.2014р.
представник позивача підтримав
заявлені позовні вимоги, з підстав
наведених у позовні заяві, та з
урахуванням додатково наданих
письмових пояснень.

Представник відповідача позов не
визнав, проте просив прийняти рішення
на розсуд суду.

Заслухавши пояснення учасників
судового процесу та дослідивши
матеріали справи, з метою виконання
вказівок, які містяться в постанові
Вищого господарського суду України від
12 лютого 2014 року у справі № 5011-73/15858-2012
та повного дослідження матеріалів
справи, суд дійшов висновку щодо
необхідності викликати в судове
засідання: голову правління ПАТ "Третій
Київський авторемонтний завод" ОСОБА_3,
який на час укладання спірного
договору обіймав посаду голови ради
директорів позивача та є акціонером
відповідача; голову правління АТЗТ
«Агро» ОСОБА_6, який на час укладання
спірного договору входив до складу
спостережної ради позивача та є
акціонером відповідача, ОСОБА_4, який
обіймав посаду голови правління АТЗТ
«Агро» на дату підписання оспорюваного
договору, а також входив до складу
спостережної ради позивача та є
акціонером відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 20.03.2014 р. розгляд справи
№5011-73/15858-2012 було відкладено на 10.04.2014р.,
у зв'язку з необхідністю витребування
нових доказів у справі.

04.04.2014р. через загальний відділ
господарського суду від представника
відповідача надійшов відвід судді, а
від представника позивача - клопотання
про здійснення фіксації судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного
засобу.

Також, 07.04.2014р. на адресу суду від
представника позивача надійшов відвід
судді.

До початку розгляду справи судом були
розглянуті відводи судді, які надійшли
від представників позивача та
відповідача.

Після виходу з нарадчої кімнати, суд
відмовив у задоволенні заяв про відвід
судді, з огляду на відсутність підстав,
передбачених ч. 1 ст. 20 ГПК України.

Під час розгляду справи, відповідно до
ст. 81-1 Господарського процесуального
кодексу України, за клопотання
представника позивача здійснювалось
фіксування судового процесу за
допомогою програмно-апаратного
комплексу «Діловодство суду».

Присутній у судовому засіданні 10.04.2014р.
представник позивача підтримав
заявлені позовні вимоги, з підстав
наведених у позовні заяві.

Представник відповідача позов не
визнав.

Присутній у судовому засіданні ОСОБА_4
надав усні пояснення, в яких зазначив,
що згода на укладання спірних
договорів була дана головою правління
ПАТ "Третій Київський авторемонтний
завод" ОСОБА_3, який на час укладання
спірного договору обіймав посаду
голови ради директорів позивача, в
усному порядку, що не суперечить
положенням Статуту.

Викликані в судове засідання посадові
особи позивача та відповідача ОСОБА_3 і
ОСОБА_6 не з'явились.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 20.03.2014 р. розгляд справи
№5011-73/15858-2012 було відкладено на 10.04.2014р.,
у зв'язку з неподанням витребуваних
судом доказів у справі.

Присутній у судовому засіданні 10.04.2014р.
представник позивача підтримав
заявлені позовні вимоги, з підстав
наведених у позовні заяві та
додаткових поясненнях по справі.

Представник відповідач просив
розглянути справу за наявними в ній
матеріалами та винести рішення на
розсуд суду.

Присутній у судовому засіданні голова
правління ПАТ "Третій Київський
авторемонтний завод" ОСОБА_3, який на
час укладання спірних договорів
обіймав посаду голови ради директорів
позивача, зазначив у своїх поясненнях,
що згода на укладання спірних
договорів не надавалась.

Голову правління АТЗТ «Агро» ОСОБА_6,
який на час укладання спірного
договору входив до складу спостережної
ради позивача та є акціонером
відповідача, для надання пояснень в
засідання суду не з'явився.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82
Господарського процесуального кодексу
України, рішення прийнято
господарським судом за результатами
оцінки доказів, поданих сторонами, а
також доказів, які були витребувані
господарським судом, у нарадчій
кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України, в
засіданні суду була оголошена вступна
та резолютивна частини рішення.

Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, заслухавши
пояснення учасників судового процесу,
всебічно і повно з'ясувавши фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, що мають
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, Господарський
суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

29.12.2004р. між ВАТ «Третій Київський
авторемонтний завод» (за договором -
продавець) та АТЗТ «Агро» (за покупець)
були укладені Договір купівлі-продажу
нежилих будинків літ. Е, Е, Ж, И
майнового комплексу, розташованого за
адресою м. Київ, вул. Автозаводська, 76 та
Договір купівлі-продажу споруди
(навісу для двигунів), розташованої за
адресою м. Київ, вул. Автозаводська, 76.

Зазначені договори підписані
представниками підприємств та
скріплені печатками. Також договір
купівлі-продажу нежилих будинків
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу.

Як вбачається з матеріалів справи,
приміщення передавались по актах
приймання-передачі об'єктів від 31.12.2004р.
та на підставі видаткових накладних.

Відповідач придбані приміщення
оплатив повністю, про що свідчать
залучені до матеріалів справи виписки
з особового рахунку позивача від
21.04.2005р., 22.04.2005р. та від 25.04.2005р.

Відповідно до п. 11.1 Статуту ВАТ «Третій
Київський авторемонтний завод»
(чинного на момент укладення
оскаржуваних правочинів), виконавчим
органом товариства є рада директорів
на чолі з головою ради директорів та
генеральний директор.

Згідно до розділу 11.3 Статуту,
генеральний директор товариства є
виконавчим органом. Генеральний
директор товариства призначається та
звільняється головою ради директорів
на підставі його наказу з
затвердженням Загальними зборами.

У відповідно з умовами пп. і) п. 11.2
Статуту, голова ради директорів
товариства укладає будь-які договори,
угоди, контракти, у т.ч., з незалежним
реєстратором, кредитні, застави,
поруки, без обмеження суми договору
(угоди, контракту) та без послідуючого
затвердження загальними зборами
акціонерів.

Також, пп. л) п. 11.2 Статуту передбачає, що
голова ради директорів товариства
надає згоду (погоджує) генеральному
директору на здійснення будь-яких
фінансово-господарських операцій,
правочинів, у т.ч. на укладення
будь-яких договорів контрактів.

Згідно з п. 11.3.1 Статуту, генеральний
директор товариства укладає будь-які
договори, угоди, та контракти з
врахуванням обмежень, встановлених цим
Статутом, без довіреності діє від імені
товариства.

Відповідно до Протоколу №11 від 28.04.2004р.
загальними зборами акціонерів ВАТ
«Третій Київський авторемонтний
завод» обрано головою ради директорів
ОСОБА_3, затверджено раду директорів,
генеральним директором товариства
обрано ОСОБА_7

В обґрунтування заявлених позовних
вимог позивач посилається на те, що
оспорювані договори купівлі-продажу
нежилих будинків підписані від імені
продавця ОСОБА_7, який не мав
достатнього обсягу повноважень для їх
укладення, адже згода на здійснення
таких правочинів головою ради
директорів не надавалась, а тому, на
думку позивача, їх слід визнати
недійсними.

Дослідивши наявні в матеріалах справи
докази та заслухавши пояснення
учасників судового процесу, суд дійшов
висновку про відмову у задоволенні
позовних вимог з огляду на наступне.

Згідно ст.ст. 4, 10 та 203 Цивільного
кодексу України, зміст правочину не
може суперечити ЦК, іншим законам
України, які приймаються відповідно до
Конституції України та ЦК, міжнародним
договорам, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України, актам
Президента України, постановам
Кабінету Міністрів України, актам
інших органів державної влади України,
органів влади Автономної Республіки
Крим у випадках і в межах, встановлених
Конституцією України та законом, а
також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 92 Цивільного
кодексу України, юридична особа
набуває цивільних прав та обов'язків і
здійснює їх через свої органи, які
діють відповідно до установчих
документів та закону. Порядок
створення органів юридичної особи
встановлюється установчими
документами та законом. У випадках,
встановлених законом, юридична особа
може набувати цивільних прав та
обов'язків і здійснювати їх через своїх
учасників. Орган або особа, яка
відповідно до установчих документів
юридичної особи чи закону виступає від
її імені, зобов'язана діяти в інтересах
юридичної особи, добросовісно і
розумно та не перевищувати своїх
повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Цивільного
кодексу України, правочином є дія
особи, спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно з ч. 2 ст. 203 Цивільного кодексу
України, особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності.

Як вбачається з ч. 2 ст. 207 Цивільного
кодексу України, правочин вважається
таким, що вчинений у письмовій формі,
якщо він підписаний його стороною
(сторонами).

Правочин, який вчиняє юридична особа,
підписується особами, уповноваженими
на це її установчими документами,
довіреністю, законом або іншими актами
цивільного законодавства, та
скріплюється печаткою.

У письмовій формі належить вчиняти
правочини між юридичними особами, що
регламентується положеннями
Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного
кодексу України, підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені ч. 1 -
3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Вирішуючи спори про визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними, господарський суд повинен
встановити наявність фактичних
обставин, з якими закон пов'язує
визнання таких правочинів
(господарських договорів) недійсними
на момент їх вчинення (укладення) і
настання відповідних наслідків, та в
разі задоволення позовних вимог
зазначати в судовому рішенні, в чому
конкретно полягає неправомірність дій
сторони та яким нормам законодавства
не відповідає оспорюваний правочин
(абз. 4 п. 2.1 постанови Пленум Вищого
господарського суду України, від
29.05.2013р. № 11 "Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними").

Згідно ч. 3, 5 ст. 65 Господарського
кодексу України, для керівництва
господарською діяльністю підприємства
власник (власники) або уповноважений
ним орган призначає (обирає) керівника
підприємства. Керівник підприємства
без доручення діє від імені
підприємства, представляє його
інтереси в органах державної влади і
органах місцевого самоврядування,
інших організаціях, у відносинах з
юридичними особами та громадянами,
формує адміністрацію підприємства і
вирішує питання діяльності
підприємства в межах та порядку,
визначених установчими документами.

На підставі рішення спостережної ради
ВАТ «Третій Київський авторемонтний
завод» від 30.01.2004р. ОСОБА_7 вступив на
посаду виконуючого обов'язки голови
правління з 02.02.2004р.

Як зазначалось вище п. л) п. 11.2 Статуту
ВАТ «Третій Київський авторемонтний
завод», в редакції, що була чинною на
момент оспорюваної угоди, голова ради
директорів товариства надає згоду
(погоджує) генеральному директору на
здійснення будь-яких
фінансово-господарських операцій,
правочинів, у т.ч. на укладення
будь-яких договорів контрактів.

Водночас, з положень п. 11.2 Статуту, не
вбачається форма та порядок надання
згоди (погодження) генеральному
директору на здійснення будь-яких
фінансово-господарських операцій,
правочинів, у т.ч. на укладення
будь-яких договорів контрактів.

Отже, з метою виконання приписів
постанови Вищого господарського суду
України від 12 лютого 2014 року у справі
№5011-73/15858-2012, суд викликав в судове
засідання для дачі пояснень ОСОБА_3,
який на час укладання спірного
договору обіймав посаду голови ради
директорів позивача та є акціонером
відповідача; голову правління АТЗТ
«Агро» ОСОБА_6, який на час укладання
спірного договору входив до складу
спостережної ради позивача та є
акціонером відповідача; ОСОБА_4, який
обіймав посаду голови правління АТЗТ
«Агро» на дату підписання оспорюваного
договору, а також входив до складу
спостережної ради позивача та є
акціонером відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору. Ці дані встановлюються такими
засобами: письмовими і речовими
доказами, висновками судових
експертів; поясненнями представників
сторін та інших осіб, які беруть участь
в судовому процесі. В необхідних
випадках на вимогу суду пояснення
представників сторін та інших осіб, які
беруть участь в судовому процесі, мають
бути викладені письмово.

Під час розгляду справи, ОСОБА_4, який
обіймав посаду голови правління АТЗТ
«Агро» на дату підписання оспорюваного
договору, а також входив до складу
спостережної ради позивача та є
акціонером відповідача на день
вирішення спору зазначив, що згода на
укладання спірних договорів була
надана головою ради директорів ВАТ
«Третій Київський авторемонтний
завод» в усному порядку. Проте, ОСОБА_3,
який на час укладання спірного
договору обіймав посаду голови ради
директорів позивача та на даний час є
головою правління позивача і одночасно
акціонером відповідача факт надання
згоди на укладання спірних договорів
не підтвердив.

Разом з тим, позивачем не наведено
доказів наявності у Статуті обмежень в
правах генерального директора щодо
укладення угод.

З наявної в матеріалах справи копії
Витягу з ЄДР станом на 26.11.2012р. ОСОБА_7
являється особою, яка має право вчиняти
юридичні дії від імені юридичної особи
без довіреності, у тому числі
підписувати договори.

Згідно з ч. 1 ст. 241 Цивільного кодексу
України, правочин, вчинений
представником з перевищенням
повноважень, створює, змінює, припиняє
цивільні права та обов'язки особи, яку
він представляє, лише у разі наступного
схвалення правочину цією особою.
Правочин вважається схваленим зокрема
у разі, якщо особа, яку він представляє,
вчинила дії, що свідчать про прийняття
його до виконання.

Відповідно до п. 3.4 постанови Пленум
Вищого господарського суду України,
від 29.05.2013 № 11 "Про деякі питання
визнання правочинів (господарських
договорів) недійсними") наступне
схвалення юридичною особою правочину,
вчиненого від її імені представником,
який не мав належних повноважень,
унеможливлює визнання такого
правочину недійсним (стаття 241 ЦК
України). Настання передбачених цією
статтею наслідків ставиться в
залежність від того, чи було в
подальшому схвалено правочин особою,
від імені якої його вчинено; тому
господарський суд повинен у розгляді
відповідної справи з'ясовувати
пов'язані з цим обставини. Доказами
такого схвалення можуть бути
відповідне письмове звернення
уповноваженого органу (посадової
особи) такої юридичної особи до другої
сторони правочину чи до її
представника (лист, телефонограма,
телеграма, телетайпограма тощо) або
вчинення зазначеним органом (посадовою
особою) дій, які свідчать про схвалення
правочину (прийняття його виконання,
здійснення платежу другій стороні,
підписання товаророзпорядчих
документів і т. ін.). Наведене
стосується й тих випадків, коли
правочин вчинений не представником
юридичної особи з перевищенням
повноважень, а особою, яка взагалі не
мала повноважень щодо вчинення даного
правочину.

Судом встановлено, що оспорювані угоди
від 29.12.2004р. були в подальшому схвалені
позивачем, оскільки 31.12.2004р. ним було
виписано АТЗАТ "Агро" видаткову
накладну №А2-0000001 на суму 135 537,60 грн., що
повністю співпадає із сумою договору
купівлі-продажу нежилих будинків, та
отримано від відповідача кошти на
особовий банківський рахунок, які
останньому не повертались.

Приписами статей 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України
визначено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
чи заперечень.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Таким чином, позивачем вчинено дії, які
свідчать, що останнім визнано
дійсність оспорюваних угод від 29.12.2004р.

Крім того, позивачем належними та
допустимими доказами не доведено
порушення його прав або завдання йому
збитків внаслідок укладання
оспорюваних угод.

Оскільки позивачем не заявлено інших
підстав недійсності спірних договорів
купівлі-продажу, тому з огляду на
вищевикладене, позовні вимоги є
необґрунтованими та такими, що
задоволенню не підлягають.

Судові витрати, відповідно до ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог відмовити
повністю.

Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня
його прийняття, оформленого відповідно
до вимог ст. 84 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 28.04.2014р. Суддя

А.І.
Привалов А.І. Привалов