м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/1181/14 24.04.14
За позовом Приватного акціонерного
товариства "Страхова компанія
до 1) Приватного акціонерного
товариства "Страхова компанія
2) Приватного підприємства "ЦИБУЛЬКІН"
про стягнення 7 789,37 грн.
Суддя Бондарчук В.В.
від позивача: не з'явились
від відповідача 1: Голяр І.С.
від відповідача 2: не з'явились
ОБСТАВИНИ СПРАВИ :
Приватне акціонерне товариство
"Страхова компанія "Інгосстрах"
(надалі-позивач) звернулося до
Господарського суду міста Києва з
позовом до 1) Приватного акціонерного
товариства "Страхова компанія
"Брокбізнес" (надалі-відповідач-1), 2)
Приватного підприємства "ЦИБУЛЬКІН"
(надалі-відповідач-2) про стягнення 7 279,37
грн. з відповідача-1 та стягнення 510,00
грн. з відповідача-2 витрат в рахунок
відшкодування шкоди в порядку регресу.
Позовні вимоги обґрунтовані виплатою
позивачем страхового відшкодування
потерпілій особі згідно договору
страхування наземного транспорту
№SE00АР00064513 від 19.12.2007 р.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 29.01.2014 р. порушено провадження
у даній справі, призначено її до
розгляду у судовому засіданні на 17.02.2014
р. за участю представників сторін, яких
зобов'язано надати суду певні
13.02.2014 р. через загальний відділ
діловодства Господарського суду міста
Києва від Моторного транспортного
(страхового) бюро України надійшов лист
з інформацією на судовий запит.
13.02.2014 р. через загальний відділ
діловодства представник відповідача-1
подав відзив на позов, в якому проти
позову заперечив та пояснив, що
позивачем не надано жодних належних і
допустимих доказів порушення
Приватним акціонерним товариством
«Страхова компанія «БРОКБІЗНЕС» права
позивача на отримання відшкодування.
Розпорядженням Голови Господарського
суду міста Києва від 17.02.2014 р., у зв'язку
із перебуванням судді Бондарчук В.В. у
відрядженні, справу № 910/1181/14 передано
на розгляд судді Марченко О.В.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 17.02.2014 р. суддею Марченко О.В.
прийнято справу до свого провадження
та призначено розгляд справи на 17.03.2014
р. за участю представників сторін, яких
зобов'язано надати суду певні
Розпорядженням Заступника голови
Господарського суду міста Києва від
03.03.2014 р., у зв'язку із поверненням судді
Бондарчук В.В. з відрядження, справу
№910/1181/14 передано на розгляд судді
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 03.03.2014 р. суддею Бондарчук В.В.
справу прийнято до свого провадження
та призначено розгляд справи на 17.03.2014
Розгляд справи відкладався через
нез'явлення повноважних представників
відповідача-2 та неналежне виконання
сторонами вимог суду.
24.04.2013 р. через загальний відділ
діловодства Господарського суду міста
Києва представник відповідача-1 подав
пояснення, в яких зазначив, що з вини
позивача було пропущено строк позовної
давності, крім того, останній не навів
достатніх підстав для відновлення
такого строку, а тому просить суд
відмовити у задоволенні позовних
У даному судовому засіданні
представник відповідача-1 заперечив
проти задоволення позовних вимог.
Представники позивача та відповідача-2
у судове засідання не з'явились, причин
неявки суду не повідомили.
Приймаючи до уваги, що позивач та
відповідач-2 були належним чином
повідомлені про дату та час судового
засідання, що підтверджується
розпискою та повідомленням про
вручення поштового відправлення (в
матеріалах справи), враховуючи, що
матеріали справи містять достатньо
документів для розгляду справи по суті,
суд вважає, що неявка у судове
засідання представників позивача та
відповідача-2 не є перешкодою для
прийняття рішення у даній справі.
Відповідно до ст. 82 Господарського
процесуального кодексу України
рішення у даній справі прийнято у
нарадчій кімнаті за результатами
оцінки доказів, поданих позивачем та
витребуваних судом.

У судовому засіданні 24.04.2014 р.
відповідно до ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України судом
проголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
відповідача-1, Господарський суд міста
Києва, -

ВСТАНОВИВ:

19.12.2007 р. між Закритим акціонерним
товариством "Страхова компанія
"Інгосстрах" та ОСОБА_2 було укладено
договір страхування наземного
транспорту №SE00AP00064513, відповідно до
якого було застраховано майнові
інтереси страхувальника, пов'язані з
володінням, користуванням та
розпорядженням транспортним засобом
«Renault Megane», державний номер НОМЕР_1.

Найменування Закритого акціонерного
товариства "Страхова компанія
"Інгосстрах" 18.05.2011 р. було змінено на
Приватне акціонерне товариство
"Страхова компанія "Інгосстрах" на
підставі рішення загальних зборів,
оформлених протоколом №1/2011 від 27.04.2011
р. та зареєстрованих 18.05.2011 р.

Отже, відповідно до ст. 1 Закону України
«Про страхування» страхування - це вид
цивільно-правових відносин щодо
захисту майнових інтересів фізичних
осіб та юридичних осіб у разі настання
певних подій (страхових випадків),
визначених договором страхування або
чинним законодавством, за рахунок
грошових фондів, що формуються шляхом
сплати фізичними особами та
юридичними особами страхових
платежів (страхових внесків, страхових
премій) та доходів від розміщення
коштів цих фондів.

Згідно п. 1 ст. 352 Господарського кодексу
України, страхування - це діяльність
спеціально уповноважених державних
організацій та суб'єктів
господарювання (страховиків), пов'язана
з наданням страхових послуг юридичним
особам або громадянам
(страхувальникам) щодо захисту їх
майнових інтересів у разі настання
визначених законом чи договором
страхування подій (страхових випадків),
за рахунок грошових фондів, які
формуються шляхом оплати
страхувальниками страхових платежів.

Відповідно до ст. 979 Цивільного кодексу
України за договором страхування
одна сторона (страховик)
зобов'язується у разі настання певної
події (страхового випадку) виплатити
другій стороні (страхувальникові) або
іншій особі, визначеній у договорі,
грошову суму (страхову виплату), а
страхувальник зобов'язується
сплачувати страхові платежі та
виконувати інші умови договору.

Згідно з положеннями ст. 980 Цивільного
кодексу України предметом договору
страхування можуть бути, зокрема,
майнові інтереси, які не суперечать
закону і пов'язані з володінням,
користуванням і розпоряджанням майном
(майнове страхування).

Частиною 1 ст. 16 Закону України «Про
страхування» встановлено, що договір
страхування - це письмова угода між
страхувальником і страховиком, згідно
з якою страховик бере на себе
зобов'язання у разі настання
страхового випадку здійснити
страхову виплату страхувальнику або
іншій особі, визначеній у договорі
страхування страхувальником, на
користь якої укладено договір
страхування (подати допомогу,
виконати послугу тощо), а
страхувальник зобов'язується
сплачувати страхові платежі у
визначені строки та виконувати інші
умови договору.

Страховим ризиком, відповідно до ч. 1 ст.
8 Закону України «Про страхування»
визначається певна подія, на випадок
якої проводиться страхування і яка має
ознаки ймовірності та випадковості
настання.

Страховим випадком, у відповідності до
ч. 2 ст. 8 Закону України «Про
страхування», є подія, передбачена
договором страхування або
законодавством, яка відбулася і з
настанням якої виникає обов'язок
страховика здійснити виплату
страхової суми (страхового
відшкодування) страхувальнику,
застрахованій або іншій третій особі.

Як встановлено судом, 25.03.2010 р. на вул.
Героїв Севастополя в м. Севастополь
сталася дорожньо-транспортна пригода
за участю автомобіля «Renault Megane»,
державний номер НОМЕР_1, під керуванням
ОСОБА_2 та автобуса «I-VAN», державний
номер НОМЕР_2, під управлінням ОСОБА_3,
який працює водієм у Приватному
підприємстві "ЦИБУЛЬКІН"

При цьому, в результаті
дорожньо-транспортної пригоди було
пошкоджено застрахований в Приватному
акціонерному товаристві "Страхова
компанія "Інгосстрах" автомобіль «Renault
Megane», державний номер НОМЕР_1.

У відповідності до постанови
Нахімовського районного суду міста
Севастополя від 02.04.2010 р. ОСОБА_3 визнано
винним у скоєнні правопорушення, що
сталось 25.03.2010 р. на вул. Героїв
Севастополя в м. Севастополь за участю
автомобілів «Renault Megane», державний номер
НОМЕР_1 та автобуса «I-VAN», державний
номер НОМЕР_2.

Положеннями ст. 988 Цивільного кодексу
України встановлено, що страховик
зобов'язаний у разі настання
страхового випадку здійснити
страхову виплату у строк, встановлений
договором.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону
України «Про страхування» страховик
зобов'язаний при настанні страхового
випадку здійснити страхову виплату або
виплату страхового відшкодування у
передбачений договором строк.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідно до звіту №103 експертного
автотоварознавчого дослідження від
05.04.2010р. вартість відновлювального
ремонту автомобіля «Renault Megane»,
державний номер НОМЕР_1 склала 8 168, 12
грн.

17.05.2010 р. позивачем було складено
страховий акт №И-3379, згідно якого
виплата страхового відшкодування
складає 7 789, 37 грн.

Відповідно до зазначеного вище звіту
та страхового акту позивачем було
виплачено страхове відшкодування у
розмірі 7 789, 37 грн., що підтверджується
платіжними дорученнями № 5803 від 17.05.2010
р. та №5804 від 17.05.2010 р. (в матеріалах
справи).

Обґрунтовуючи свої вимоги, Приватне
акціонерне товариство "Страхова
компанія "Інгосстрах" зазначає, що у
зв?язку з тим, що ним було здійснено
виплату страхового відшкодування
власнику пошкодженого автомобіля «Renault
Megane», державний номер НОМЕР_1, позивач
відповідно до ст.ст. 993, 1191 Цивільного
кодексу України та ст. 27 Закону України
«Про страхування», набув право
зворотної вимоги до осіб,
відповідальних за завдану шкоду. Тож,
враховуючи, що під час скоєння
дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3
перебував у трудових відносинах з
Приватним підприємством "ЦИБУЛЬКІН" та
цивільно-правова відповідальність за
шкоду перед третіми особами, завдану
внаслідок експлуатації транспортного
засобу «I-VAN», державний номер НОМЕР_2
застрахована у Приватному
акціонерному товаристві "Страхова
компанія "Брокбізнес" за полісом
№ВС/9087411, а також з огляду на те, що
водія автомобіля «I-VAN», державний номер
НОМЕР_2 визнано винним у скоєнні
правопорушення, позивач просить
стягнути з останнього шкоду в розмірі 7
279, 37 грн. та 510, 00 грн. з Приватного
підприємства "ЦИБУЛЬКІН", завдану з
вини водія застрахованого
транспортного засобу.

Оцінюючи подані докази та наведені
обґрунтування за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності, суд
вважає, що позовні вимоги не підлягають
задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Так, згідно ст. 111-28 ГПК України, рішення
Верховного Суду України, прийняте за
наслідками розгляду заяви про перегляд
судового рішення з мотивів
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішеннями Верховного
Суду України.

Отже, відповідно до правового висновку,
який міститься у постанові судових
палат у цивільних та господарських
справах Верховного Суду України від
25.12.2013 р. у справі №6-112цс13 при виплаті
страховою компанією страхового
відшкодування згідно ст. 993 Цивільного
кодексу України до неї переходить
права вимоги потерпілого, а не
відбувається набуття такого права в
порядку регресу.

Тобто, Верховний Суд України дійшов
правового висновку про те, що внаслідок
проведеної страхової виплати
відбувається заміна кредитора в
зобов'язанні, а тому продовжує існувати
зобов'язання із заміненим кредитором.

Оскільки згідно ч. 1 ст. 514 Цивільного
кодексу України до нового кредитора
переходять права первісного кредитора
у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що
існували на момент переходу цих прав,
якщо інше не встановлено договором або
законом, то до всіх правовідносин між
позивачем та відповідачем у даній
справі підлягають застосуванню норми
Закону (в т.ч. в частині строку
виконання грошового зобов'язання).
Більш того, до страхової компанії
(позивача) перейшли права виключно в
наявному у потерпілого обсязі.

Разом з тим, враховуючи, що
відповідачем-1 подано заяву про
застосування строків позовної
давності, суд відзначає наступне.

Згідно ст. 256 Цивільного кодексу
України позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права та інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Заміна сторін у зобов'язанні не змінює
порядку обчислення та перебігу
позовної давності (ст. 262 Цивільного
кодексу України).

Відповідно до ч. 2 ст. 264 Цивільного
кодексу України позовна давність
переривається у разі пред'явлення
особою позову до одного із кількох
боржників, а також якщо предметом
позову є лише частина вимоги, право на
яку має позивач.

З матеріалів справи вбачається, що
05.03.2013 р. позивач звертався з позовною
заявою до ОСОБА_3 до Нахімовського
районного суду м. Севастополя, який
рішенням від 18.11.2013 р. у справі №
765/1424/13-ц відмовив позивачеві у
задоволенні позовних вимог, через
звернення до неналежного відповідача,
оскільки на момент скоєння
дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3
перебував у трудових відносинах з
Приватним підприємством «Цибулькін».

Отже, і постановою Нахімовського
районного суду м. Севастополя від 02.04.2010
р. у адміністративній справі №3-1180/10 і
рішенням Нахімовського районного суду
м. Севастополя від 18.11.2011 р. у цивільній
справі 765/1424/13-ц встановлено, що на
момент скоєння дорожньо-транспортної
пригоди ОСОБА_3 перебував у трудових
відносинах з Приватним підприємством
«Цибулькін».

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 Цивільного
кодексу України юридична або фізична
особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім
працівником під час виконання ним
своїх трудових (службових) обов'язків.

У відповідності до статті 35
Господарського процесуального кодексу
України, рішення суду з цивільної
справи, що набрало законної сили, є
обов'язковим для господарського суду
щодо фактів, які встановлені судом і
мають значення для вирішення спору.

Факти, які відповідно до закону
вважаються встановленими, не
доводяться при розгляді справи. Таке
припущення може бути спростовано в
загальному порядку.

Отже, як встановлено Нахімовським
районним судом м. Севастополя, ОСОБА_3
не є боржником у справі, а відтак - строк
позовної давності не переривався.

Строк позовної давності у страховому
зобов'язанні є загальним (три роки) та
його перебіг починається від дня
настання страхового випадку.

Зазначена вище позиція відображена у
постанові судових палат у цивільних та
господарських справах Верховного Суду
України від 25.12.2013 р. у справі №6-112цс13

Відповідно, строк звернення позивача
до господарського суду за захистом
своїх порушених прав (позовна давність)
закінчився 25.03.2013 р.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що строк позовної давності позивачем
пропущений.

Згідно ч.ч. 3,4 ст. 267 Цивільного кодексу
України позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення. Сплив позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові.

Відповідно до ст. ст. 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Господарський суд приймає
тільки ті докази, які мають значення
для справи. Обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

З огляду на вищевикладене, суд вважає
вимоги позивача необґрунтованими та
такими, що не підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору
відповідно ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
покладаються на позивача.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст.
32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України
рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повний текст рішення складено: 28.04.2014 р.

Суддя
Бондарчук
В.В.