ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" квітня 2014 р.
Справа № 911/993/14

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торговий дім
«Ренесанс Трейд»

до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Спар - Центр»

про стягнення 26 085,09 грн.

Суддя А. Ю. Кошик

Представники сторін:

від позивача: Гордієнко І. С.

від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ
СПРАВИ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Торговий дім
«Ренесанс Трейд» (далі - позивач)
звернулось до Господарського суду
Київської області з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Спар - Центр» (далі -
відповідач) про розірвання Договору
поставки № 433 - К від 08.10.2009 року та
стягнення 26 085, 09 грн., у тому числі 22 884, 34
грн. - сума основного боргу, 1116, 17 грн. -
сума пені, 257, 58 грн. - три відсотка
річних. Крім того, позивач просив
покласти на відповідача понесені ним
судові витрати щодо сплати судового
збору в сумі 1 827, 00 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач
вказував на те, що відповідно до
укладеного між сторонами договору він
поставив відповідачу товар, який
останнім в порушення взятих на себе
зобов'язань не був оплачений у повному
обсязі, внаслідок чого у нього виникла
заборгованість перед позивачем.
Враховуючи зазначене, позивач вирішив
звернутись до суду за захистом своїх
прав та законних інтересів.

Ухвалою Господарського суду Київської
області від 27.03.2014 року порушено
провадження по справі №911/993/14 , розгляд
справи призначено на 10.04.2014 року.

08.04.2014 року через відділ діловодства
господарського суду Київської області
від позивача надійшли додаткові
документи у справі.

Ухвалою суду від 10.04.2014 року розгляд
справи було відкладено на 22.04.2014 року, у
зв'язку з неявкою в судове засідання
представника відповідача.

22.04.2014 року через відділ діловодства
господарського суду Київської області
від позивача надійшла заява про
уточнення позовних вимог.

Присутнім в судовому засіданні 22.04.2014
року представником позивача
підтримано заявлені позовні вимоги в
повному обсязі.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, про причини
неявки суд не повідомив, вимоги ухвали
від 27.03.2014 року не виконав, витребувані
документи, в тому числі відзив на позов,
суду не надіслав.

Відповідач належним чином
повідомлений про призначення справи до
розгляду в засіданні господарського
суду, про час і місце його проведення.

Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК України
(п.3.9.1. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №18 від
26.12.2011 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції»).

У відповідності до ст.87 Господарського
процесуального кодексу України, ухвалу
суду від 27.03.2014 року було надіслано
відповідачу рекомендованою
кореспонденцією з повідомленням про
вручення на адресу, що зазначена в
витязі з Єдиного державного реєстру,
проте поштове відправлення повернуто
на адресу суду без вручення з
відповідною відміткою поштової
установи.

Оскільки, про поважні причини неявки в
судове засідання представника
відповідача суд не повідомлений;
клопотань про відкладення розгляду
справи від відповідача не надходило,
тому суд вважає, що у відповідності до
ст.75 Господарського процесуального
кодексу України, справа може бути
розглянута за наявними в ній
матеріалами, без участі представника
відповідача, яких достатньо для
винесення рішення по суті.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 82
Господарського процесуального кодексу
України, рішення прийнято
господарським судом за результатами
оцінки доказів, наданих позивачем, у
нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України, в
засіданні суду була оголошена вступна
та резолютивна частини рішення.

Розглянувши подані позивачем
документи і матеріали, всебічно і повно
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, що мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
Господарський суд Київської області, -

ВСТАНОВИВ:

08.10.2009 року між позивачем (за договором -
постачальник) та відповідачем (за
договором - покупець) було укладено
Договір поставки №433 - К (далі - Договір),
у відповідності до п.1.1 якого
постачальник постачає і передає у
власність покупцеві, а покупець
приймає та оплачує товари згідно з
умовами даного договору. Покупець
надає замовлення постачальнику на
підставі специфікації, затвердженої
сторонами, в якій наведено список
товарів, що поставляється за цим
договором, їх ціни, і яка складає
невід'ємну частину цього договору.

Згідно п.3.1 Договору постачальник
зобов'язується поставляти товари за
цінами, зазначеними в
специфікації/прайс листі
затвердженому сторонами. Ціна
поставленого товару міститься в
накладних, які надаються
постачальником покупцеві для
здійснення оплати, та складаються на
підставі кількості поставленого
товару, як зазначено у накладній із
відповідними можливим виправленнями,
згідно актів розбіжностей.

Пунктом 3.6 Договору встановлено, що
покупець оплачує товари протягом 35
календарних днів з дати отримання
товарів за умови, що постачальник
надасть належним чином оформлені
податкові та товарні накладні, а також
документи, що засвідчують якість
поставлених товарів.

При цьому, пунктом 3.7 Договору сторони
встановили, що постачальник
зобов'язується надати покупцю товарний
запас в кількості, що необхідна для
заповнення (експозиції) виділених під
товар постачальника полиць в мережі
магазинів покупця, на суму 3 000,00 грн.
Оплата вартості даного товару
здійснюється протягом 10 календарних
днів по закінченню дії договору. У
випадку дострокового розірвання
Договору дані товари повертаються
постачальнику протягом 3-х календарних
днів з дати розірвання.

Крім того, пунктом 3.8 Договору його
сторони визначили, що покупець має
право зменшити оплату що належить
постачальникові за товари на суму
штрафних санкцій, передбачених п.2.13.,
п.2.14., цього Договору, вартість
повернених товарів, а також за
письмовою домовленістю з
постачальником на інші суми, що мають
бути сплачені постачальником згідно з
цим Договором та Додатками, які
складають невід'ємну частину цього
Договору шляхом проведення заліку
зустрічних вимог.

Як стверджує позивач та
підтверджується матеріалами справи, на
виконання умов Договору позивач
поставив відповідачу кондитерські
вироби за які відповідач лише частково
розрахувався. В зв'язку з частковим
розрахунком за отриманий товар на день
порушення провадження по даній справі
у відповідача утворився борг перед
позивачем в сумі 26 085, 09 грн., у тому
числі 22 884, 34 грн. - сума основного боргу,
1116, 17 грн. - сума пені, 257,58 грн. - три
відсотка річних. Крім того, позивач
просив покласти на відповідача
понесені ним судові витрати щодо
сплати судового збору в сумі 1 827, 00 грн.

Спір у справі виник у зв'язку із
неналежним, на думку позивача,
виконанням відповідачем грошового
зобов'язання по оплаті поставленого на
підставі Договору товару, у зв'язку з
чим позивач вирішив звернутись з даним
позовом до суду.

Станом на момент розгляду даного спору
по суті, доказів погашення відповідної
заборгованості суду не надано.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтуються на всебічному, повному та
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що позовні
вимоги підлягають задоволенню в
повному об'ємі з наступних підстав.

Згідно з ч.1 статті 509 Цивільного
кодексу України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч.2 статті 509 Цивільного
кодексу України зобов'язання виникають
з підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 статті 11 Цивільного
кодексу України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу
України передбачає, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Стаття 525 Цивільного кодексу України
передбачено, що одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Відповідно до п. 1 статті 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Частиною 2 статті 530 Цивільного кодексу
України передбачено, що якщо строк
(термін) виконання боржником обов'язку
не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги, кредитор
має право вимагати його виконання у
будь-який час. Боржник повинен виконати
такий обов'язок у семиденний строк від
дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
законодавства.

Як передбачено ст. 712 Цивільного
кодексу України, за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу
України за договором купівлі-продажу
одна сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Як зазначено в Інформаційному листі
Вищого господарського суду України
«Про практику застосування Вищим
господарським судом України у розгляді
справ окремих норм матеріального
права» № 01-06/928/2012 від 17.07.2012 року, якщо
інше не встановлено укладеним
сторонами договором або актом
цивільного законодавства, пербіг
строку виконання грошового
зобов'язання, яке виникло на підставі
договору куплі-продажу, починається з
моменту прийняття товару або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
і положення частини другої статті 530
названого Кодексу, в якій йдеться про
строк (термін) виконання боржником
обов'язку, що не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, до відповідних правовідносин
не застосовується.

Сторони передбачили п.3.6 Договору, що
покупець оплачує товари протягом 35
календарних днів з дня отримання
товарів за умови, що постачальник
надасть належним чином оформлені
податкові та товарні накладні, а також
документи, що засвідчують якість
поставлених товарів.

При цьому, як зазначено вище, пунктом 3.7
Договору сторони встановили, що
постачальник зобов'язується надати
покупцю товарний запас в кількості, що
необхідна для заповнення (експозиції)
виділених під товар постачальника
полиць в мережі магазинів покупця, на
суму 3 000,00 грн. Оплата вартості даного
товару здійснюється протягом 10
календарних днів по закінченню дії
Договору. У випадку дострокового
розірвання Договору дані товари
повертаються постачальнику протягом
трьох календарних днів з дати
розірвання.

У відповідності до ст. 610 Цивільного
кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу
України боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки

Згідно до ч.1 ст.615 Цивільного кодексу
України визначено, що у разі порушення
зобов'язання однією стороною друга
сторона має право частково або у
повному обсязі відмовитися від
зобов'язання.

Позивачем до позовної заяви були
додані докази направлення 18.03.2014 року
рекомендованим листом з описом
вкладення на адресу відповідача
повідомлення про розірвання договору в
односторонньому порядку за вих. №б/н
від 18.03.2014 року.

Оскільки, відповідач прийняв замовлені
ним товари, однак в обумовлені строки
не сплатив повністю їх вартості,
відповідний борг, який існує на момент
розгляду справи у суді має бути
стягнутий з нього в судовому порядку.

Отже, в частині вимог про стягнення
основного боргу суд задовольняє їх
повністю на суму 22 884,34 грн.

Що стосується заявлених позивачем
позовних вимог про стягнення суми пені
в розмірі 1 116, 17 грн. та три відсотка
річних в розмірі 257, 58 грн., слід
зазначити наступне.

Згідно зі ст. 216 Господарського кодексу
України учасники господарських
відносин несуть господарсько-правову
відповідальність за порушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цім Кодексом, іншими законами та
договором.

Одним із різновидів господарських
санкцій, які застосовуються до
правопорушника у сфері господарювання,
є штрафні санкції у вигляді грошової
суми (неустойки, штрафу, пені), яку
учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання (ст. 230 ГК України).

Статтею 549 Цивільного кодексу України
встановлено, що неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Таким чином, передбачений п. 4.2.
Договору штраф фактично є пенею.

Відповідно до п. 6 ст. 231 Господарського
кодексу України штрафні санкції за
порушення грошових зобов'язань
встановлюються у відсотках, розмір
яких визначається обліковою ставкою
Національного банку України, за увесь
час користування чужими коштами.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочення платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені, передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня, що передбачено ст. 3 зазначеного
Закону.

Нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не передбачено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського
кодексу України).

Відповідно до ст. 55 Господарського
процесуального кодексу України, суд,
перевіривши розрахунок позивача щодо
нарахування пені, який доданий до
позовної заяви, визнав його
обґрунтованим, у зв'язку з чим з
відповідача підлягає стягненню 1 116, 17
грн. пені.

Відповідно до п. 2 ст. 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Як вбачається з наданого позивачем
розрахунку, нарахування 3% річних
проведено виходячи із фактичної суми
заборгованості, що існувала на
відповідну дату, таким чином, вимога
позивача про стягнення 3% річних
підлягає задоволенню.

Таким чином, вимоги позивача про
стягнення з відповідача пені та річних
суд вважає правомірними і
обґрунтованими, оскільки відповідні
нарахування проведені за фактичний
період існування заборгованості у
відповідності до вимог чинного
законодавства.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підстави
своїх вимог і заперечень.

За наслідками розгляду спору суд
дійшов висновку, що позовні вимоги
позивачем доведені та обґрунтовані,
відповідачем не заперечені та не
спростовані, тому підлягають
задоволенню в повному обсязі.

Відшкодування витрат по сплаті
судового збору відповідно до статей 44,
49 Господарського процесуального
кодексу України, покладаються судом на
відповідача в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 22, 33, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд Київської
області, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити
повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Спар-Центр» (; місцезнаходження: 08132,
Київська область, Києво-Святошинський
район, м. Вишневе, вул. Ломоносова, 1) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торговий дім
«Ренесанс Трейд» (01014, м. Київ, пров.
Мічуріна, 3/2, код 36184176) 22 884,34 грн.
основного боргу, 1 116,17 грн. пені, 257,58 грн.
три відсотки річних та 1 827,00 грн. витрат
по сплаті судового збору.

Наказ видати після набрання судовим
рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Суддя
Кошик А.Ю.