ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2014 року Справа № 30/58

Вищий господарський суд у складі
колегії суддів:головуючого
суддіПрокопанич Г.К.,суддівАлєєвої І.В.,
Євсікова О.О.,розглянувши касаційну
скаргу Корпорації "СПІВДРУЖНІСТЬ
КОМП"на постановуКиївського
апеляційного господарського суду від
10.01.2012 р. (головуючий суддя Калатай Н.Ф.,
судді Баранець О.М., Пашкіна С.А.)та на
рішенняГосподарського суду міста
Києва від 18.02.2010 р. (суддя Ващенко Т.М.) у
справі№ 30/58 Господарського суду міста
Києва за позовом1. Приватного
підприємства "Імпульс - В", 2. Відкритого
акціонерного товариства "Плодоовоч"
доКомунального підприємства "Київське
міське бюро технічної інвентаризації
та реєстрації права власності на
об'єкти нерухомого
майна"прозобов'язання вчинити дії,за
участю представників:позивача-1не
з'явились,позивача-2Заброда
М.Л.,відповідачане
з'явились,скаржникаАвраменко М.В.,
Мегеря А.В.,прокуратуриКузнецова Ю.В.,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду міста
Києва від 18.02.2010 р. у справі № 30/58,
залишеним без змін постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 10.01.2012 р., позов
задоволено повністю: визнано за
Відкритим акціонерним товариством
"Плодоовоч" право власності на
нежитлові будівлі, що знаходяться за
адресою: м. Київ, провулок Балтійський,
20 загальною площею 22047,4 кв. м, а саме:
адміністративно-офісну будівлю (літ. А)
загальною площею 528,6 кв. м; будівлю
виробничо-складського комплексу (літ.
Б) загальною площею 19617,5 кв. м; складську
будівлю (літ. 3) загальною площею 596,7 кв.
м; виробничу будівлю (літ. І) загальною
площею 148,0 кв. м; будівлю виробничої
майстерні (літ. К) загальною площею 67,3
кв. м; будівлю їдальні (літ. Л) загальною
площею 288,0 кв. м; будівлю СТО (літ. М)
загальною площею 523,3 кв. м; виробничу
будівлю (літ. Р) загальною площею 278,0 кв.
м. Визнано за Відкритим акціонерним
товариством "Плодоовоч" право
власності на 302/10000 частини будівлі
офісно-торгівельного центру (літ. Т)
площею 393,4 кв. м, а саме: приміщення на
четвертому поверсі: 2 площею 67,5 кв. м; 3
площею - 16,8 кв. м; 18 площею - 217,5 кв. м; 19
площею - 12,4 кв. м; 20 площею - 3,7 кв. м; 21
площею - 2,2 кв. м; 22 площею - 1,8 кв. м; 23
площею - 1,2 кв. м; 24 площею - 1,2 кв. м; 25
площею - 1,5 кв. м; 26 площею - 1,2 кв. м; 27
площею - 1,2 кв. м; 29 площею - 28,7 кв. м; 30
площею - 22,2 кв. м; 31 площею -14,3 кв. м, що
знаходяться за адресою: м. Київ,
провулок Балтійський, 20. Визнано за
Відкритим акціонерним товариством
"Плодоовоч" право власності на 189/10000
частин об'єкта торгівельно-виробничої
будівлі (літ. У) площею 31,8 кв. м, а саме:
приміщення на другому поверсі: 2 площею
16,0 кв. м, 3 площею 15,8 кв. м, що знаходяться
за адресою: м. Київ, провулок
Балтійський, 20. Визнано за Приватним
підприємством "Імпульс - В" право
власності на 9698/10000 частин будівлі
офісно-торгівельного центру (літ. Т)
площею 12035,8 кв. м, а саме: приміщення
підвалу 1-23 загальною площею 2029,8 кв. м;
приміщення першого поверху 1-77
загальною площею - 5872,5 кв. м; приміщення
другого поверху 1-59 загальною площею -
1039,0 кв. м; приміщення третього поверху
1-52 загальною площею 2523,1 кв. м;
приміщення четвертого поверху 1, 4-17, 28,
32-33 загальною площею 396,8 кв. м;
приміщення надбудови 1-8 загальною
площею 174,6 кв. м, що знаходяться за
адресою: м. Київ, провулок Балтійський,
20. Визнано за Приватним підприємством
"Імпульс - В" (62490, Харківська область,
Харківський район, с. Комунар, вул.
Озерна, 5, ) право
власності на 9811/10000 частин будівлі
офісно-торгівельного центру (літ. У)
площею 1932,6 кв. м, а саме: приміщення
першого поверху 1-31 площею 1642,2 кв. м;
приміщення другого поверху 1, 4-18 площею
- 290,4 кв. м, що знаходяться за адресою: м.
Київ, провулок Балтійський, 20.

Не погодившись з вказаними судовими
рішеннями, Корпорація "СПІВДРУЖНІСТЬ
КОМП" звернулась до Вищого
господарського суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
рішення місцевого суду та постанову
апеляційної інстанції скасувати, а
справу направити на новий розгляд до
місцевого суду.

Вимоги та доводи касаційної скарги
мотивовані тим, що судами попередніх
інстанцій було неповно з'ясовано
обставини, які мають значення для
справи, а також порушено норми
процесуального та матеріального права,
зокрема ст.ст. 331, 376 ЦК України, ст. 35 ГПК
України. Доводи касаційної скарги
зводяться до того, що суди дійшли
необґрунтованого висновку про
невизнання відповідачем права
власності позивачів на спірні об'єкти,
а також не врахували при прийнятті
оскаржуваних рішень обставин,
встановлених постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
15.04.2013 р. у справі № 826/1060/13-а.

Усіх учасників судового процесу
відповідно до статті 111-4 ГПК України
належним чином повідомлено про час і
місце розгляду касаційної скарги,
проте в судове засідання представники
позивача-1 та відповідача не з'явились.
Зважаючи на те, що явку представників
сторін не було визнано обов'язковою, на
необґрунтованість заявленого
клопотання, а також на достатність
матеріалів справи для прийняття
рішення, колегія суддів, беручи до
уваги встановлені ст. 111-8 ГПК України
строки розгляду касаційних скарг,
дійшла висновку про можливість
розглянути справу за відсутності
вказаних представників.

Колегія суддів, обговоривши доводи
касаційної скарги, заслухавши
представників учасників судового
процесу, перевіривши юридичну оцінку
обставин справи та повноту їх
встановлення, дослідивши правильність
застосування господарськими судами
норм матеріального та процесуального
права, вважає, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, Відкрите акціонерне
товариство "Плодоовоч" (позивач-2) є
власником майнового комплексу
загальною площею 24.407,90 кв. м, який
складається з 11 будівель та споруд, що
знаходяться за адресою: м. Київ,
провулок Балтійський, 20. Зазначене
підтверджується наявними в матеріалах
справи копіями свідоцтва про право
власності на майновий комплекс від
06.10.2003 р. серія МК № 010007717 та
реєстраційного посвідчення від 17.12.2003
р.

01.04.2004 р. позивач-2 та Корпорація "АИС",
яка є правонаступником Корпорації
"Автоінвестстрой", уклали договір про
спільну діяльність (далі - Договір) для
досягнення спільної мети, а саме:
будівництва нежитлової будівлі та
реконструкції столярної майстерні під
облаштування торгово-сервісного
центру, в тому числі автосалону та
станції технічного обслуговування за
адресою: м. Київ, провулок Балтійський,
20, та будівництва автосалонів зі
станцією технічного обслуговування
легкових та вантажних автомобілів за
вказаною вище адресою з благоустроєм
прилеглої території (в редакції
додаткової угоди від18.03.2008 р.).

23.01.2009 р. Приватне підприємство "Імпульс
- В" (позивач-1), позивач-2 та Корпорація
"АИС" уклали угоду № 1 про заміну
сторони у зобов'язанні (далі - Угода),
якою сторони погодили, що Корпорація
"АИС" передає, а позивач-1 бере на себе
всі права та зобов'язання за Договором.

Враховуючи вказану заміну сторони у
зобов'язанні, 23.01.2009 р. позивач-1,
позивач-2 та Корпорація "АИС" підписали
додаткову угоду до Договору, якою
погодили, що сторонами Договору є
позивач-1 та позивач-2.

Позивачі зазначають, що за рахунок
внесків, здійснених ними в діяльність
за Договором, було здійснено
будівництво нежитлової будівлі
(будівля офісно-торгівельного центру
(літ. Т) відповідно до технічного
паспорту) та реконструкцію столярної
майстерні під облаштування
торгово-сервісного центру, в тому числі
автосалону та станції технічного
обслуговування (торгівельно-виробнича
будівля (літ. У) відповідно до
технічного паспорту).

Додатковою угодою від 11.01.2010 р. до
Договору, у зв'язку з закінченням
будівництва та реконструкції, позивачі
дійшли згоди про розподіл отриманих
результатів діяльності за Договором
наступним чином:

- позивач-2 отримує у власність частину
будівлі офісно-торгівельного центру
(літ. Т) площею 393,4 кв. м, а саме:
приміщення на четвертому поверсі: 2
площею 67,5 кв. м; 3 площею - 16,8 кв. м; 18
площею - 217,5 кв. м; 19 площею - 12,4 кв. м; 20
площею - 3,7 кв. м; 21 площею - 2,2 кв. м: 22
площею - 1,8 кв. м; 23 площею - 1,2 кв. м; 24
площею - 1,2 кв. м; 25 площею - 1,5 кв. м; 26
площею - 1,2 кв. м; 27 площею - 1,2 кв. м; 29
площею - 28,7 кв. м; 30 площею - 22,2 кв. м; 31
площею - 14,3 кв. м;

- позивач-1 отримує у власність частину
будівлі офісно-торгівельного центру
(літ. Т) площею 12035,8 кв. м, а саме:
приміщення підвалу 1-23 загальною площею
2029,8 кв. м; приміщення першого поверху 1-77
загальною площею - 5872,5 кв. м; приміщення
другого поверху 1-59 загальною площею -
1039,0 кв. м; приміщення третього поверху
1-52 загальною площею 2523,1 кв. м;
приміщення четвертого поверху 1, 4-17, 28,
32-33 загальною площею 396,8 кв. м;
приміщення надбудови 1-8 загальною
площею 174,6 кв. м;

- позивач-2 отримує у власність частину
об'єкта торгівельно-виробничої будівлі
(літ. У) площею 31,8 кв. м, а саме:
приміщення на другому поверсі: 2 площею
16,0 кв. м, 3 площею 15,8 кв. м;

- позивач-1 отримує у власність частину
об'єкта торгівельно-виробничої будівлі
(літ. У) площею 1932,6 кв. м, а саме:
приміщення першого поверху 1-31
загальною площею 1642,2 кв. м, приміщення
другого поверху 1, 4-18 загальною площею
290,4 кв. м.

Позивачі, звертаючись до суду з даним
позовом, зазначають, що відповідач
відмовив позивачам у здійсненні
реєстрації права власності спірного
майна, відмова мотивована відсутністю
правовстановлюючого документа, на
підставі якого здійснюється
реєстрація.

Позивачі, вважаючи таку відмову
необґрунтованою, звернулись до суду з
вимогами визнати за ними право
власності на спірне майно.

Стаття 41 Конституції України визначає,
що право приватної власності
набувається в порядку, визначеному
законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України
правом власності є право особи на річ
(майно), яке вона здійснює відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб.

Власникові належать права володіння,
користування та розпорядження своїм
майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України).

Відповідно до ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів.

Власникові належать права володіння,
користування та розпорядження своїм
майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України).

Відповідно до ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Відповідно до ст. 144 ГК України майнові
права суб'єктів господарювання
виникають внаслідок створення та
придбання майна з підстав, не
заборонених законом.

Стаття 331 ЦК України встановлює, що
право власності на нову річ, яка
виготовлена (створена) особою,
набувається нею, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа, яка виготовила (створила) річ зі
своїх матеріалів на підставі договору,
є власником цієї речі

Замовниками будівництва спірних
будівель є позивачі, які і оплачували
це будівництво.

Згідно ч. 3 ст. 11 ЦК України цивільні
права та обов'язки можуть виникати
безпосередньо з актів цивільного
законодавства.

Частиною 5 ст. 376 ЦК України встановлено,
що на вимогу власника (користувача)
земельної ділянки суд може визнати за
ним право власності на нерухоме майно,
яке самочинно збудоване на ній, якщо це
не порушує права інших осіб.

Згідно ч. 5 ст. 11 ЦК України у випадках,
встановлених актами цивільного
законодавства, цивільні права та
обов'язки можуть виникати з рішення
суду.

Як встановлено судами, земельна
ділянка, на якій збудовано спірне
майно, перебуває у користуванні
позивача-1 за умовами договору оренди
земельної ділянки, укладеного за
рішенням Господарського суду міста
Києва від 11.06.2008 р. у справі №32/265 за
позовом ВАТ "Плодоовоч" до Головного
управління земельних ресурсів
виконавчого органу Київради та
Київської міської ради про визнання
укладеним договору оренди.

За умовами вказаного вище договору
земельну ділянку, на якій побудовано
спірне майно, передано позивачу-1 саме
для завершення будівництво
торговельно-офісного центру та
подальшої його експлуатації та
обслуговування з будівлями та
спорудами плодоовочевої бази.

Отже, згідно з приписами чинного
законодавства саме позивачі є
власниками спірного майна. Враховуючи
приписи ч. 5 ст. 376 ЦК України, їм надано
право на звернення до суду з позовом
про визнання права власності на таке
майно.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Згідно зі ст. 1 ГПК України підприємства
та організації мають право звернутися
до господарського суду за захистом
своїх порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів.

Як встановлено судами, саме відповідач
відмовив позивачам у реєстрації права
власності на спірне майно, а отже,
оспорює право власності позивачів на
нього.

Відповідач обставини, на які послалися
позивачі, не спростував.

Як визначено ст. 16 ЦК України, захист
права здійснюється, в тому числі, у
формі визнання такого права.

Згідно зі ст. 33 ГПК України обов'язок
доказування тих обставин, на які
посилається сторона як на підставу
своїх вимог та заперечень,
покладається на сторону.

Судами встановлено, що позивачами
належним чином доведене порушення їх
прав з боку відповідача, а тому у судів
були всі правові підстави для
задоволення позовних вимог про
визнання за позивачами права власності
на спірне майно.

Також колегія суддів відхиляє
посилання скаржника на обставини,
встановлені постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
15.04.2013 р. у справі № 826/1060/13-а, оскільки
станом на час прийняття оскаржуваного
рішення та постанови (18.02.2010 р. та 10.01.2012
р. відповідно) вказаної постанови не
існувало, а тому суди не могли
врахувати встановлені нею обставини, в
т.ч. в порядку ст. 35 ГПК України.

Колегія суддів також відзначає, що
відповідно до ст. 107 ГПК України треті
особи, особи, які не брали участі у
справі, але щодо яких суд вирішив
питання про їх права та обов'язки, мають
право подати касаційну скаргу на
відповідне судове рішення.

На підтвердження наявності правового
зв'язку між сторонами у справі та
скаржником останній посилається на те,
що він (на час вирішення спору - в особі
ліквідатора Корпорації "Співдружність
Комп") є правонаступником прав та
обов'язків Корпорації "АИС", якому
нічого не було відомо як про додаткову
угоду від 23.01.2009 р., так і про розрахунки
за нею. В обгрунтування касаційної
скарги заявник посилається також на
необхідність дослідження обставин
щодо виконання сторонами договору про
спільну діяльність, подальшого
розподілу виконаного (набутого) тощо.

Відповідно до ст. 1 ГПК України юридичні
особи мають право звертатися до
господарського суду за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів.

Таким чином під час розгляду
касаційної скарги, поданої особою, яка
не брала участі в розгляді справи
судами попередніх інстанцій і яка
вважає, що судами вирішено питання про
її права та обов'язки, такій особі
необхідно не тільки довести наявність
правового зв'язку між скаржником і
сторонами у справі, а також і те, що
права такої особи порушені
оскаржуваним судовим рішенням.

Як вбачається з касаційної скарги,
пояснень заявника, свою позицію він
обгрунтовує обставинами, які, з
урахуванням предметів спору і позову,
спільної позиції позивачів, не входять
до предмету доказування в даній справі.
Сам договір про спільну діяльність,
додаткові угоди до нього, в т. ч. і щодо
зміни учасників спільної діяльності,
як і наслідки їх виконання не
оспорюються в цій справі. Тому, навіть
за наявності певного зв'язку між
скаржником та позивачами, колегія
суддів дійшла висновку, що судові
рішення в даній справі не порушують
прав Корпорації "Співдружність Комп" як
правонаступника колишнього учасника
спільної діяльності, котрий припинив
свою участь в такій діяльності в
установлений законом спосіб (з
урахуванням відсутності доказів на
спростування зазначеного).

Відповідно до ст. 111-5 ГПК України
касаційна інстанція використовує
процесуальні права суду першої
інстанції виключно для перевірки
юридичної оцінки обставин справи та
повноти їх встановлення у рішенні або
постанові господарського суду.

Згідно зі ст. 111-7 ГПК України
переглядаючи у касаційному порядку
судові рішення, касаційна інстанція на
підставі встановлених фактичних
обставин справи перевіряє
застосування судом першої чи
апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права.

Зважаючи на обмеженість процесуальних
дій касаційної інстанції, пов'язаних із
встановленням обставин справи та їх
доказуванням, колегія суддів відхиляє
всі інші доводи скаржника, які фактично
зводяться до переоцінки доказів та
необхідності додаткового встановлення
обставин справи.

Відповідно до ст. 111-9 ГПК України
касаційна інстанція за результатами
розгляду касаційної скарги має право,
зокрема, залишити рішення першої
інстанції або постанову апеляційної
інстанції без змін, а скаргу без
задоволення.

На думку колегії суддів, висновок
місцевого та апеляційного судів про
наявність правових підстав для
задоволення заявлених позовних вимог є
законним, обґрунтованим, відповідає
нормам чинного законодавства,
фактичним обставинам справи і наявним
у ній матеріалам, а доводи касаційної
скарги його не спростовують.

З огляду на викладене, підстав для
зміни або скасування постановлених у
справі рішення місцевого суду та
постанови апеляційної інстанції не
вбачається.

Керуючись статтями 85, 111-5, 111-7, 111-9, 111-11
Господарського процесуального кодексу
України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Корпорації
"СПІВДРУЖНІСТЬ КОМП" залишити без
задоволення, а рішення Господарського
суду міста Києва від 18.02.2010 р. та
постанову Київського апеляційного
господарського суду від 10.01.2012 р. у
справі № 30/58 - без змін.

Головуючий суддя Г.К. Прокопанич Судді
І.В. Алєєва О.О. Євсіков