м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/2462/14 17.04.14
За позовом Приватного акціонерного
товариства «Пивзавод на Подолі»
до Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
про визнання недійсною та скасування
Суддя Ващенко Т.М.
Представники сторін:
Від позивача: не з'явився
Від відповідача: не з'явився
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
На розгляд Господарського суду міста
Києва передані позовні вимоги
Приватного акціонерного товариства
«Пивзавод на Подолі» (далі - позивач) до
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
місті Києві (далі - відповідач) про
визнання недійсною та скасування
постанови № 34/14/4/26-10/2801/02/1 від 28.01.14. про
накладення штрафу за правопорушення в
сфері містобудівної діяльності.
Позовні вимоги мотивовані тим, що
постанова Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
м. Києві про накладення штрафу за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності № 34/14/4/26-10/2801/02/1 від 28.01.14.
суперечить чинному законодавству
України.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 17.02.14. порушено провадження у
справі № 910/2462/14, та призначено її до
розгляду на 11.03.14.

В судовому засіданні 11.03.14.
представником відповідача було подано
письмовий відзив на позовну заяву, в
якому проти позову заперечує з підстав,
викладених в відзиві.

В зв'язку з неявкою в судове засідання
11.03.14. представника позивача та
невиконанням ним вимог ухвали суду про
порушення провадження в даній справі,
розгляд справи на підставі ст. 77 ГПК
України відкладено на 10.04.14., про що
судом було прийнято відповідну ухвалу.

В судовому засіданні 10.04.14. на підставі
ч. 3 ст. 77 ГПК України було оголошено
перерву до 17.04.14.

При цьому ухвалою Господарського суду
міста Києва від 14.04.14. на підставі ст. 69
ГПК України продовжено строк вирішення
спору в даній справі на п'ятнадцять
днів.

Представник позивача в судове
засідання 17.04.14. не з'явився, проте 16.04.14.
через відділ діловодства суду подав
клопотання про відкладення розгляду
справи, яке обґрунтоване неможливістю
повноважного представника Приватного
акціонерного товариства «Пивзавод на
Подолі» бути присутнім в судовому
засіданні 17.04.14. та неможливістю
ознайомитись з матеріалами справи та
надати письмові пояснення на відзив
відповідача.

Представник відповідача в судове
засідання 17.04.14. не з'явився, заяв чи
клопотань не подав і не надіслав, про
поважні причини неявки суд не
повідомив, про дату, час та місце
проведення судового засідання був
повідомлений належним чином.

Розглянувши в судовому засіданні 17.04.14.
клопотання позивача про відкладення
розгляду справи, суд відмовляє в його
задоволенні з огляду на наступне.

Приписами ст. 77 ГПК України визначено
вичерпний перелік підстав для
відкладення розгляду справи, а саме:
нез'явлення в засідання представників
сторін, інших учасників судового
процесу; виникнення технічних проблем,
що унеможливлюють участь особи у
судовому засіданні в режимі
відеоконференції, за наявності ухвали
суду про таку участь, крім випадків,
коли відповідно до цього Кодексу
судове засідання може відбутися без
участі такої особи; неподання
витребуваних доказів; необхідність
витребування нових доказів; залучення
до участі в справі іншого відповідача,
заміна неналежного відповідача;
необхідність заміни відведеного судді,
судового експерта.

До клопотання відповідачем не додано
належних доказів, що підтверджують
викладені в ньому обставини, на які
заявник посилається як на підставу
відкладення розгляду справи.

Разом з тим, господарський суд з
урахуванням обставин конкретної
справи може відхилити доводи учасника
судового процесу - підприємства,
установи, організації, іншої юридичної
особи, державного чи іншого органу щодо
відкладення розгляду справи у зв'язку з
відсутністю його представника (з
причин, пов'язаних з відпусткою,
хворобою, службовим відрядженням,
участю в іншому судовому засіданні і т.
п.). При цьому господарський суд
виходить з того, що у відповідних
випадках такий учасник судового
процесу не позбавлений права і
можливості забезпечити за
необхідності участь у судовому
засіданні іншого представника згідно з
частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з
числа як своїх працівників, так і осіб,
не пов'язаних з ним трудовими
відносинами. Неможливість такої заміни
представника і неможливість розгляду
справи без участі представника
підлягає доведенню учасником судового
процесу на загальних підставах (статті
32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів
для оплати послуг представника не може
свідчити про поважність причини його
відсутності в судовому засіданні (п. 3.9.2
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції").

Крім того, суд звертає увагу
відповідача на те, що суд обмежений
строками вирішення спору по суті,
встановленими приписами ст. 69
Господарського процесуального кодексу
України.

При цьому, оскільки суд відкладав
розгляд справи, надаючи можливість
учасникам судового процесу
реалізувати свої процесуальні права на
представництво інтересів у суді та
подання доказів в обґрунтування своїх
вимог та заперечень, суд, враховуючи
процесуальні строки розгляду спору,
встановлені ст. 69 ГПК України, не
знаходить підстав для повторного
відкладення розгляду справи.

Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст.
6 Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, кожен при
вирішенні судом питання щодо його
цивільних прав та обов'язків має право
на судовий розгляд упродовж розумного
строку.

Обов'язок швидкого здійснення
правосуддя покладається, в першу чергу,
на відповідні державні судові органи.
Розумність тривалості судового
провадження оцінюється в залежності
від обставин справи та з огляду на
складність справи, поведінки сторін,
предмету спору. Нездатність суду
ефективно протидіяти недобросовісно
створюваним учасниками справи
перепонам для руху справи є порушенням
ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення
Європейського суду з прав людини від
08.11.2005р. у справі "Смірнова проти
України").

Відповідно до Листа Верховного Суду
України головам апеляційних судів
України від 25 січня 2006 р. № 1-5/45, у
цивільних, адміністративних і
господарських справах перебіг
провадження для цілей статті 6
Конвенції розпочинається з моменту
подання позову і закінчується
винесенням остаточного рішення у
справі.

Критерії оцінювання "розумності"
строку розгляду справи є спільними для
всіх категорій справ (цивільних,
господарських, адміністративних чи
кримінальних). Це - складність справи,
поведінка заявника та поведінка
органів державної влади (насамперед,
суду). Відповідальність держави за
затягування провадження у справі, як
правило, настає у випадку
нерегулярного призначення судових
засідань, призначення судових засідань
з великими інтервалами, затягування
при передачі або пересиланні справи з
одного суду в інший, невжиття судом
заходів до дисциплінування сторін у
справі, свідків, експертів, повторне
направлення справи на додаткове
розслідування чи новий судовий
розгляд.

Всі ці обставини судам слід
враховувати при розгляді кожної
справи, оскільки перевищення розумних
строків розгляду справ становить
порушення прав, гарантованих пунктом 1
статті 6 Конвенції про захист прав і
основних свобод людини, а збільшення
кількості звернень до Європейського
суду з прав людини не лише погіршує
імідж нашої держави на міжнародному
рівні, але й призводить до значних
втрат державного бюджету.

За результатами дослідження доказів,
наявних в матеріалах справи, суд у
нарадчій кімнаті, у відповідності до
ст. ст. 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
ухвалив рішення у справі № 910/2462/14.

В судовому засіданні 17.04.14. судом
проголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги
позивач вказує на те, що постанова
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
м. Києві про накладення штрафу за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності № 34/14/4/26-10/2801/02/1 від 28.01.14.
суперечить чинному законодавству
України.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 6
від 23.03.12. «Про судове рішення» рішення
господарського суду має ґрунтуватись
на повному з'ясуванні такого: чи мали
місце обставини, на які посилаються
особи, що беруть участь у процесі, та
якими доказами вони підтверджуються;
чи не виявлено у процесі розгляду
справи інших фактичних обставин, що
мають суттєве значення для правильного
вирішення спору, і доказів на
підтвердження цих обставин; яка
правова кваліфікація відносин сторін,
виходячи з фактів, установлених у
процесі розгляду справи, та яка правова
норма підлягає застосуванню для
вирішення спору.

Відповідно до ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Отже, суд дає самостійну оцінку доказам
на підставі чинного законодавства і не
зв'язаний позицією сторін.

Згідно зі ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень; докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу; обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти
як закріплену в процесуальному та
матеріальному законодавстві міру
належної поведінки особи, що бере
участь у судовому процесі, із збирання
та надання доказів для підтвердження
свого суб'єктивного права, що має за
мету усунення невизначеності, яка
виникає в правовідносинах у разі
неможливості достовірно з'ясувати
обставини, які мають значення для
справи.

Оцінюючи подані позивачем докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до пункту 12 статті 92
Конституції України виключно законами
України визначається організація і
діяльність органів виконавчої влади.

Згідно з ч. 1 ст. 41 Закону України "Про
регулювання містобудівної діяльності"
державний архітектурно-будівельний
контроль - сукупність заходів,
спрямованих на дотримання вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил.

Положенням про Державну
архітектурно-будівельну інспекцію
України, затвердженим Указом
Президента України від 08.04.11. № 439/2011,
визначено, що Державна
архітектурно-будівельна інспекція
України (далі - Держархбудінспекція
України) є центральним органом
виконавчої влади, діяльність якого
спрямовується і координується
Кабінетом Міністрів України через
Міністра регіонального розвитку,
будівництва та житлово-комунального
господарства України, входить до
системи органів виконавчої влади і
забезпечує реалізацію державної
політики з питань державного
архітектурно-будівельного контролю,
контролю у сфері житлово-комунального
господарства.

Держархбудінспекція України у своїй
діяльності керується Конституцією та
законами України, актами Президента
України та Кабінету Міністрів України,
цим Положенням, іншими актами
законодавства України, а також
дорученнями Президента України.
Основними завданнями
Держархбудінспекції України є
реалізація державної політики з питань
державного архітектурно-будівельного
контролю, контролю у сфері
житлово-комунального господарства.

Відповідно до ч. 3 ст. 41 Закону України
"Про регулювання містобудівної
діяльності" орган державного
архітектурно-будівельного контролю
розглядає відповідно до закону справи
про правопорушення у сфері
містобудівної діяльності.

Частиною 1 ст. 3 Закону України "Про
відповідальність за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності"
встановлено, що справи про
правопорушення, передбачені цим
Законом, розглядаються Державною
архітектурно-будівельною інспекцією
України та її територіальними
органами.

Відповідальність юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців (суб'єктів
містобудування) за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності
визначена у Законі України «Про
відповідальність за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності».

Правопорушеннями у сфері
містобудівної діяльності є
протиправні діяння (дії чи
бездіяльність) суб'єктів
містобудування - юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців, що
призвели до невиконання або
неналежного виконання вимог,
установлених законодавством,
будівельними нормами, державними
стандартами і правилами (ч.1 ст. 1
вказаного вище закону України).

Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 2 Закону
України «Про відповідальність за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності» суб'єкти містобудування
несуть відповідальність у вигляді
штрафу за такі правопорушення:
недопущення посадових осіб
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику з питань
державного архітектурно-будівельного
контролю, на об'єкти будівництва,
підприємства будівельної галузі для
виконання покладених на них функцій - у
розмірі десяти мінімальних заробітних
плат.

Суд зазначає, що Закон України «Про
відповідальність за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності» не
дає визначення тому, хто є суб'єктом
містобудування та що є об'єктом
будівництва.

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про
регулювання містобудівної діяльності»
об'єктами будівництва є будинки,
будівлі, споруди будь-якого
призначення, їх комплекси, лінійні
об'єкти інженерно-транспортної
інфраструктури.

Суб'єктами містобудування є органи
виконавчої влади, Верховна Рада
Автономної Республіки Крим, Рада
міністрів Автономної Республіки Крим,
органи місцевого самоврядування,
фізичні та юридичні особи (ч. 2 ст. 4
вказаного вище закону України).

З вказаних норм чинного законодавства
України вбачається, що суб'єктом
містобудування є будь-які юридичні та
фізичні особи, не залежно від того чи є
вони замовниками будівництва або
виконують будівельні роботи чи
здійснюють розробку проектної
документації.

Об'єктом будівництва є всі будинки,
будівлі, споруди будь-якого
призначення, а не лише ті які будуються.

Таким чином, п. 2 ч. 6 ст. 2 Закону України
«Про відповідальність за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності» передбачено
відповідальність будь-яких юридичних
або фізичних осіб за недопущення
посадових осіб центрального органу
виконавчої влади, що реалізує державну
політику з питань державного
архітектурно-будівельного контролю, до
об'єктів будівництва, а саме: до
будь-яких будинків, будівель або споруд
будь-якого призначення, не залежно від
того, чи будуються вони або вже
збудовані.

Щодо тверджень позивача про порушення
відповідачем порядку здійснення
архітектурно-будівельного контролю, а
саме: позивач не був присутнім під час
проведення перевірки, то суд зазначає
наступне.

Порядок здійснення державного
архітектурно-будівельного контролю
визначено у статті 41 Закону України
«Про регулювання містобудівної
діяльності», у відповідності до якої це
сукупність заходів, спрямованих на
дотримання вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, будівельних
норм, державних стандартів і правил.

Державний архітектурно-будівельний
контроль здійснюється органами
державного архітектурно-будівельного
контролю в порядку, встановленому
Кабінетом Міністрів України (ч.2 ст. 41
вказаного вище закону України).

Пунктом 2 ч. 4 ст. 41 Закону України "Про
регулювання містобудівної діяльності"
посадові особи органів державного
архітектурно-будівельного контролю
під час перевірки мають право, зокрема,
складати протоколи про вчинення
правопорушень, акти перевірок та
накладати штрафи відповідно до закону.

Порядок здійснення
архітектурно-будівельного контролю
визначено постановою Кабінету
Міністрів України від 23.05.11. № 553 (далі -
Порядок), у відповідності до якої
державний архітектурно-будівельний
контроль здійснюється за
територіальним принципом (у межах
областей) у порядку проведення
планових та позапланових перевірок.

Згідно п. 7 Порядку позаплановою
перевіркою вважається перевірка, яка
не передбачена планом роботи
інспекції.

Підставами для проведення
позапланової перевірки є, зокрема :
звернення фізичних чи юридичних осіб
про порушення суб'єктом містобудування
вимог містобудівного законодавства.

Під час проведення позапланової
перевірки посадова особа інспекції
зобов'язана пред'явити службове
посвідчення та направлення для
проведення позапланової перевірки.

Згідно п. 13 Порядку суб'єкт
містобудування, щодо якого
здійснюється державний
архітектурно-будівельний контроль, має
право, зокрема, бути присутнім під час
здійснення державного
архітектурно-будівельного контролю.

Судом встановлено, що відповідачем
видано направлення на здійснення
позапланової перевірки від 20.12.13. № б/н
на об'єкт перевірки за адресою: вул.
Фрунзе, 43, ЗАТ «Пивний завод на Подолі»
у період з 20.12.12. до 26.12.13. на підставі
наказу Інспекції № 52 «з» від 23.07.12. та
звернення ОСОБА_1 від 11.12.13.

Згідно п. 14 Порядку, суб'єкт
містобудування, щодо якого
здійснюється державний
архітектурно-будівельний контроль,
зобов'язаний: допускати посадових осіб
інспекції до проведення перевірки за
умови дотримання порядку здійснення
державного архітектурно-будівельного
контролю; виконувати вимоги інспекції
щодо усунення виявлених порушень вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності; подавати документи,
пояснення, довідки, відомості,
матеріали з питань, що виникають під
час здійснення державного
архітектурно-будівельного контролю. У
разі відмови суб'єкта містобудування,
щодо якого здійснюється державний
архітектурно-будівельний контроль, у
допуску посадових осіб інспекції до
проведення перевірки складається
відповідний акт.

Так, для встановлення факту недопуску
на об'єкт будівництва необхідно
встановити факт знаходження
представників перевіряючого органу на
об'єкті будівництва в конкретний час та
неможливість ними здійснити перевірку
об'єкта будівництва у зв'язку з
вчиненням дій, що свідомо
перешкоджають проведенню перевірки -
недопуск на об'єкт.

Отже, в силу наведених правових норм,
правовою підставою для
відповідальності є недопущення
посадових осіб на об'єкти будівництва.

Щодо посилань позивача на те, що
відсутність на об'єкті керівника є
обставиною, що унеможливлює проведення
перевірки, суд наголошує на тому, що
відсутність суб'єкта містобудування
при проведенні контролюючим органом
перевірки не є тотожним діям суб'єкта
містобудування з приводу недопущення
посадових осіб до перевірки.

Судом відхиляються доводи позивача
стосовно того, що останній порушив
право позивача бути присутнім під час
здійснення державного
архітектурно-будівельного контролю,
оскільки позивач не допустив фактично
відповідача до проведення перевірки, а
тому його права на участь у перевірці
не може бути порушено.

За вказаної підстави не беруться судом
до уваги і доводи позивача стосовно
того, що інспектором Інспекційного
відділу № 1 не було перевірено чи мали
охоронці позивача повноваження брати
участь від імені Приватного
акціонерного товариства «Пивзавод на
Подолі» у проведенні перевірки.

23.12.13. головним державним інспектором
Інспекційного відділу № 1 відповідача
складено Акт про недопущення посадових
осіб інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю на
об'єкти будівництва, підприємства
будівельної галузі для виконання
покладених на них функцій, у якому
вказано про те, що представники охорони
позивача не допустили посадових осіб
відповідача на об'єкт
«Адміністративно-промисловий
комплекс» Приватне акціонерне
товариство «Пивзавод на Подолі».

23.12.13. відповідачем винесено припис про
усунення порушення вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил.

Позивачем не заперечується, що
відповідач тричі звертався до нього з
листами з проханням уповноваженій
особі Приватного акціонерного
товариства «Пивзавод на Подолі»
з'явитись до Інспекції для складання
протоколів про адміністративне
правопорушення та про порушення у
сфері містобудівної діяльності та
переносив дати розгляду справи про
адміністративне правопорушення.

Разом з тим, позивач на виклик
відповідача тричі не з'явився,
посилаючись спочатку на перебування у
відпустці голови правління, а потім і
заступника голови правління. При цьому,
під час відпустки голови правління до
відповідача міг з'явитись заступник, а
за його відсутності інша уповноважена
діяти від імені Приватного
акціонерного товариства «Пивзавод на
Подолі» особа.

21.01.14. відповідачем складено протокол
про правопорушення позивача у сфері
містобудівної діяльності та разом з
супровідним листом (з вказівкою, що
розгляд справи про правопорушення у
сфері містобудівної діяльності
відбудеться 28.01.14.) було направлено на
адресу позивача 22.01.14. та вручено
останньому 24.01.14., що підтверджується
повідомленням про вручення поштового
відправлення, що наявне в матеріалах
даної справи.

Порядок накладення штрафів за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності, затверджено постановою
Кабінету Міністрів України від 06.04.95. №
244, у відповідності до якого підставою
для розгляду справи про правопорушення
у сфері містобудівної діяльності є
відповідний протокол, складений
посадовою особою інспекції за
результатами перевірки. Разом з
протоколом складається припис.

Накладати штраф від імені інспекцій
мають право керівник
Держархбудінспекції та його
заступники, керівники територіальних
органів Держархбудінспекції та їх
заступники (п. 2 Порядку накладення
штрафів за правопорушення у сфері
містобудівної діяльності,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 06.04.95. № 244).

Відповідно до п. 6 Порядку накладення
штрафів за правопорушення у сфері
містобудівної діяльності,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 06.04.95. № 244, штраф
за правопорушення може бути накладено
на суб'єкта містобудування протягом
шести місяців з дня виявлення
правопорушення, але не пізніше ніж
через три роки з дня його вчинення. Днем
виявлення правопорушення є день
складення акта перевірки відповідного
суб'єкта містобудування.

Положеннями п. 16, п. 17 вказаного Порядку
визначено, що справа про
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності (далі - справа)
розглядається посадовою особою
інспекції, до повноважень якої
належить розгляд таких справ, протягом
15 днів з дня одержання зазначеною
особою протоколу про правопорушення у
сфері містобудівної діяльності та
інших матеріалів справи. Справа може
розглядатися за участю суб'єкта
містобудування, який притягається до
відповідальності, або його
уповноваженого представника,
експертів, інших осіб. Відомості про
час і місце розгляду справи
повідомляються суб'єкту
містобудування, який притягається до
відповідальності, та іншим особам, які
беруть участь у розгляді справи, не
пізніше як за три доби до дня розгляду
справи. Неприбуття суб'єкта
містобудування у визначений час і
місце не перешкоджає розгляду справи.

28.01.14. відповідачем винесено постанову
про накладення штрафу за порушення у
сфері містобудівної діяльності №
34/14/7/26-10/2801/02/1, якою за порушення
позивачем п. 2 ч. 6 ст. 2 Закону України
«Про відповідальність за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності» накладено штраф у розмірі
12 180,00 грн.

В даному випадку, наявні у справі
матеріали дають підстави для висновку
про те, що позивачем вчинено вказане
правопорушення.

Зазначення в оскаржуваній постанові
помилкової дати набрання нею законної
сили, а саме 11.02.14., замість 13.02.14. не
впливає на дійсність оскаржуваної
постанови. Крім того, дата набрання
законної сили постановою про
накладення штрафу за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності
перевіряється судом при прийнятті
матеріалів позовної заяви про
оскарження такої постанови та
наявності підстав для порушення
провадження у справі.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського
процесуального кодексу України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами. Господарський суд створює
сторонам та іншим особам, які беруть
участь у справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

Згідно зі статтею 1 Господарського
процесуального кодексу України
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи, мають право
звертатися до господарського суду за
захистом своїх порушених або
оспорюваних прав і охоронюваних
законом інтересів. У відповідності до
статті 2 Господарського процесуального
кодексу України господарський суд
порушує справи за позовними заявами
підприємств і організацій, які
звертаються до господарського суду за
захистом своїх прав та охоронюваних
законом інтересів.

Відповідно до статті 15 Цивільного
кодексу України кожна особа має право
на захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання. Тобто, підставами для
захисту цивільного права є його
порушення, невизнання або оспорювання.

Таким чином, оскільки суд встановлено,
що позивач допустив порушення п. 2 ч. 6
ст. 2 Закону України «Про
відповідальність за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності», а
відповідач дотримався порядку
здійснення архітектурно-будівельного
контролю та накладення штрафів за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності, то позовні вимоги не можна
вважати обґрунтованими і суд не вбачає
підстав для їх задоволення.

З урахуванням зазначеного, відповідно
до ст. 49 Господарського процесуального
кодексу України, витрати по сплаті
судового збору покладаються на
позивача.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, Господарський суд міста Києва,
-

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 22.04.14.

Суддя
Т.М.
Ващенко