ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відмову в задоволенні заяви про
вжиття заходів до забезпечення позову

"05" травня 2014 р. справа №903/351/14
Суддя господарського суду Волинської
області Войціховський В.А., при
секретарі судового засідання Гримайло
О.П.,

за участю представників сторін:

від позивача: Лилик О.П. - начальник
Управління правового забезпечення ПАТ
"Укртранснафта" (дов. №141 від 26.12.2013р.)

від відповідачів: Батюсь Т.В. -
представник ТзОВ "Тірас-Арс" (дов. №28/04-1
від 28.04.2014р.)

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

заяву публічного акціонерного
товариства "Укртранснафта"

про вжиття заходів до забезпечення
позову

у справі

за позовом публічного акціонерного
товариства "Укртранснафта", м. Київ

до відповідачів: товариства з
обмеженою відповідальністю "Тірас-Арс",
м. Луцьк

малого приватного
підприємства "Виробничо-комерційна
фірма "Інвест-VEZ", м. Рівне

про визнання недійсним договору
купівлі-продажу

ВСТАНОВИВ: 14 квітня 2014 року публічне
акціонерне товариство "Укртранснафта"
звернулось до господарського суду
Волинської області з позовною заявою
від 10.04.2014р. №05-02/115/1331 про визнання
недійсним укладеного 13 грудня 2011 року
між малим приватним підприємством
"Виробничо-комерційна фірма "Інвест-VEZ",
м. Рівне та товариством з обмеженою
відповідальністю "Тірас-Арс", м. Луцьк
договору №13/12-1 купівлі-продажу
високосірчаної нафти сорту ГОСТ 9965-76 в
кількості 40 тис. куб.м. загальною
вартістю 171 000 000 грн.

Ухвалою господарського суду від
15.04.2014р. за вказаним позовом було
порушено провадження у справі та
призначено її розгляд в судовому
засіданні, з метою об'єктивного та
всебічного розгляду справи зобов'язано
сторін надати суду ряд додаткових
документів та письмових пояснень.

24 квітня 2014 року канцелярією
господарського суду за вх. №01-127/9/14 була
зареєстрована направлена до суду
поштовим зв'язком заява публічного
акціонерного товариства
"Укртранснафта" від 22.04.2014р. №05-02/132/1481
про вжиття заходів до забезпечення
позову шляхом заборони старшому
слідчому СВ Комсомольського РВ ХМУ
УМВС України в Херсонській області
Самотьосову О.Я. вчиняти дії, пов'язані
із передачею на відповідальне
зберігання ТзОВ "Тірас-Арс" нафти сорту
ГОСТ 9965-76 в кількості 40 тис. куб.м., яка
знаходиться в резервуарах 2, 4, 6 НПС
"Снігурівка" філії "ПМН" ПАТ
"Укртранснафта".

Ухвалою суду від 28.04.2014р. зазначену
заяву було прийнято та призначено до
розгляду в судовому засіданні із
повідомленням сторін про день та час
його проведення.

Присутній в засіданні суду представник
ПАТ "Укртранснафта" заявив клопотання
від 30.04.2014р. №05-02/156/1654 (вх. №01-29/4286/14 від
05.05.2014р.) про уточнення заяви про вжиття
заходів до забезпечення позову у
відповідності до котрого просить суд
задовольнити клопотання та з метою
забезпечення позовних вимог
товариства вжити заходів, спрямованих
на заборону товариству з обмеженою
відповідальністю "Тірас-Арс" (м. Луцьк,
вул. Кременецька, 38, )
вчиняти дії, пов'язані із витребуванням
нафти сорту ГОСТ 9965-76 в кількості 40 тис.
куб.м., яка знаходиться в
магістральному нафтопроводі
"Кременчук-Херсон" по ділянці
"Снігурівка-Херсон" (км. 289 - км. 365).

В обґрунтування відповідного
уточненого клопотання представник ПАТ
"Укртранснафта" засвідчує, що спірним
договором купівлі-продажу від 13.12.2011р.
№13/12-1 визначено місцезнаходження
високосірчаної нафти сорту ГОСТ 9965-76:
ділянка "Снігурівка-Херсон" (км. 289 - км.
365) магістрального нафтопроводу
"Кременчук-Херсон". Магістральний
нафтопровід "Кременчук-Херсон" є
державною власністю і знаходиться у
користуванні ПАТ "Укртранснафта",
власником нафти, як на час укладення
спірного договору, так і на даний час є
ПАТ "Укртранснафта".

Відповідно до положень ст. 321
Цивільного кодексу України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Господарським судом Рівненської
області (суддя Качур А.М.) 17.01.2012р. було
винесено рішення по справі №5019/1/12 про
задоволення позовних вимог та визнання
товариства з обмеженою
відповідальністю "Тірас-Арс" ( м. Луцьк, вул. Кременецька,
38) власником високосірчаної нафти
сорту ГОСТ 9965-76 в кількості 40 тис. куб.м.
вартістю 171 000 000 грн. без ПДВ, яка
знаходиться в магістральному
нафтопроводі "Кременчук-Херсон" на
ділянці "Снігурівка-Херсон" (км. 289 - км.
365). ТзОВ "Тірас-Арс" неправомірно
визнано власником нафти лише на
підставі договору купівлі-продажу
№13/12-1 від 13.12.2011р.

Керуючись зазначеним рішенням ТзОВ
"Тірас-Арс" 22.03.2014р. було подано заяву
про вчинення кримінального
правопорушення про що було внесено до
ЄРДР відповідні відомості з правовою
кваліфікацією за ч.5 ст. 185 КК України.

В рамках розпочатого досудового
розслідування кримінального
провадження старшим слідчим СВ
Комсомольського РВ ХМУ УМВС України в
Херсонській області Самотьосовим О.Я.
було отримано ухвалу слідчого судді
Комсомольського районного суду м.
Херсона Радченко Г.А. від 24.03.2014р. у
справі №667/2141/14-к про надання дозволу на
проведення обшуку в
нафтоперекачувальній станції
"Снігурівка", розташованій за адресою:
Миколаївська область, Снігурівський
район, с. Козарці, яка належить ПАТ
"Укртранснафта", з метою виявлення та
вилучення нафти сорту ГОСТ 9965-76, яка
належить ТзОВ "Тірас-Арс".

На підставі зазначеної ухвали старшим
слідчим СВ Комсомольського РВ ХМУ УМВС
України в Херсонській області
Самотьосовим О.Я. було проведено обшук
в НПС "Снігурівка" філії "ПМН" ПАТ
"Укртранснафта", вилучено нафту сорту
ГОСТ 9965-76 та передано її на
відповідальне зберігання начальнику
НПС "Снігурівка" філії "ПМН" ПАТ
"Укртранснафта" Доскочу М.В. При цьому
слідчим було відібрано зразки
опломбованої технологічної нафти, що
належить ПАТ "Укртранснафта", такі ж
зразки нафти було відібрано і
працівниками ПАТ "Укртранснафта".

За результатами проведених досліджень
зразків нафти, що знаходиться в
резервуарах №№2, 4, 6 резервуарного
парку НПС "Снігурівка" філії "ПМН" ПАТ
"Укртранснафта" встановлено, що в
резервуарах знаходиться сірчана нафта
сорту URALS.

Незважаючи на зазначене старшим
слідчим СВ Комсомольського РВ ХМУ УМВС
України в Херсонській області
Самотьосовим О.Я. було винесено
постанову від 08.04.2014р. про визнання
речових доказів та передачу їх на
зберігання, згідно з якою речовий доказ
- нафту сорту ГОСТ 9965-76, яка начебто
знаходиться в резервуарах 2, 4, 6 НПС
"Снігурівка", було передано на
відповідальне зберігання ТОВ
"Тірас-Арс", не дивлячись на те, що в
резервуарах знаходилась технологічна
нафта, належна ПАТ "Укртранснафта".

Поруч з цим ухвалою слідчого судді
Суворовського районного суду м. Херсон
(слідчий суддя Зубов О.С.) від 28.04.2014р.
було задоволено клопотання старшого
слідчого ОВС СУ УМВС України в
Херсонській області Сопочева В.М. у
кримінальному провадженні №0001086
та накладено арешт на вилучену нафту,
що знаходиться в резервуарах №№2, 4, 6 на
території нафтоперекачувальної
станції "Снігурівка" на адресою:
Миколаївська область, Снігурівський
район, с. Кобзарці.

За таких обставин заявник вважає, що
дії відповідача - ТзОВ "Тірас-Арс"
спрямовані на заволодіння майном ПАТ
"Укртранснафта", переробку нафти та
подальшу її реалізацію. Зазначені дії
завдають безпосередньої шкоди
майновим інтересам ПАТ "Укртранснафта",
не вжиття відповідного заходу
(накладення арешту на майно) щодо
забезпечення позову призведе до
неможливості фактичного виконання
судового рішення в разі задоволення
позову.

Присутній в судовому засіданні
представник відповідача - товариства з
обмеженою відповідальністю "Тірас-Арс"
своїми усними поясненнями з приводу
клопотання ПАТ "Укртранснафта" та
вжиття заходів до забезпечення позову
заперечив.

Оцінюючи подані заявником докази та
наведені у клопотанні обставини за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді всіх обставин
заяви позивача в їх сукупності, та
враховуючи, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається, як на підставу своїх вимог
і заперечень, суд дійшов висновку про
необґрунтованість і безпідставність
клопотання ПАТ "Укртранснафта" про
вжиття заходів до забезпечення позову,
відсутність правових підстав для його
задоволення.

При цьому судом засвідчуються
наступне:

Згідно статті 66 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд за заявою сторони,
прокурора або з власної ініціативи має
право вжити заходів до забезпечення
позову. Забезпечення позову
допускається в будь-якій стадії
провадження у справі, якщо невжиття
таких заходів може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
господарського суду.

Стаття 67 ГПК України передбачає, що
позов забезпечується накладанням
арешту на майно або грошові суми, що
належать відповідачеві, забороною
відповідачеві вчиняти певні дії;
забороною іншим особам вчиняти дії, що
стосуються предмета спору; зупиненням
стягнення на підставі виконавчого
документа або іншого документа, за яким
стягнення здійснюється у безспірному
порядку.

Частиною 8 статті 67 ГПК України
визначено, що забезпечення позову
заходами, не передбаченими цим
Кодексом, не допускається.

Постановою Пленуму Вищого
господарського суду України від
26.12.2011р. №16 "Про деякі питання практики
застосування заходів до забезпечення
позову" (із наступними змінами)
зазначено, що у вирішенні питання про
забезпечення позову господарський суд
має здійснити оцінку обґрунтованості
доводів заявника щодо необхідності
вжиття відповідних заходів з
урахуванням:

розумності, обґрунтованості і
адекватності вимог заявника щодо
забезпечення позову;

забезпечення збалансованості
інтересів сторін, а також інших
учасників судового процесу;

наявності зв'язку між конкретним
заходом до забезпечення позову і
предметом позовної вимоги, зокрема, чи
спроможний такий захід забезпечити
фактичне виконання судового рішення в
разі задоволення позову;

імовірності утруднення виконання або
невиконання рішення господарського
суду в разі невжиття таких заходів;

запобігання порушенню у зв'язку із
вжиттям таких заходів прав та
охоронюваних законом інтересів осіб,
що не є учасниками даного судового
процесу.

Питання про забезпечення позову може
вирішуватися господарським судом як
без проведення окремого судового
засідання, так і в засіданні з викликом
представників сторін, інших учасників
судового процесу із заслуховуванням їх
думки.

Положеннями зазначеної постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України також визначається, що умовою
застосування заходів до забезпечення
позову за вимогами майнового характеру
є достатньо обґрунтоване припущення,
що майно, яке є у відповідача на момент
пред'явлення позову до нього, може
зникнути, зменшитись за кількістю або
погіршитись за якістю на момент
виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для
забезпечення позову є підтверджена
доказами наявність фактичних обставин,
з якими пов'язується застосування
певного виду забезпечення позову. Про
такі обставини може свідчити вчинення
відповідачем дій, спрямованих на
ухилення від виконання зобов'язання
після пред'явлення вимоги чи подання
позову до суду.

Адекватність заходу до забезпечення
позову, що застосовується
господарським судом, визначається його
відповідністю вимогам, на забезпечення
яких він вживається. Оцінка такої
відповідності здійснюється
господарським судом, зокрема, з
урахуванням співвідношення прав
(інтересу), про захист яких просить
заявник, з вартістю майна, на яке
вимагається накладення арешту, або
майнових наслідків заборони
відповідачеві вчиняти певні дії.
Обрані заходи до забезпечення позову
не повинні мати наслідком повне
припинення господарської діяльності
суб'єкта господарювання, якщо така
діяльність, у свою чергу, не
призводитиме до погіршення стану
належного відповідачеві майна чи
зниження його вартості.

Виносячи ухвалу про заборону
відповідачеві вчиняти певні дії,
господарський суд повинен точно
визначити, які саме дії забороняється
вчиняти. За наявності підстав для
застосування такого заходу до
забезпечення позову господарський суд
може заборонити витрачання майна на
власні потреби, відчуження його у
будь-який спосіб. Якщо з урахуванням
особливостей майна користування ним не
тягне за собою його знищення або
зменшення його цінності, то для
задоволення заяви про забезпечення
позову шляхом заборони відповідачеві
користуватися таким майном підстави,
як правило, відсутні.

Такі правила повинні застосовуватись і
до інших осіб, яким на підставі статті 67
ГПК забороняється вчинення дій щодо
предмета спору.

Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 3
Кримінального процесуального кодексу
України, слідчий - це службова особа
органу внутрішніх справ, органу
безпеки, органу, що здійснює контроль
за додержанням податкового
законодавства, органу державного бюро
розслідувань, уповноважена в межах
компетенції, передбаченої цим
Кодексом, здійснювати досудове
розслідування кримінальних
правопорушень.

Статтями 25, 40 КПК України встановлено,
що прокурор, слідчий зобов'язані в
межах своєї компетенції розпочати
досудове розслідування в кожному
випадку безпосереднього виявлення
ознак кримінального правопорушення (за
виключенням випадків, коли кримінальне
провадження може бути розпочате лише
на підставі заяви потерпілого) або в
разі надходження заяви (повідомлення)
про вчинення кримінального
правопорушення, а також вжити всіх
передбачених законом заходів для
встановлення події кримінального
правопорушення та особи, яка його
вчинила.

Слідчий несе відповідальність за
законність та своєчасність здійснення
процесуальних дій. Слідчий
уповноважений: починати досудове
розслідування за наявності підстав,
передбачених цим Кодексом; проводити
слідчі (розшукові) дії та негласні
слідчі (розшукові) дії у випадках,
встановлених цим Кодексом; доручати
проведення слідчих (розшукових) дій та
негласних слідчих (розшукових) дій
відповідним оперативним підрозділам;
призначати ревізії та перевірки у
порядку, визначеному законом;
звертатися за погодженням із
прокурором до слідчого судді з
клопотаннями про застосування заходів
забезпечення кримінального
провадження, проведення слідчих
(розшукових) дій та негласних слідчих
(розшукових) дій; повідомляти за
погодженням із прокурором особі про
підозру; за результатами розслідування
складати обвинувальний акт, клопотання
про застосування примусових заходів
медичного або виховного характеру та
подавати їх прокурору на затвердження;
приймати процесуальні рішення у
випадках, передбачених цим Кодексом, у
тому числі щодо закриття кримінального
провадження за наявності підстав,
передбачених статтею 284 цього Кодексу;
здійснювати інші повноваження,
передбачені цим Кодексом.

Слідчий, здійснюючи свої повноваження
відповідно до вимог цього Кодексу, є
самостійним у своїй процесуальній
діяльності, втручання в яку осіб, що не
мають на те законних повноважень,
забороняється. Органи державної влади,
органи місцевого самоврядування,
підприємства, установи та організації,
службові особи, інші фізичні особи
зобов'язані виконувати законні вимоги
та процесуальні рішення слідчого.

З огляду на викладені положення
чинного законодавства України у суду
відсутні підстави забезпечувати позов
шляхом заборони будь-яким особам, до
яких може відноситися у тому числі і
слідчий, вилучати з місця їх
знаходження, передавати на зберігання
іншим особам поза місцем їх
знаходження товарно-матеріальні
цінності, оскільки слідчий, здійснюючи
свої повноваження відповідно до вимог
Закону, є самостійним у своїй
процесуальній діяльності, втручання в
яку осіб, що не мають на те законних
повноважень, забороняється, а відтак
суд вважає, що такий спосіб
забезпечення позову, як заборона
слідчому вчиняти ті чи інші дії, може
мати своїм наслідком перешкоджання
слідчому у вчиненні відповідних
процесуальних дій в межах порушеної
кримінальної справи.

Поруч з цим судом засвідчується, що з
наявних в матеріалах справи документів
вбачається, що постановою старшого
слідчого СВ Комсомольського РВ ХМУ
УМВС України в Херсонській області
Самотьосова О.Я. від 08.04.2014р. вилучена в
ході обшуку у період часу із 24.03.2014р. по
25.04.2014р. (протокол обшуку від 24.03.2014р.)
нафта, яка знаходиться в резервуарах 2,
4, 6 НПС "Снігурівка", була визнана
речовим доказом та передана на
відповідальне зберігання ТОВ
"Тірас-Арс".

Ухвалою слідчого судді Суворовського
районного суду м. Херсон Зубова О.С. від
28.04.2014р. було задоволено клопотання
старшого слідчого ОВС СУ УМВС України в
Херсонській області Сопочева В.М. у
кримінальному провадженні №0001086
та накладено арешт на вилучену нафту,
що знаходиться в резервуарах №№2, 4, 6 на
території нафтоперекачувальної
станції "Снігурівка" на адресою:
Миколаївська область, Снігурівський
район, с. Кобзарці.

Суд вважає, що зазначеними
процесуальними документами фактично
вирішене питання стосовно накладення
арешту на нафту, що знаходиться в
резервуарах №№2, 4, 6 на території
нафтоперекачувальної станції
"Снігурівка" на адресою: Миколаївська
область, Снігурівський район, с.
Кобзарці, повторне накладення такого
арешту не можливе.

Також судом зауважується, що у
відповідності до Порядку зберігання
речових доказів стороною
обвинувачення, їх реалізації,
технологічної переробки, знищення,
здійснення витрат, пов'язаних з їх
зберіганням і пересиланням,
схоронності тимчасово вилученого
майна під час кримінального
провадження, затвердженого постановою
Кабінету міністрів України від 19.11.2012р.
№1104, речові докази, крім тих, що
повернуті власнику або передані йому
на відповідальне зберігання,
реалізовані, знищені, технологічно
перероблені, зберігаються до передачі
їх суду в органі, у складі якого
функціонує слідчий підрозділ, або
інших місцях зберігання, визначених у
цьому Порядку. Якщо через громіздкість
чи з інших причин речові докази не
можуть бути передані суду, вони
зберігаються в органі, у складі якого
функціонує слідчий підрозділ, або
інших місцях зберігання, визначених у
цьому Порядку, до набрання законної
сили судовим рішенням, яким
закінчується кримінальне провадження
або вирішується спір про їх належність
у порядку цивільного судочинства.
Умовою зберігання речових доказів
повинне бути забезпечення збереження
їх істотних ознак та властивостей.

Відповідно до Інструкції про порядок
вилучення, обліку, зберігання та
передачі речових доказів у
кримінальних справах, цінностей та
іншого майна органами дізнання,
досудового слідства і суду (нова
редакція), затвердженої спільним
наказом Генеральної прокуратури
України, Державної податкової
адміністрації України, Верховного Суду
України, Міністерства внутрішніх справ
України, Служби безпеки України та
Державної судової адміністрації
України від 27.08.2010р. №51/401/649/471/23/125
незабезпечення належного обліку та
умов зберігання, передачі речових
доказів, цінностей та іншого майна, яке
спричинило їх втрату, пошкодження, є
підставою для притягнення до
передбаченої законом відповідальності
осіб, з вини яких настали вказані
наслідки.

Використання речових доказів,
цінностей та іншого вилученого майна
для службових та інших цілей
категорично забороняється.

Поруч з цим судом засвідчується, що
заявником у відповідних клопотаннях
належним чином не обґрунтовано та не
підтверджено відповідними доказами
обставин щодо необхідності вжиття
відповідних заходів з урахуванням
наявності зв'язку між конкретним
заходом до забезпечення позову і
предметом позовної вимоги, зокрема, чи
спроможний такий захід забезпечити
фактичне виконання судового рішення в
разі задоволення позову, імовірності
утруднення виконання або невиконання
рішення господарського суду в разі
невжиття таких заходів, запобігання
порушенню у зв'язку із вжиттям таких
заходів прав та охоронюваних законом
інтересів осіб, що не є учасниками
даного судового процесу.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 66, 67, 86 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд,-

ухвалив:

Публічному акціонерному товариству
"Укртранснафта" в задоволенні
клопотання від 22.04.2014р. №05-02/132/1481 (з
врахуванням заяви про уточнення вимог
від 30.04.2014р. №05-02/156/1654) про вжиття
заходів до забезпечення позову,
відмовити.

Суддя

Войціховський В.А.