ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

24.04.2014
Справа № 905/1799/14

Господарський суд Донецької області у
складі судді Сич Ю.В.

при секретарі судового засідання
Щитовій Л.М.

розглянув у відкритому судовому
засіданні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Росьінвестбуд»,
м.Черкаси (ідентифікаційний код 37067516)

до відповідача Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Торгівельно-промислове об'єднання
«Аріста», м.Донецьк (ідентифікаційний
код 33221885)

про стягнення пені в сумі 35302,32грн., 3%
річних у розмірі 12452,67грн.

від позивача: Чакалов Р.К. Чакалов А.К.
за довіреністю №1/Ю від 10.01.2014р.,

від відповідача: Александров О.О. за
довіреністю від 05.04.2014р.

Позивач, Товариство з обмеженою
відповідальністю «Росьінвестбуд»,
м.Черкаси звернувся до господарського
суду Полтавської області з позовом до
відповідача, Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Торгівельно-промислове об'єднання
«Аріста», м.Донецьк про стягнення пені
в сумі 35302,32грн., 3% річних у розмірі
12452,67грн.

Ухвалою від 21.03.2014р. господарський суд
Донецької області порушив провадження
у справі №905/1799/14.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на неналежне виконання
відповідачем умов договору №762-110 від
31.07.2012р. в частині оплати виконаних
робіт, внаслідок чого виникли підстави
для нарахування 3% річних у розмірі
12452,67грн., пені у розмірі 35302,32грн.

На підтвердження вказаних обставин
позивач надав копії договору №762-110 від
31.07.2012р., заяви про припинення
зобов'язання зарахуванням зустрічних
однорідних вимог №11/12/13 від 11.12.2013р. та
доказів її направлення, ухвали від
27.12.2013р. по справі №925/997/13, вимоги №1/Ю
від 03.12.2013р. та доказів її направлення,
специфікації на роботи по облицюванню
колон (додатку №1 до договору),
специфікації на роботи по улаштуванню
(додатку №2 до договору), актів
виконаних робіт №7-1 за 28 грудня 2012р.,
№7-2 за 28 грудня 2012р.

Нормативно свої вимоги позивач
обґрунтовує ст. 526, 601, 610, 612, 625, 655-697
Цивільного кодексу України, ст. 1, 12, 54
Господарського процесуального кодексу
України, ст.ст. 193, 229, 230, 232
Господарського кодексу України.

09.04.2014р. відповідачем надано відзив на
позовну заяву, за яким останній
заперечує проти позовних вимог та
зазначає, що кінцевою датою розрахунку
за виконані роботи є 29.01.2013р., тоді як
зобов'язання з оплати погашено 11.12.2013р.
заліком взаємних вимог, у зв'язку із
чим, підстави нарахування пені та 3%
річних за користування грошовими
коштами у позивача відсутні. Крім того,
зазначено, що оскільки відповідач
розпочав виконувати свої зобов'язання
за договором за свої кошти, відповідно
отримання передплати для нього не є
необхідною умовою виконання
будівельних робіт, відповідно
застосовуватись заходи
відповідальності до відповідача за
даним позовом не можуть.

Також зазначив, що оскільки передплати
за даним договором позивач від
відповідача не отримував, строк оплати
згідно умов договору, який передбачає
передплату, вважається невизначеним.
Крім того, відповідачем зазначено, що
фактично позивач отримав грошові кошти
за виконану роботу набагато раніше. А
саме, в період з 10.04.2012р. по 04.09.2012р.
відповідач за договором №04/2012 від
05.04.2012р. перерахував позивачу суму у
розмірі 2940814,00грн., що встановлено двома
рішеннями суду. Зазначено, що одним з
цих рішень (від 28.02.2014р.) було
встановлено, що сума заборгованості за
договором, що розглядається у даній
справі, була зарахована в суму яка була
фактично перерахована за договором
№04/2012 від 05.04.2012р., тобто фактично
грошові кошти за спірним договором
позивач отримав ще до 04.09.2012р. На
підтвердження своїх заперечень
відповідач надав для долучення до
матеріалів справи копії постанови
Київського апеляційного
господарського суду від 26.11.2013р. по
справі №925/997/13, рішення господарського
суду Черкаської області від 28.02.2014р. по
справі №925/2142/13.

23.04.2014р. позивачем надано розрахунок
судових витрат, за яким просив суд
стягнути з відповідача відшкодування
витрат на проїзд в залізничному
транспорті у розмірі 614,90грн.

23.04.2014р. позивачем надано заперечення
на заперечення відповідача проти
позову, за яким зазначено, що позивач в
односторонньому порядку не змінював
умови договору №762-110 в частині строків
оплати вартості будівельних робіт.
Також зазначено, що здійснення
авансових платежів чи не оплати не
впливає на подальше виконання договору
№762-110 та здійснення остаточного
розрахунку, а є лише забезпечувальним
заходом для позивача на майбутнє
виконання оплати вартості виконаних
останнім робіт по договору №762-110 з боку
відповідача. Крім того, зазначено, що
доводи відповідача про те, що фактично
позивач отримав кошти за виконану
роботу набагато раніше, є також
безпідставними та надуманими.

24.04.2014р. позивачем надано уточнення
розрахунку розміру судових витрат, за
яким просив суд стягнути з відповідача
відшкодування витрат на проїзд в
залізничному транспорті у розмірі
907,70грн.

Розгляд справи здійснювався без
застосування засобів технічної
фіксації судового процесу відповідно
до ст. 81-1 Господарського
процесуального кодексу України.

Відповідно до ст.4-3 Господарського
процесуального кодексу України
судочинство в господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.

Розгляд справи відкладався на підставі
ст. 77 Господарського процесуального
кодексу України.

Під час судового розгляду справи
представників сторін було ознайомлено
з правами та обов'язками у
відповідності із ст. 22 Господарського
процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши
подані докази за своїм внутрішнім
переконанням та заслухавши
представників сторін, суд встановив:

31.07.2012р. між ТОВ «Росьінвестбуд»
(підрядник) та ТОВ
«Торгівельно-промислове об'єднання
«Аріста» (замовник) укладено договір
підряду №762-110 (далі - Договір), за
умовами якого підрядник зобов'язується
виконати і здати в строки, вказані в
п.3.1. даного договору, роботи по
облицюванню колон мармуром та
улаштуванню накладок мармурових на
поручні сходин в фойє ПК «Дружба
народів» (надалі іменуються роботи), на
об'єкті ПК «Дружба народів» (інв.№302152)
(надалі іменується об'єкт), згідно
відомостей дефектів №82 від 27.07.2012р. та
№15 від 20.03.2012р., які є невід'ємною
частиною договору, а замовник
зобов'язується надати підряднику
майданчик, прийняти та оплатити роботи
(п.1.1. Договору).

За п.7.2. Договору строк цього договору
починає свій перебіг у момент,
визначений у п.7.1. цього договору та
закінчується 31.12.2012р., а в частині
розрахунків та гарантійних зобов'язань
до повного виконання.

Відповідно до п.2.1. Договору вартість
робіт, в тому числі і матеріалів за
договором становить 518008,06грн. в т.ч. ПДВ
86334,68грн. згідно додаткам №1 і №2 до
даного договору і сплачується
замовником підряднику шляхом
перерахування грошових коштів на
розрахунковий рахунок підрядника,
зазначений в даному договорі.

Вартість робіт, в тому числі і
матеріалів сплачується замовником
підряднику частинами, а саме:

- авансовий платіж у розмірі 100%
(сто) попередньої оплати від вартості
робіт по улаштуванню накладок
мармурових на поручні сходин в фойє ПК
«Дружба народів», який становить
118008,11грн. в т.ч. ПДВ 19668,02грн. (додаток №2
до даного договору);

- авансовий платіж у розмірі 50%
(п'ятидесяти) від вартості робіт по
облицюванню колон мармуром в фойї ПК
«Дружба народів», який становить
199999,98грн. в т.ч. ПДВ 33333,33грн. (додаток №1
до даного договору);

- загальна сума авансового
платежу, згідно додаткам №1, №2 даного
договору складає 318008,09грн. в т.ч. ПДВ
53001,35грн.;

- остаточний розрахунок за
виконані роботи замовником
проводиться на підставі актів
виконаних робіт, оформлених згідно
додаткам №1, №2 даного договору,
підписаних уповноваженими
представниками сторін, протягом 20
(двадцяти) банківських днів після
приймання робіт, виконаних в об'ємах,
згідно п.1.2. даного договору.

Так, 28.12.2012р. сторонами складено акти
виконаних робіт №7-1 на суму 365956,39грн. та
№7-2 на суму 115019,70грн., які підписані з
обох сторін та підписи скріплені
відбитками печаток підприємств. Отже,
суд робить висновок, що виконанні
роботи прийняті замовником без
заперечень.

Однак, як вбачається з матеріалів
справи замовником на виконання умов
Договору не було здійснено авансових
платежів.

Відтак, враховуючи умови Договору щодо
остаточних розрахунків, кінцевий
термін оплати виконаних робіт
становить 28.01.2013р.

У відповідності з ч.1 ст. 530 Цивільного
кодексу України якщо у зобов'язані
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Проте, у встановлені строки відповідач
не сплатив суму боргу, внаслідок чого з
29.01.2013р. виникла заборгованість у
розмірі 480976,09грн.

Проаналізувавши вищезазначений
договір, судом встановлено, що останній
за своєю правовою природою є договором
підряду та підпадає під регулювання
статей 837-864 Цивільного кодексу України.

За статтею 837 Цивільного кодексу
України за договором підряду одна
сторона (підрядник) зобов'язується на
свій ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу. Договір
підряду може укладатися на
виготовлення, обробку, переробку,
ремонт речі або на виконання іншої
роботи з переданням її результату
замовникові.

Згідно зі статтею 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутністю конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Статтею 509 Цивільного кодексу України
закріплено, що зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, сплатити
гроші тощо), а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору, цього Кодексу та інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу
України, цивільні права і обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також з дій осіб, що не передбачені
актами цивільного законодавства, але
за аналогією породжують цивільні права
і обов'язки.

Частиною 2 ст.11 Цивільного кодексу
України встановлено, що підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини.

11.12.2013р. позивачем направлено на адресу
відповідача заяву про припинення
зобов'язань зарахуванням зустрічних
однорідних вимог №11/12/13 від 11.12.2013р., за
якою позивач повідомляє про припинення
зобов'язань ТОВ «Росьінвестбуд» щодо
сплати на користь ТОВ
«Торгівельно-промислове об'єднання
«Аріста» 535526,25грн. (з яких помилково
перераховані кошти в сумі 519928,40грн.) в
т.ч. ПДВ, та відшкодування судового
збору в сумі 15597, 85грн. згідно постанови
Київського апеляційного
господарського суду від 26.11.2013р. по
справі №925/997/13, яка виникла на підставі
договору підряду №04/2012 від 05.04.2012р., та
припинення зобов'язань ТОВ
«Торгівельно-промислове об'єднання
«Аріста» щодо сплати на користь ТОВ
«Росьінвестбуд» 535526,25грн. в т.ч. ПДВ з
яких, 365956,39грн. в т.ч. ПДВ згідно з актом
№7-1 виконаних робіт від 28.12.2012р. по
договору підряду №762-110 від 31.07.2012р.,
115019,70грн. в т.ч. ПДВ, згідно з актом №7-2
виконаних робіт від 28.12.2012р. по договору
підряду №762-110 від 31.07.2012р., 54550,16грн. в
т.ч. ПДВ, що є частиною згідно з актом №3
приймання виконаних будівельних робіт
від 03.12.2012р. по договору підряду №664-110
від 11.07.2012р.

За ч.1 ст. 601 Цивільного кодексу України
зобов'язання припиняється
зарахуванням зустрічних однорідних
вимог, строк виконання яких настав, а
також вимог, строк виконання яких не
встановлений або визначений моментом
пред'явлення вимоги.

Зазначену заяву відповідач отримав
12.12.2013р., про що свідчить наявна в
матеріалах справи копія повідомлення
про вручення поштового відправлення.

Відповідно до ч.2 ст. 601 Цивільного
кодексу України зарахування
зустрічних вимог може здійснюватися за
заявою однієї із сторін.

Таким чином, суд дійшов висновку, що
зобов'язання відповідача за Договором
щодо сплати вартості виконаних робіт у
розмірі 480976,09грн. припинилося 12.12.2013р.
шляхом зарахування зустрічних
однорідних вимог.

Заперечення відповідача, викладені у
відзиві на позовну заяву, суд вважає
безпідставними, такими, що не
підтверджуються доказами та
спростовуються висновками суду
встановленими вище. Також суд не
приймає до уваги посилання відповідача
про те, що сума заборгованості за
договором, що розглядається у даній
справі, була зарахована в суму яка була
фактично перерахована за договором
№04/2012 від 05.04.2012р., тобто фактично
грошові кошти за спірним договором
позивач отримав ще до 04.09.2012р., що
підтверджується рішенням суду,
оскільки з наданих позивачем та
відповідачем доказів не вбачається
встановлення судом зазначеного факту,
що має преюдиціальне значення.

Відповідно до п.4.1.6. Договору за
порушення строків оплати виконаних
робіт замовник сплачує підряднику пеню
у розмірі подвійної облікової ставки
НБУ (яка діяла у період, за який вона
нараховується) від суми невиконаного
зобов'язання за кожний прострочений
день оплати.

За приписами ч.6 ст. 232 Господарського
кодексу України нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Відтак, враховуючи, що Договором не
передбачено періоду нарахування пені,
то при здійсненні відповідного
розрахунку застосовуються обмеження,
встановлені приписами ч.6 ст. 232
Господарського кодексу України, щодо
строку, протягом якого може
нараховуватись дана штрафна санкція.

За приписами ст. 1 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Згідно до ч.1 ст.612 Цивільного кодексу
України, боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Відповідно до ст.610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). У разі порушення
зобов'язання настають правові наслідки
встановлені договором або законом.

Отже, порушення боржником прийнятих на
себе зобов'язань тягне за собою
відповідні правові наслідки, які
полягають у можливості застосування
кредитором до боржника встановленої
законом або договором
відповідальності.

У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Перевіривши розрахунок пені за період
з 30.01.2013р. по 30.07.2013р. на суму 480976,09грн.,
судом встановлено, що при здійсненні
розрахунку позивачем невірно
визначена кінцева дата нарахування
пені, оскільки кінцева дата
припинювального строку становить
29.07.2013р.

Однак, здійснивши розрахунок пені
самостійно за період з 30.01.2013р. по
29.07.2013р. на суму 480976,09грн., судом
встановлено, що визначена позивачем
сума є вірно обрахованою та не
суперечить приписам чинного
законодавства.

Перевіривши розрахунок 3% річних за
період з 30.01.2013р. по 10.12.2013р. на суму
480976,09грн., судом встановлено, що
зазначений розрахунок та визначена
позивачем сума є вірними.

Таким чином, позовні вимоги про
стягнення пені в сумі 35302,32грн., 3% річних
у розмірі 12452,67грн. підлягають
задоволенню в повному обсязі.

Також позивач просить суд стягнути з
відповідача відшкодування витрат на
проїзд в залізничному транспорті у
розмірі 907,70грн.

На підтвердження свої доводів позивач
надав копії проїзних документів ДГ
№030164, ДГ №030166, ДГ №030165, ДГ №030167,
№000В3871-72С3-BF0A-0001, №000B3871-72C3-BF0A-0002.

За приписами Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №7 від
21.02.2013р. «Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України»
відповідно до розділу VI Господарського
процесуального кодексу України (далі -
ГПК) судовими витратами є витрати
сторін та інших учасників судового
процесу в господарському суді, які
пов'язані з розглядом справи і
складаються з: судового збору; сум, що
підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, призначеної
господарським судом; витрат, пов'язаних
з оглядом та дослідженням речових
доказів у місці їх знаходження; оплати
послуг перекладача, адвоката; інших
витрат, пов'язаних з розглядом справи.
Склад судових витрат не є вичерпним, і
оцінка тих чи інших витрат сторін як
судових здійснюється господарським
судом з урахуванням обставин
конкретної справи. До інших витрат у
розумінні статті 44 ГПК відносяться,
зокрема: суми, які підлягають сплаті
особам, викликаним до господарського
суду для дачі пояснень з питань, що
виникають під час розгляду справи
(стаття 30 названого Кодексу); витрати
сторін та інших учасників судового
процесу, пов'язані з явкою їх або їхніх
представників у засідання
господарського суду, за умови, що таку
явку судом було визнано обов'язковою.

Дослідивши подані позивачем докази в
обґрунтування понесення витрат
пов'язаних з явкою в судові засідання,
судом встановлено, що сума у розмірі
907,70грн.є обґрунтованою та доведеною.

Враховуючи приписи ст. 44
Господарського процесуального кодексу
України та Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №7 від
21.02.2013р. «Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України»,
господарський суд дійшов висновку про
покладення на відповідача витрат,
понесених позивачем у зв'язку з явкою
представників в судові засідання.

Судові витрати по сплаті судового
збору підлягають покладенню на
відповідача у відповідності до ст.49
Господарського процесуального кодексу
України.

На підставі вищенаведеного, керуючись
ст.ст. 11, 509, 526, ч.1 ст. 530, ст. 837 Цивільного
кодексу України; ст. 193 Господарського
кодексу України, ст.ст. 4-2, 4-3, 22, 43, 44, 49,
82-85, 115, 116 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою
відповідальністю «Росьінвестбуд»,
м.Черкаси до відповідача, Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Торгівельно-промислове об'єднання
«Аріста», м.Донецьк про стягнення пені
в сумі 35302,32грн., 3% річних у розмірі
12452,67грн. задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Торгівельно-промислове об'єднання
«Аріста» (83050, м.Донецьк, вул.Щорса,
буд.39, ідентифікаційний код 33221885) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Росьінвестбуд» (18000,
м.Черкаси, вул.Смілянська, буд.2, офіс 27,
ідентифікаційний код 37067516) пеню в сумі
35302,32грн., 3% річних у розмірі 12452,67грн.,
судовий збір у розмірі 1827,00грн., витрати
на придбання квитків у розмірі 907,70грн.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

У судовому засіданні 24.04.2014р. оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційного скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повний текст рішення складено та
підписано 29.04.2014р.

Суддя
Ю.В. Сич