ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" травня 2014 р.Справа № 922/1137/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Присяжнюка О.О.

при секретарі судового засідання

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Дослідний завод
"ГНЦЛС", м. Харків до Товариства з
обмеженою відповідальністю "Топаз", м.
Москва про стягнення коштів за участю
представників:

Представник позивача - Корюк О.Б., дов №
01 юр/851 від 08.04.2014р.

Представник відповідача - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Дослідний завод
"ГНЦЛС" звернулось до господарського
суду Харківської області із позовною
заявою до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Топаз", в якій
просить суд стягнути з відповідача 3 232
800,0рублів РФ заборгованісті по
контракту №52 від 16.06.09 р., який укладено
між позивачем та відповідачем у
розмірі 3 232 800,0 рублів РФ.

Присутній представник позивача у
судовому засіданні підтримав заявлені
позовні вимоги. Надав через канцелярію
господарського суду Харківської
області 11 квітня 2014року документи
згідно супровідного листа (за вх.№12462),
які долучені судом до матеріалів
справи.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, через канцелярію
господарського суду (вх.№14093 від 25.04.2014
року) надав відзив на позовну заяву ,в
якому визнає заявлені позовні вимои у
повному обсязі, крім того, через
канцелярію господарського суду
Харківської області (вх.№14094 від 25.04.2014
року)звернувся до суду з клопотанням
про розгляд справи без участі
представника відповідача за наявними і
ній матеріалами, яке судом задоволено.

Враховуючи те, що норми ст.38
Господарського процесуального кодексу
України, щодо обов`язку господарського
суду витребувати у сторін документи і
матеріали, необхідні для вирішення
спору, кореспондуються з диспозитивним
правом сторін подавати докази, п.4 ч.3 ст.
129 Конституції України визначає одним з
принципів судочинства свободу в
наданні сторонами суду своїх доказів і
у доведенні перед судом їх
переконливості, суд вважає, що
господарським судом в межах наданих
ним повноважень створені належні умови
для надання сторонами доказів та
здійснені всі необхідні дії щодо
витребування додаткових доказів, та
вважає за можливе здійснити розгляд
справи за наявними у справі і додатково
поданими на вимогу суду матеріалами і
документами.

Розглянувши матеріали справи та
вислухавши пояснення представника
позивача господарським судом
встановлено наступне.

Між позивачем та відповідачем 16 червня
2009 року було укладено контракт №52 (далі
по тексту - контракт), за умовами якого
позивач зобов'язався на умовах DDU
поставити продукцію - фармацевтичні
препарати (далі по тексту - товар), а
відповідач зобов'язався прийняти її та
оплатити на умовах названого
контракту.

На виконання умов договору позивач
поставив відповідачу відповідно до
інвойсу №75 від 04.12.2013 р. товар на суму 3
232 800,0 рублів РФ. Відповідно до відмітки
на експортній вантажній митній
декларації №807100000/2013/062783 від 17.12.2013 року
.

Відповідач здійснив прийняття товару,
але на цей час не оплатив поставлений
товар, чим порушив умови п. 3.2 контракту
(додаткова угода ло Контракту від 31.10.2013
року), відповідно до якого відстрочка
платежу складає 75 календарних днів з
моменту оформлення митної декларації в
країни продавця. Таким чином
заборгованість відповідача за
вищевказаною поставкою складає 3 232 800,0
рублів РФ.

Факт здійснення поставки, прийняття
товару, вартість поставленого товару
та настання строку оплати доводиться
документально - відповідними
міжнародною товарно - транспортною
накладною (СМК), експортною вантажною
митною декларацією та інвойсом.

Відповідно до положень ст. 53 Конвенції
ООН "Про договори міжнародної
купівлі-продажу товарів" від 11 квітня
1980 року покупець зобов'язаний сплатити
вартість товару і прийняти поставку
товару згідно з вимогами договору та
цієї Конвенції.

Стаття 61 Конвенції ООН "Про договори
міжнародної купівлі-продажу товару"
від 11 квітня 1980 року, становить, що якщо
покупець не виконує яке-небудь із своїх
зобов'язань за договором або за цією
Конвенцією, продавець може здійснити
права, передбачені статтями 62 - 65,
вимагати відшкодування збитків, як це
передбачено у статтях 74 - 77. Здійснення
продавцем його права на інші засоби
правового захисту не позбавляє його
права вимагати відшкодування збитків.
Жодне відстрочення не може бути надано
покупцеві судом або арбітражем, якщо
продавець вдається до якого-небудь
засобу правового захисту від порушення
договору.

Згідно до приписів ст. 62 Конвенції ООН
"Про договори міжнародної купівлі -
продажу товарів" від 11 квітня 1980 року,
продавець може вимагати від покупця
сплати ціни, прийняття поставки або
виконання ним інших зобов'язань, якщо
тільки продавець не вдався до засобу
правового захисту, не сумісного з такою
вимогою.

Дія міжнародних договорів України на
території України регулюється статтею
19 Закону України "Про міжнародні
договори України", в якій встановлено,
що чинні міжнародні договори України,
згода на обов'язковість яких надана
Верховною Радою, є частиною
національного законодавства і
застосовуються у порядку,
передбаченому для норм національного
законодавства. Якщо міжнародним
договором України, який набрав
чинності в установленому порядку,
встановлено інші правила, ніж ті, що
передбачені у відповідному акті
законодавства України, то
застосовуються правила міжнародного
договору.

Позивач та відповідач у справі в
розділі 12 контракту та додатковій
угоді до нього визначили, що до спірних
правовідносин буде застосовуватися
матеріальне та процесуальне право
України, спір буде розглядатись
господарським судом Харківської
області.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу
України, зобов'язання є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 Цивільного
кодексу України.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу
України встановлено, що зобов'язання
має ґрунтуватися на засадах
добросовісності, розумності та
справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно ст.193 Господарського кодексу
України та ст. 526 Цивільного кодексу
України, яка містить аналогічні
положення, зобов'язання повинні
виконуватися належним чином
відповідно до закону, інших актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу
України передбачено, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
відлягає виконанню у цей строк (термін).

Однак, в порушення умов договору
відповідач оплатив товар отриманий від
позивача не в повному обсязі, в зв'язку
з чим виникла заборгованість по оплаті
товару, та як встановлено судом
заборгованість відповідача перед
позивачем складає 3 232 800,0 рублів РФ.

Як вбачається з матеріалів справи сума
заборгованості відповідачем не
сплачена. За таких обставин, враховуючи
доведеність факту порушення
відповідачем діючого законодавства,
суд вважає позовну вимогу в частині
стягнення з відповідача суми
заборгованості перед позивачем у
розмірі 3 232 800,0 рублів РФ обґрунтованою
та такою, що підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується ст. 49 ГПК України.
Судовий збір покладається: у спорах, що
виникають при укладанні, зміні та
розірванні договорів, - на сторону, яка
безпідставно ухиляється від прийняття
пропозицій іншої сторони, або на
обидві сторони, якщо господарським
судом відхилено частину пропозицій
кожної із сторін. Суми, які підлягають
сплаті за проведення судової
експертизи, послуги перекладача,
адвоката та інші витрати, пов'язані з
розглядом справи, покладаються: при
задоволенні позову - на відповідача;
при відмові в позові - на позивача; при
частковому задоволенні позову - на
обидві сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог. Таким
чином судові витрати у даній справі
покладаються на відповідача, з вини
якого спір доведено до суду.

Враховуючи викладене та керуючись
статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції
України, ст.ст. 526, 530 Цивільного кодексу
України, статтями 1, 4, 12, 22, 33, 43, 47, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити
повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "ТОПАЗ" (142605, юридична
адреса: м. Орехово-Зуєво, Московська
область, Російська Федерація, 3-й
Луговий проїзд, буд. 7, код 0КП0 18193666) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Дослідний завод
"ГНЦЛС" (61057, м. Харків, вул.Воробйова, 8,
) - 3 232 800,0 рублів РФ.
заборгованості, витрати по сплаті
судового збору в сумі 16 448,49грн.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили .

Повне рішення складено 13.05.2014 р.

Суддя О.О. Присяжнюк