ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МІСТА КИЄВА
________________________________________________________________________
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

08.05.14 № 910/8376/14. Суддя Цюкало Ю.В.,
розглянувши позовні матеріали
Асоціації "Дім Авторів Музики в
Україні" до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Українська Музична
Видавнича Група" про стягнення 487 277,84
грн.,

ВСТАНОВИВ:

05.05.2014 до канцелярії Господарського
суду міста Києва надійшла позовна
заява б/н від 29.04.2014 Асоціації "Дім
Авторів Музики в Україні" до Товариства
з обмеженою відповідальністю
"Українська Музична Видавнича Група"
про стягнення 487 277,84 грн.

Подана Асоціацією "Дім Авторів Музики в
Україні" позовна заява б/н від 29.04.2014 про
стягнення 487 277,84 грн. не відповідає
вимогам розділу VIII Господарського
процесуального кодексу України, а тому
підлягає поверненню з посиланням на ст.
63 Господарського процесуального
кодексу України, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 6 ст. 63 Господарського
процесуального кодексу України суддя
повертає позовну заяву і додані до неї
документи без розгляду, якщо не подано
доказів надсилання відповідачеві
копії позовної заяви і доданих до неї
документів.

Згідно п.2 ст. 57 Господарського
процесуального кодексу України до
позовної заяви додаються документи,
які підтверджують відправлення
відповідачеві копії позовної заяви і
доданих до неї документів.

У відповідності до ст. 56 Господарського
процесуального кодексу України
позивач, прокурор чи його заступник
зобов'язані при подані позову
надіслати сторонам копії позовної
заяви та доданих до неї документів
відповідно до кількості відповідачів
та третіх осіб листом з описом
вкладення.

Такі приписи згаданих норм мають на
меті забезпечення, як конституційних
засад змагальності сторін та рівності
усіх учасників процесу перед законом і
судом (п.п.2, 4 ч.3 ст.129 Конституції
України), так і аналогічних приписів
ст.ст.4-2, 4-3 Господарського
процесуального кодексу України.

Відтак, на стадії прийняття позовної
заяви до розгляду та порушення
провадження у справі суд має бути
впевненим у тому, що зазначені засади
не були порушені заявником позову.

Відповідно до Постанови Кабінету
Міністрів України «Про затвердження
Правил надання послуг поштового
зв'язку» від 05.03.2009 р № 270 розрахунковим
документом, що підтверджує факт
надання послуг поштового зв'язку є
документ встановленої відповідно до
Закону України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» форми і змісту
(касовий чек, розрахункова квитанція
тощо.

Згідно з п.п. 59, 61 Постанови Кабінету
Міністрів України від 05.03.2009 р. №270 «Про
затвердження Правил надання послуг
поштового зв'язку» внутрішні поштові
відправлення з оголошеною цінністю з
описом вкладення подаються для
пересилання відкритими для перевірки
їх вкладення. У разі приймання
внутрішніх поштових відправлень з
оголошеною цінністю описом вкладення
бланк опису заповнюється відправником
у двох примірниках. Працівник
поштового зв'язку повинен перевірити
відповідність вкладення опису,
розписатися на обох його примірниках і
поставити відбиток календарного
штемпеля. Один примірник опису, що
вкладається до поштового відправлення,
другий видається відправникові. На
примірнику опису, що видається
відправникові, працівник поштового
зв'язку повинен зазначити номер
поштового відправлення. За бажанням
відправника на примірнику опису, що
вкладається до поштового відправлення,
вартість предметів може не
зазначатися.

З сукупного аналізу наведених вище
норм вбачається, що належним доказом
відправлення відповідачеві позовної
заяви та доданих до неї документів є
опис вкладень в поштовий конверт та
документ, що підтверджує надання
поштових послуг (касовий чек,
розрахункова квитанція тощо) надані в
оригіналі.

Як вбачається з позовних матеріалів,
позивачем в якості доказу направлення
копії позовної заяви з додатками на
адресу відповідача надано фіскальний
чек №1293 від 29.04.2014 та опис вкладення у
цінний лист від 29.04.2014.

З наданого опису вкладення у цінний
лист вбачається, що позивачем було
направлено позовні матеріали за
адресою: 03124, м. Київ, вул. М.Василенка,
7-А.

Однак, позивачем в позовній заяві також
зазначено наступну адресу: 03150, м. Київ,
вул. Антоновича, 48Б, оф. 14, проте докази
направлення копії позовної заяви з
додатками за вказаною адресою
відсутні.

Як визначено ст. 93 Цивільного кодексу
України місцезнаходженням юридичної
особи є адреса органу або особи, які
відповідно до установчих документів
юридичної особи чи закону виступають
від її імені. Відомості про
місцезнаходження юридичної особи
включаються до Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців (ст. 17 Закону України
"Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців").

Згідно абз. 6 п.п. 3.1 п. 3 постанови
Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" у
випадках, передбачених статтею 56 ГПК
України, місцезнаходження (місце
проживання) відповідача визначається
за даними його державної реєстрації як
суб'єкта господарювання.

В той же час, позивачем не вказано на
жодне з джерел (відповідні довідки з
ЄДРПОУ, виписки з Єдиного державного
реєстру юридичних та фізичних
осіб-підприємців тощо), з яких він
отримав дані про належність
відповідачу саме вказаної у позовній
заяві адреси (03124, м. Київ, вул.
М.Василенка, 7-А).

Таким чином, у суду відсутні підстави
вважати, що позивачем направлено копію
позовної заяви з додатками саме за
юридичною адресою відповідача.

Згідно із ч.2 ст.34 Господарського
процесуального кодексу України
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування. Як вказувалось вище, у
даному випадку таким належним доказом
надіслання копії позовної заяви з
доданими до неї всіма документами є
опис вкладення відправленої поштової
кореспонденції, засвідчений підписом
працівника відділення поштового
зв'язку та відбитком календарного
штемпеля цього відділення.

При цьому, п.4 ч.1 ст.65 Господарського
процесуального кодексу України надає
можливість судді витребувати від
сторін лише ті документи, які можуть
бути необхідні саме для вирішення
спору.

Як зазначено у ст.38 Господарського
процесуального кодексу України, суд
обмежений у праві самостійного
витребування доказів. Тому суд у разі
порушення позивачем ст.57
Господарського процесуального кодексу
України не має права скористатися
приписами ст.ст.38, 65 Господарського
процесуального кодексу України, а
навпаки є зобов'язаним виконати вимоги
ст.63 заначеного Кодексу України.

З огляду на вищезазначене позивачем не
надано належних доказів направлення
копії позовної заяви з додатками на
адресу відповідача.

Зазначені обставини є суттєвими,
оскільки нормами ст. 59 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено право відповідача після
одержання ухвали про порушення
провадження у справі надіслати суду
відзив на позовну заяву, тоді як у
даному випадку відповідач
позбавляється можливості підготувати
обґрунтовані заперечення на позовну
заяву, з урахуванням усіх обставин, на
які посилається позивач та поданих ним
доказів.

Таким чином, позовна заява не може бути
прийнята до розгляду та підлягає
поверненню для усунення допущеного
порушення, після чого заявник не
позбавлений права повторно звернутись
з позовною заявою до господарського
суду в загальному порядку (ч. 3 ст. 63
Господарського процесуального кодексу
України).

Суд також звертає увагу позивача на те,
що копії всіх документів, що додані до
позовної заяви мають бути завірені
належним чином відповідно до п. 5.27
Національного стандарту України ДСТУ
4163-2003 «Уніфікована система
організаційно-розпорядчої
документації», яким визначено, що
відмітку про засвідчення копії
документа складають зі слів «згідно з
оригіналом», яка засвідчує копію,
особистого підпису, прізвища та
ініціали особи, дати засвідчення копії
і проставляють нижче реквізиту підпис.

Як вбачається з матеріалів справи,
документи додані до позовної заяви не
завірені належним чином як того
вимагає вищезазначена інструкція,
оскільки не містять дати засвідчення
копії.

Відповідно до п. 3.5 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 р. «Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції», недодержання вимог
статей 54, 56 та пунктів 2 і 3 частини
першої статті 57 Господарського
процесуального кодексу України щодо
форми, змісту і додатків до позовної
заяви тягне за собою наслідки,
передбачені статтею 63 Господарського
процесуального кодексу України.

Враховуючи вищевикладене, позовна
заява не може бути прийнята до розгляду
та підлягає поверненню для усунення
допущених порушень, після чого заявник
не позбавлений права повторно
звернутись з позовною заявою до
господарського суду в загальному
порядку (ч. 3 ст. 63 Господарського
процесуального кодексу України).

Керуючись ч.1, п. 6 ст. 63 Господарського
процесуального кодексу України, -

УХВАЛИВ:

Позовні матеріали б/н від 29.04.2014
Асоціації "Дім Авторів Музики в
Україні" до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Українська Музична
Видавнича Група" про стягнення 487 277,84
грн. - повернути без розгляду.

Суддя
Ю.В. Цюкало