м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/2474/14 29.04.14

За позовом Публічного акціонерного
товариства «Українська страхова
компанія «Гарант-Авто» в особі
Центральної філії

До Товариства з додатковою
відповідальністю «Страхова компанія
«Наста»

Про стягнення 1 237,89 грн.

Суддя
Ващенко Т.М.

Представники сторін:

Від позивача: Костенко А.О. представник
за довіреністю № 104-1-4/37-Ю від 20.12.13.

Від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста
Києва передані позовні вимоги
Публічного акціонерного товариства
«Українська страхова компанія
«Гарант-Авто» в особі Центральної
філії (далі - позивач) до Товариства з
додатковою відповідальністю «Страхова
компанія «Наста» (далі - відповідач) про
стягнення 1 237,89 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
позивачем, як страховиком виплачено
страхувальнику страхове
відшкодування, внаслідок чого
позивачем в порядку статті 27 Закону
України "Про страхування" та статей 993,
1191 Цивільного кодексу України отримано
право зворотної вимоги до особи,
відповідальної за завдану шкоду.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 19.02.14. порушено провадження у
справі № 910/2474/14 та призначено її до
розгляду на 13.03.14.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 13.03.14. в зв'язку з неявкою в
судове засідання представника
відповідача, невиконання ним в повному
обсязі та позивачем частково вимог
ухвали суду від 19.02.14., розгляд справи на
підставі ст. 77 ГПК України відкладено
на 10.04.14.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 10.04.14. в зв'язку з неявкою в
судове засідання представника
відповідача, невиконання ним в повному
обсязі вимог ухвал суду, розгляд справи
на підставі ст. 77 ГПК України
відкладено на 29.04.14.

При цьому, ухвалою Господарського суду
міста Києва від 17.04.14. за заявою
позивача на підставі ст. 69 ГПК України
було продовжено строк вирішення спору
в даній справі на п'ятнадцять днів.

В судовому засіданні 29.04.14.
представником позивача підтримано
свої позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача в судове
засідання 29.04.14. вкотре не з'явився, заяв
чи клопотань не подав і не надіслав,
письмового відзиву на позов та
контррозрахунку ціни позову не надав,
про поважні причини неявки суд не
повідомив, про дату, час та місце
проведення судового засідання був
повідомлений належним чином.

Так, згідно з п. 11 Інформаційного листа
Вищого господарського суду України від
15.03.2007 р. № 01-8/123 "Про деякі питання
практики застосування норм
Господарського процесуального кодексу
України, порушені у доповідних
записках про роботу господарських
судів у 2006 році" відповідні
процесуальні документи надсилаються
господарським судом згідно з поштовими
реквізитами учасників судового
процесу, наявними в матеріалах справи.

Відповідно до Інформаційного листа
Вищого господарського суду України №
01-8/1228 від 02.06.2006 р. "Про деякі питання
практики застосування норм
Господарського процесуального кодексу
України, порушені у доповідних
записках про роботу господарських
судів у 2005 році" до повноважень
господарських судів не віднесено
установлення фактичного
місцезнаходження юридичних осіб або
місця проживання фізичних осіб -
учасників судового процесу на час
вчинення тих чи інших процесуальних
дій. Тому примірники повідомлень про
вручення рекомендованої
кореспонденції, повернуті органами
зв'язку з позначками "адресат вибув",
"адресат відсутній" і т.п., з урахуванням
конкретних обставин справи можуть
вважатися належними доказами
виконання господарським судом
обов'язку щодо повідомлення учасників
судового процесу про вчинення цим
судом певних процесуальних дій.

Слід зазначити, що законодавство
України, в тому числі Господарський
процесуальний кодекс України, не
зобов'язує й сторону у справі, зокрема
позивача, з'ясовувати фактичне
місцезнаходження іншої сторони
(сторін) у справі (якщо воно не
співпадає з її місцезнаходженням,
визначеним згідно зі статтею 93
Цивільного кодексу України) та
зазначати таке фактичне
місцезнаходження в позовній заяві чи
інших процесуальних документах.

В разі коли фактичне місцезнаходження
юридичної особи - учасника судового
процесу з якихось причин не відповідає
її місцезнаходженню, визначеному
згідно з законом, і дана особа
своєчасно не довела про це до відома
господарського суду, інших учасників
процесу, то всі процесуальні наслідки
такої невідповідності покладаються на
цю юридичну особу.

При цьому, судом враховано, що
відповідно до п. 3.9. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", розпочинаючи
судовий розгляд, суддя має встановити,
чи повідомлені про час і місце цього
розгляду особи, які беруть участь у
справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі
якщо ухвалу про порушення провадження
у справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.2.
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції").

Повідомлення про вручення поштових
відправлень (ухвал суду) відповідачу
наявні в матеріалах справи.

Зважаючи на те, що неявка представника
відповідача не перешкоджає всебічному,
повному та об'єктивному розгляду всіх
обставин справи, враховуючи предмет
спору, а також доказове наповнення
матеріалів справи, суд вважає за
можливе розглянути справу за наявними
в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК
України.

При цьому, оскільки суд відкладав
розгляд справи, надаючи можливість
учасникам судового процесу
реалізувати свої процесуальні права на
представництво інтересів у суді та
подання доказів в обґрунтування своїх
вимог та заперечень, суд, враховуючи
процесуальні строки розгляду спору,
встановлені ст. 69 ГПК України, не
знаходить підстав для повторного
відкладення розгляду справи.

Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст.
6 Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, кожен при
вирішенні судом питання щодо його
цивільних прав та обов'язків має право
на судовий розгляд упродовж розумного
строку.

Обов'язок швидкого здійснення
правосуддя покладається, в першу чергу,
на відповідні державні судові органи.
Розумність тривалості судового
провадження оцінюється в залежності
від обставин справи та з огляду на
складність справи, поведінки сторін,
предмету спору. Нездатність суду
ефективно протидіяти недобросовісно
створюваним учасниками справи
перепонам для руху справи є порушенням
ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення
Європейського суду з прав людини від
08.11.2005р. у справі "Смірнова проти
України").

Відповідно до Листа Верховного Суду
України головам апеляційних судів
України від 25 січня 2006 р. № 1-5/45, у
цивільних, адміністративних і
господарських справах перебіг
провадження для цілей статті 6
Конвенції розпочинається з моменту
подання позову і закінчується
винесенням остаточного рішення у
справі.

Критерії оцінювання "розумності"
строку розгляду справи є спільними для
всіх категорій справ (цивільних,
господарських, адміністративних чи
кримінальних). Це - складність справи,
поведінка заявника та поведінка
органів державної влади (насамперед,
суду). Відповідальність держави за
затягування провадження у справі, як
правило, настає у випадку
нерегулярного призначення судових
засідань, призначення судових засідань
з великими інтервалами, затягування
при передачі або пересиланні справи з
одного суду в інший, невжиття судом
заходів до дисциплінування сторін у
справі, свідків, експертів, повторне
направлення справи на додаткове
розслідування чи новий судовий
розгляд.

Всі ці обставини судам слід
враховувати при розгляді кожної
справи, оскільки перевищення розумних
строків розгляду справ становить
порушення прав, гарантованих пунктом 1
статті 6 Конвенції про захист прав і
основних свобод людини, а збільшення
кількості звернень до Європейського
суду з прав людини не лише погіршує
імідж нашої держави на міжнародному
рівні, але й призводить до значних
втрат державного бюджету.

За результатами дослідження доказів,
наявних в матеріалах справи, суд в
нарадчій кімнаті, у відповідності до
ст. ст. 82-85 ГПК України, ухвалив рішення
у справі № 910/2474/14.

В судовому засіданні 29.04.14. судом
проголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представника позивача, всебічно і
повно з'ясувавши фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

27.08.12. між позивачем (Страховиком) та
ОСОБА_2 (Страхувальником) було укладено
Договір № 35-07/00013153/1.1.2.00 (далі - Договір),
відповідно до якого позивач прийняв
під страховий захист автомобіль марки
Ford Fiesta, д.р.н. НОМЕР_1.

19.06.13. внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди, що сталась в м. Києві на
перехресті вул. О.Теліги та вул.
Мельникова, автомобіль марки Ford Fiesta,
д.р.н. НОМЕР_1 отримав механічні
пошкодження, що підтверджується
довідкою № 9217886.

Дана дорожньо-транспортна пригода
сталась внаслідок порушення водієм
автомобіля марки Volkswagen, д.р.н. НОМЕР_2
(належить ПП «Принтстройдизайн»)
ОСОБА_4 вимог Правил дорожнього руху
України, що встановлено постановою
Шевченківського районного суду міста
Києва від 16.07.13. в адміністративній
справі № 761/17018/13-п, провадження №
3/761/4883/2013.

Відповідно до калькуляції № 2616/М від
04.07.13., вартість відновлювального
ремонту з урахуванням коефіцієнту
фізичного зносу автомобіля марки Ford
Fiesta, д.р.н. НОМЕР_1 склала 1 877,89 грн.

На підставі страхового акту № 000010945 від
06.08.13. на суму 1 877,89 грн. позивач,
виконуючи свої зобов'язання за
Договором, сплатив суму страхового
відшкодування у розмірі 1 237,89 грн., що
підтверджується платіжними
дорученнями № 6923 від 02.09.13. та № 8057 від
03.09.13. (належним чином завірені копії
наявні в матеріалах справи).

Вказане платіжне доручення є реальним
підтвердженням виплати суми
страхового відшкодування
страхувальнику (вказану правову
позицію викладено в постанові Вищого
господарського суду України від 23.08.11. у
справі № 42/92).

При цьому, з Договору доручення №
277/14/2300 від 01.11.11. вбачається, що ТОВ
«Євроасистанс» є повіреним позивача та
виконує частину його страхової
діяльності.

Статтею 27 Закону України "Про
страхування" та статтею 993 Цивільного
кодексу України визначено, що до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, в межах фактичних затрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за заподіяний
збиток.

Таким чином, до позивача перейшло в
межах суми 1 237,89 грн. право зворотної
вимоги до особи, відповідальної за
заподіяний збиток.

З полісу обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів № АЕ/42695 вбачається, що
транспортний засіб - автомобіль марки
Volkswagen, д.р.н. НОМЕР_2 (належить ПП
«Принтстройдизайн»), яким спричинено
ДТП, застрахований у відповідача.

Частинами першою та другою статті 1187
Цивільного кодексу України
передбачено, що джерелом підвищеної
небезпеки є діяльність, пов'язана з
використанням, зберіганням або
утриманням транспортних засобів,
механізмів та обладнання,
використанням, зберіганням хімічних,
радіоактивних, вибухо- і
вогненебезпечних та інших речовин,
утриманням диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб. Шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1
статті 1188 Цивільного кодексу України
шкода, завдана внаслідок взаємодії
кількох джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах, а саме шкода, завдана одній
особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою, а за
наявності вини всіх осіб, діяльністю
яких було завдано шкоди, розмір
відшкодування визначається у
відповідній частці залежно від
обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у
відносинах між кількома володільцями
джерел підвищеної небезпеки
відповідальність будується на
загальному принципі вини.

Вина ОСОБА_4, який керував автомобілем
марки Volkswagen, д.р.н. НОМЕР_2 (належить ПП
«Принтстройдизайн»), встановлена у
судовому порядку.

Відповідно до статті 993 Цивільного
кодексу України та статті 27 Закону
України "Про страхування" до позивача
перейшло у межах фактично здійсненої
страхової виплати право вимоги, яке
страхувальник має до особи,
відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до статті 1166 Цивільного
кодексу України майнова шкода, завдана
неправомірними діями майну особи
відшкодовується у повному обсязі
особою, яка її завдала. Статтею 1188
Цивільного кодексу України
передбачено, що шкода, завдана
внаслідок взаємодії кількох джерел
підвищеної небезпеки відшкодовується
винною особою.

Згідно пункту 2 статті 1187 Цивільного
кодексу України, шкода завдана
джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 12.1 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" страхове відшкодування завжди
зменшується на суму франшизи,
розрахованої за правилами цього
підпункту.

Розмір франшизи, тобто суми, на яку
зменшується страхове відшкодування за
шкоду, заподіяну майну потерпілих,
встановленої полісом № АЕ/42695
становить 00,00 грн.

При цьому, ліміт відповідальності на
одного потерпілого за шкоду, заподіяну
майно за вказаним полісом становить 50
000,00 грн.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 6
від 23.03.2012 р. «Про судове рішення»
рішення господарського суду має
ґрунтуватись на повному з'ясуванні
такого: чи мали місце обставини, на які
посилаються особи, що беруть участь у
процесі, та якими доказами вони
підтверджуються; чи не виявлено у
процесі розгляду справи інших
фактичних обставин, що мають суттєве
значення для правильного вирішення
спору, і доказів на підтвердження цих
обставин; яка правова кваліфікація
відносин сторін, виходячи з фактів,
установлених у процесі розгляду
справи, та яка правова норма підлягає
застосуванню для вирішення спору.

Суд відзначає, що відповідач своїм
правом на подачу письмового відзиву не
скористався, жодних доказів на
обґрунтування своє правової позиції у
справі не надав.

Відповідно до ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Отже, суд дає самостійну оцінку доказам
на підставі чинного законодавства і не
зв'язаний позицією сторін.

Згідно зі ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень; докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу; обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти
як закріплену в процесуальному та
матеріальному законодавстві міру
належної поведінки особи, що бере
участь у судовому процесі, із збирання
та надання доказів для підтвердження
свого суб'єктивного права, що має за
мету усунення невизначеності, яка
виникає в правовідносинах у разі
неможливості достовірно з'ясувати
обставини, які мають значення для
справи.

Таким чином, оцінивши подані докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд дійшов
висновку, що заявлені позивачем вимоги
щодо стягнення з відповідача
страхового відшкодування в порядку
регресу підлягають задоволенню
повністю в розмірі 1 237,89.

Відповідно до положень ст. 49 ГПК
України витрати, пов'язані з розглядом
справи, покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст.
32, 33, 34, 44, 49, 75 ст. ст. 82 - 85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з додатковою
відповідальністю «Страхова компанія
«Наста» (01001, м. Київ, вул. Володимирська,
б. 5-Б; ідентифікаційний код 35893575) на
користь Публічного акціонерного
товариства «Українська страхова
компанія «Гарант-Авто» в особі
Центральної філії (01042, м. Київ, провулок
Новопечерський, б. 19/3; ідентифікаційний
код 16467237) 1 237 (одну тисячу двісті
тридцять сім) грн. 89 коп. - страхового
відшкодування в порядку регресу, 1 827
(одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн.
00 коп. - витрат по сплаті судового збору.

3. Після набрання рішенням законної
сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 05.05.14.

Суддя

Т.М. Ващенко