ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" квітня 2014 р.Справа № 922/1033/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Макаренко О.В.

при секретарі судового засідання
Коваленко М.Ю.

розглянувши справу

за позовом Акціонерної компанії
"Харківобленерго", м. Харків до
Публічного акціонерного товариства
"Харківський електротехнічний завод
"УКРЕЛЕКТРОМАШ", м. Харків про
виконання договірних зобов'язань за
участю представників сторін:

позивача - Оганян Л.А., довіреність
№01-62юр/7901 від 01.10.2013 р.

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Акціонерна компанія "Харківобленерго"
(позивач) звернулася до
господарського суду із позовною
заявою, в якій просить суд зобов'язати
Публічне акціонерне товариство
"Харківський електротехнічний завод
"УКРЕЛЕКТРОМАШ", м. Харків
(відповідача) виконати вимоги пункту
п.2.3.5. договору про користування
електричною енергією від 30.12.1996 р. №34,
чинного в редакції додаткової угоди
від 14.02.2014 р., ст. 26 Закону України "Про
електроенергетику", п.7.9., п.п.3 п.10.2., п.п.15
п. 10.2. Правил, тобто забезпечити
безперешкодний доступ (за службовим
посвідченням) відповідальних
представників позивача до електричних
установок ПАТ "Харківський
електротехнічний завод
"УКРЕЛЕКТРОМАШ", м. Харків для
проведення технічної перевірки
засобів обліку, контролю за рівнем
споживання електричної енергії, а
також для виконання відключення та
обмеження споживання відповідачу
відповідно до встановленого Правилами
порядку, та виконувати обґрунтовані
письмові вимоги Акціонерної компанії
"Харківобленерго" щодо усунення
виявлених порушень, якщо це обумовлено
умовами договору. Позивач також
просить суд стягнути з відповідача
судовий збір в розмірі 1 218,00 грн.

Представник позивача позовні вимоги
підтримав у повному обсязі, просить суд
позов задовольнити.

Відповідач про дату, час і місце
проведення судового засідання був
повідомлений належним чином, в судове
засідання свого повноважного
представника не направив, про причини
неявки суду не повідомив, витребуваних
документів до суду не подав.

Відповідно до статті 4-3 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами. Господарський суд створює
сторонам та іншим особам, які беруть
участь у справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

Враховуючи те, що судом вжито всіх
передбачених законом заходів для
належного повідомлення відповідача
про дату, час та місце розгляду справи,
суд вважає за можливе розглянути
справу за відсутності представника
відповідача за наявними в ній
матеріалами відповідно до вимог ст. 75
ГПК України.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, дослідивши
матеріали справи, всебічно та повно
оцінивши надані позивачем докази у їх
сукупності, суд встановив наступне.

Відповідно до ст. 26 Закону України "Про
електроенергетику" споживання
електричної енергії можливе лише на
підставі договору з
енергопостачальником.

Згідно з п. 5.1 "Правил користування
електричною енергією", затверджених
постановою Національної комісії з
питань регулювання електроенергетики
України від 31.07.1996 р. № 28 зі змінами та
доповненнями, внесеними постановою
НКРЕ "Про внесення змін та доповнень до
"Правил користування електричною
енергією" від 04.02.2010 р. № 105,
зареєстрованих в Міністерстві юстиції
України від 23.04.2010 р. за № 304/17599 (далі -
Правила) договір про постачання
електричної енергії є основним
документом, який регулює відносини між
постачальником електричної енергії за
регульованим тарифом, що здійснює свою
діяльність на закріпленій території, і
споживачем та визначає зміст правових
відносин, прав та обов'язків сторін.
Споживання електричної енергії без
договору не допускається.

30.12.1996 р. між позивачем
(Енергопостачальна організація) та
відповідачем (споживач) було укладено
договір про користування електричною
енергією № 34.

14 лютого 2014 р. між позивачем
(постачальник) та відповідачем
(споживач) було укладено Додаткову
угоду про внесення змін до договору про
користування електричною енергією № 34
від 30.12.1996 р. (далі - договір), за умовами
якої попередня редакція договору про
користування електричною енергією № 34
від 30.12.1996 р. втратила чинність.

Даний договір є дійсним (п.9.4. договору).

За умовами п.1.1. договору постачальник
зобов'язався продавати електричну
енергію споживачеві для забезпечення
потреб електроустановок споживача з
дозволеною потужністю, зазначеною у
додатку №3.1 "Перелік місць
встановлення розрахункових приладів
обліку та тарифів, що застосовуються
при проведенні розрахунків за спожиту
електричну енергію" до цього договору,
а споживач зобов'язався оплачувати
постачальнику вартість використаної
(купленої) електроенергії та
здійснювати інші платежі згідно з
умовами цього договору та додатками до
договору, що є його невід'ємними
частинами.

Згідно з п. 2.2.2. договору постачальник
зобов'язався постачати споживачу
електроенергію, як різновид товару: в
обсягах, визначених відповідно до
розділу 5 Договору, з урахуванням вимог
розділу 6 Договору, відповідно до
додатку 1 "Договірні величини
електроспоживання" тощо.

З матеріалів справи судом встановлено,
що позивач свої зобов'язання за
договором виконує повністю та належним
чином, здійснює відпуск електричної
енергії відповідачеві.

Відповідно до п. 2.3.3. договору споживач
зобов'язався своєчасно оплачувати
постачальнику вартість електричної
енергії та інші нарахування згідно з
умовами Додатку №2 "Порядок
розрахунків".

Згідно із п. 5 Додатку № 2 остаточний
розрахунок відповідача за електричну
енергію, спожиту протягом
розрахункового періоду, здійснюється
на підставі виставленого
постачальником рахунка відповідно до
даних про фактичне споживання
електричної енергії, визначеного за
показами розрахункових засобів обліку
(або розрахунковим шляхом).

За результатами розрахункового
періоду споживачем та постачальником
електричної енергії визначається
фактичний обсяг поставленої споживачу
електричної енергії та оформлюється
додаток №20 "Акт про використану
електричну енергію", який споживач
отримує разом із рахунками та повинен
повернути підписаним та скріпленим
печаткою в термін до 5 днів.

Для проведення остаточного розрахунку
споживач протягом 3 робочих днів з дня
закінчення розрахункового періоду
повинен отримати в розрахунковому
відділенні відповідного РВЕ або у
відділі розрахунків з юридичними
особами СО "Харківенергозбут" рахунок
на оплату електричної енергії. Цей
рахунок має бути оплачений споживачем
протягом 5 операційних днів з дня його
отримання.

Розрахунковим періодом вважається
період з 01 числа місяця до 1 числа
наступного місяця (п. 1 Додатку №2 до
договору).

Частиною 1 статті 530 ЦК України
передбачено, якщо у зобов`язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Проте відповідач вартість електричної
енергії не оплатив.

Відповідно до п. 6.1.3. договору у разі
несплати спожитої електричної енергії
у терміни, встановлені Додатком 2 до
договору, а також в разі несплати
рахунків відповідно до умов договору,
наявність яких передбачена Правилами,
постачальник має право припинити
постачання електричної енергії
споживачу, попередивши його про це
письмово не пізніше ніж за три робочих
дні.

Відповідно до п.п. 3 п. 7.5. Правил
постачальник електричної енергії
(електропередавальна організація або
основний споживач за погодженням
постачальника електричної енергії)
зобов'язаний, попередивши споживача не
пізніше ніж за три робочих дні,
припинити повністю або частково
постачання йому електричної енергії
(передачу або спільне використання
технологічних електричних мереж), у
тому числі на виконання припису
представника відповідного органу
виконавчої влади, у разі: несплати
рахунків, відповідно до умов договорів,
наявність яких передбачена цими
Правилами.

Згідно з п. 2.3.5. договору споживач
зобов'язався забезпечувати
безперешкодний доступ уповноважених
представників постачальника за
пред`явленням службового посвідчення
до засобів (систем) обліку
електроенергії, вимірювання
потужності та контролю показників
якості електроенергії.

За умовами п. 7.9. Правил споживач, рівень
споживання електричної енергії якого
за заборгованість з оплати за
електричну енергію обмежено до рівня
аварійної броні електропостачання та
який не здійснює поточну оплату
обсягу електричної енергії на рівні
аварійної броні, зобов'язаний протягом
терміну, передбаченого актом
екологічної, аварійної та
технологічної броні, обмежити
споживання електричної енергії на
власні потреби до рівня екологічної
броні або повністю припинити
споживання електричної енергії у разі
відсутності в акті визначеного у
встановленому порядку рівня
екологічної броні.

Зобов'язання споживача щодо
самостійного обмеження власного
електроспоживання до рівня
екологічної броні або повного його
припинення у разі відсутності такої
міститься також в п.п. 3 п. 10.2. Правил.

Так, в п.п. 3 п. 10.2. Правил передбачено, що
споживач електричної енергії
зобов'язаний за умови неповної оплати
за спожиту електричну енергію обмежити
власне електроспоживання до рівня
екологічної броні або повністю його
припинити у разі відсутності такої.

Відповідно до п.п. 15 п. 10.2. Правил
споживач електричної енергії
зобов'язаний забезпечити
безперешкодний доступ (за службовим
посвідченням) відповідальних
представників постачальника
електричної енергії до власних
електричних установок для проведення
технічної перевірки засобів обліку,
контролю за рівнем споживання
електричної енергії, а також для
виконання відключення та обмеження
споживання споживачу (субспоживачу)
відповідно до встановленого цими
Правилами порядку та виконувати їх
обґрунтовані письмові вимоги щодо
усунення виявлених порушень, якщо це
обумовлено умовами договору про
постачання електричної енергії.

Отже, приписи п.п. 7.9., 10.2. Правил
кореспондуються з п.2.3.5. договору.

У зв'язку з несплатою відповідачем
існуючої заборгованості за спожиту
електричну енергію позивач у
відповідності до п. 6.1.3. договору та п.п.
3 п. 7.5. Правил надав відповідачеві
повідомлення про припинення подачі
електроенергії: від 26.12.2013 р. № 2337, від
11.01.2014 р. №0056, від 17.01.2014 р. №288 та від
24.01.2014 р. № 388 (а.с. 12-15).

Але в порушення вимог Правил та п.2.3.5.
договору відповідач не допустив до
електроустановки представників
позивача, які з'явилися для її
відключення від мереж
електроспоживання, ані 09.01.2014 р., ані
15.01.2014 р., ані 23.01.2014 р., ані 30.01.2014 р., про
що було складено відповідні Акти
недопуску персоналу АК
"Харківобленерго" до електроустановки
споживача (а.с. 16-19), підписані
уповноваженими представниками
позивача та відповідача.

Відповідно до статті 629 ЦК України
договір є обов'язковим для виконання
сторонами. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом (ст.
525 ЦК України).

Згідно зі ст. 526 ЦК України та ч. 1 ст. 193
ГК України зобов'язання повинно
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Аналогічна норма
міститься в ст. 193 ГК України.

У відповідності до ч. 1 статті 33 ГПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. При цьому кожна суттєва для
справи обставина повинна
підтверджуватися належними і
допустимими доказами.

Згідно зі ст. 32 ГПК України доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

В силу ст. 43 ГПК України господарський
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

З огляду на вищевикладені обставини та
норми закону, суд вважає позовні вимоги
позивача про зобов'язання відповідача
виконати вимоги пункту п.2.3.5. договору
№34 про користування електричною
енергією від 30.12.1996 р., чинного в
редакції додаткової угоди від 14.02.2014 р.,
ст. 26 Закону України "Про
електроенергетику", п.7.9., п.п.3 п.10.2., п.п.15
п. 10.2. Правил користування електричною
енергією, тобто забезпечити
безперешкодний доступ (за службовим
посвідченням) відповідальних
представників позивача до електричних
установок ПАТ "Харківський
електротехнічний завод
"УКРЕЛЕКТРОМАШ", м. Харків для
проведення технічної перевірки
засобів обліку, контролю за рівнем
споживання електричної енергії, а
також для виконання відключення та
обмеження споживання відповідачу
відповідно до встановленого Правилами
порядку правомірними, обґрунтованими і
такими, що підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог позивача про
зобов'язання відповідача виконувати
обґрунтовані письмові вимоги позивача
щодо усунення виявлених порушень, якщо
це обумовлено умовами договору №34 про
користування електричною енергією від
30.12.1996 р., чинного в редакції додаткової
угоди від 14.02.2014 р., суд вважає за
необхідне відмовити в їх задоволенні з
огляду на таке.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на
захист цивільних прав та інтересів, а
саме, кожна особа має право на захист
свого цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 20 ГК України кожний
суб'єкт господарювання та споживач має
право на захист своїх прав і законних
інтересів. Права та законні інтереси
зазначених суб'єктів захищаються
шляхом: визнання наявності або
відсутності прав; визнання повністю
або частково недійсними актів органів
державної влади та органів місцевого
самоврядування, актів інших суб'єктів,
що суперечать законодавству, ущемляють
права та законні інтереси суб'єкта
господарювання або споживачів;
визнання недійсними господарських
угод з підстав, передбачених законом;
відновлення становища, яке існувало до
порушення прав та законних інтересів
суб'єктів господарювання; припинення
дій, що порушують право або створюють
загрозу його порушення; присудження до
виконання обов'язку в натурі;
відшкодування збитків; застосування
штрафних санкцій; застосування
оперативно-господарських санкцій;
застосування
адміністративно-господарських
санкцій; установлення, зміни і
припинення господарських
правовідносин; іншими способами,
передбаченими законом.

Згідно ст. 16 ЦК України способами
захисту цивільних прав та інтересів
можуть бути: 1) визнання права; 2)
визнання правочину недійсним; 3)
припинення дії, яка порушує право; 4)
відновлення становища, яке існувало до
порушення; 5) примусове виконання
обов'язку в натурі; 6) зміна право
відношення; 7) припинення право
відношення; 8) відшкодування збитків та
інші способи відшкодування майнової
шкоди; 9) відшкодування моральної
(немайнової) шкоди; 10) визнання
незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб.

Згідно абз. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України, ч. 2 ст.
20 ГК України суд може захистити
цивільне право або інтерес способами,
що встановлені договором або законом.

Аналіз наведених норм права надає
підстави для висновку про те, що
заявлені позивачем вимоги в частині
зобов'язання відповідача виконувати
обґрунтовані письмові вимоги позивача
щодо усунення виявлених порушень, якщо
це обумовлено умовами договору №34 про
користування електричною енергією від
30.12.1996 р., чинного в редакції додаткової
угоди від 14.02.2014 р., фактично є вимогами
на майбутнє, не встановлюють для сторін
будь-якого обов'язку, не породжують
правових наслідків та заборон та не
передбачені чинним законодавством як
спосіб захисту прав та інтересів.
Розглядаючи дані позовні вимоги суд не
має можливості ані встановити, ані
дослідити змісту неіснуючих на момент
винесення рішення письмових вимог
позивача щодо усунення порушень, про
які йдеться у позовних вимогах,
перевірити ці вимоги на предмет їх
законності та відповідності умовам
договору.

За таких обставин у задоволенні цієї
частини позовних вимог суд вважає за
необхідне відмовити.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат, суд керується ст. 49 ГПК України,
покладаючи судовий збір в розмірі 1 218,00
грн. на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 20, 193 Господарського кодексу
України, ст. ст. 16, 509, 525, 526, 629 Цивільного
кодексу України, ст. ст. 1, 12, 32-34, 47, 49, 75,
82-85 Господарського процесуального
кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Зобов'язати Публічне акціонерне
товариство "Харківський
електротехнічний завод
"УКРЕЛЕКТРОМАШ", м. Харків виконати
вимоги пункту п.2.3.5. договору №34 про
користування електричною енергією від
30.12.1996 р., чинного в редакції додаткової
угоди від 14.02.2014 р., ст. 26 Закону України
"Про електроенергетику", п.7.9., п.п.3 п.10.2.,
п.п.15 п. 10.2. Правил користування
електричною енергією, тобто
забезпечити безперешкодний доступ (за
службовим посвідченням)
відповідальних представників позивача
до електричних установок ПАТ
"Харківський електротехнічний завод
"УКРЕЛЕКТРОМАШ", м. Харків для
проведення технічної перевірки
засобів обліку, контролю за рівнем
споживання електричної енергії, а
також для виконання відключення та
обмеження споживання відповідачу
відповідно до встановленого Правилами
порядку.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Харківський
електротехнічний завод "УКРЕЛЕКТРОМАШ"
(61050, м. Харків, вул. Іскринська, 37, п/р
2292 в ПАТ "Укрсоцбанк" м. Києва, МФО
300023, ) на користь
Акціонерної компанії "Харківобленерго"
(61003, м. Харків, вул. Кооперативна, 12,
п/р 0912 в АТ "Банк Золоті
Ворота", МФО 351931, )
1 218,00 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

В решті позову відмовити.

Повне рішення складено 05.05.2014 р.

Суддя О.В. Макаренко