ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" квітня 2014 р.
Справа № 922/4639/13

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Слободін М.М., суддя
Гребенюк Н. В. , суддя Потапенко В.І.

при секретарі Томіній І.В.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився

відповідача - Ткаченка О.В. за
довіреністю б/н від 08.01.2014 р.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу позивача (вх.№336Х/3-11)
на рішення господарського суду
Харківської області від 10.01.2014 р. у
справі № 922/4639/13

за позовом Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань в Україні, м. Київ

до Державного інституту праці та
соціально-економічних досліджень, м.
Харків

про стягнення 135000,00 грн.

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2013 р. Фонд соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань в Україні звернувся до
господарського суду Харківської
області з позовом про стягнення з
Державного інституту праці та
соціально-економічних досліджень 45000,00
грн. збитків та 90000,00грн. штрафу. Свої
вимоги позивач обґрунтовував
неналежним виконанням відповідачем
взятих на себе зобов'язань за договором
№ 125-Ф-11 від 13.07.2011р. про надання послуг з
технічних випробувань та аналізу (74.30.1)
(Заходи щодо забезпечення реалізації
Програми робіт Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України на 2011 рік).

Рішенням господарського суду
Харківської області від 10.01.2014 року у
справі № 922/4639/13 (суддя Присяжнюк О.О.) в
задоволенні позову відмовлено в
повному обсязі.

Позивач з зазначеним рішенням не
погодився, звернувся до Харківського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
зазначене рішення скасувати та
прийняти нове рішення, яким позовні
вимоги задовольнити.

В обґрунтування викладених вимог
посилається на порушення судом першої
інстанції норм матеріального права,
вважає, що рішення містить
необґрунтовані висновки, які не
відповідають обставинам справи. При
цьому зазначає, що в строки передбачені
календарним планом за договором
відповідач послуги за 2 етапом не надав.
Позивач вказує на те, що господарським
судом не досліджено той факт, що
додаткова угода № 3 від 28.12.2012 року була
укладена між сторонами вже після того,
як зобов'язання відповідача за
календарним планом відповідно до
додатку 2 повинні бути виконані у
повному обсязі.

Ухвалою Харківського апеляційного
господарського суду від 03.02.2014 р.
апеляційну скаргу прийнято до
провадження та призначено до розгляду
на 03.03.2014 р.

Відповідач 27.02.2014 р. надав за вх. № 1790
відзив на апеляційну скаргу, в якому
проти апеляційної скарги позивача
заперечує, просить її залишити без
задоволення, а оскаржуване рішення
суду - без змін, посилаючись на те, що
судом першої інстанції повно та
всебічно досліджені усі фактичні
обставини справи, яким надана належна
правова оцінка.

Також, 27.02.2014 р. відповідачем була
надана заява про залучення до
матеріалів справи копій документів, а
саме: звернення від 26.11.2013 р. № 10-564 та
листа Міністерства соціальної
політики України від 14.01.2014 р. № 19/18/99-14,
які колегією суддів були залучені до
матеріалів справи.

Відповідач 27.02.2014 р. за вх. № 1792 надав
заяву про зупинення провадження у
справі № 922/4639/13 до вирішення
пов'язаної з нею справи № 910/1870/14, яка
розглядається господарським судом м.
Києва.

Розглянувши заявлене відповідачем
клопотання, колегія суддів встановила
наступне.

Відповідно до частини 1 статті 79 ГПК
України, господарський суд зупиняє
провадження у справі в разі
неможливості розгляду даної справи до
вирішення пов'язаної з нею іншої
справи, що розглядається іншим судом.

За змістом названої норми, для
вирішення питання про зупинення
провадження у справі господарському
суду слід з'ясувати: як пов'язана
справа, яка розглядається
господарським судом, зі справою, що
розглядається іншим судом; чим
обумовлюється неможливість розгляду
справи.

При цьому, пов'язаність даної справи
полягає у тому, що рішення іншого суду,
який розглядає справу, встановлює
обставини, що впливають на збирання та
оцінку доказів у даній справі, зокрема,
факти, що мають преюдиціальне значення.
Ці обставини повинні бути такими, що
мають значення для даної справи.

Неможливість розгляду справи до
вирішення справи іншим судом полягає в
тому, що обставини, які розглядаються
іншим судом, не можуть бути встановлені
господарським судом самостійно у даній
справі.

Колегія суддів вважає, що по-перше, в
силу презумпції правомірності
правочину (ст. 204 ЦК України) станом на
день вирішення клопотання відсутні
будь-які підстави ставити легітимність
правочину під сумнів, по-друге, колегія
суддів не вбачає будь-яких перешкод, а
тим більше неможливості у самостійному
встановленні суттєвих для даного
спору обставин. На підставі
викладеного колегія суддів
апеляційної інстанції відмовляє в
задоволенні клопотання відповідача
про зупинення провадження у справі N
922/4639/13 і вважає за необхідне розглянути
справу по суті.

Ухвалою Харківського апеляційного
господарського суду від 03.03.2014 р.
розгляд справи відкладено на 24.03.2014 р.

20.03.2014 р. відповідачем надано заява про
залучення до матеріалів справи
документів, а саме: рішення
господарського суду м. Києва від 27.05.2013
р. у справі № 910/7747/13, постанови
Київського апеляційного
господарського суду від 23.07.2013 р. у
справі № 910/7747/13, постанови Вищого
господарського суду від 03.09.2013 р. у
справі № 910/7747/13, які колегією суддів
були залучені до матеріалів справи.

Ухвалою Харківського апеляційного
господарського суду від 24.03.2014 р.
розгляд справи відкладено на 16.04.2014 р.

В судове засідання, призначене на 16.04.2014
р. представник позивача не з'явився,
причину неявки не повідомив, хоча у
відповідності до вимог чинного
законодавства про дату, час та місце
проведення судового засідання був
повідомлений належним чином, будь-яких
письмових клопотань (в т.ч. і про
відкладення розгляду справи) не
заявляв.

Враховуючи належне повідомлення
позивача про час та місце засідання
суду, відсутність будь-яких клопотань,
колегія суддів вважає за можливе
розглянути апеляційну скаргу позивача
за відсутності його представника, за
наявними у матеріалах справи доказами.

Дослідивши матеріали справи, а також
викладені у апеляційній скарзі та
відзиві на неї доводи сторін,
заслухавши у судовому засіданні
пояснення представника відповідача
перевіривши правильність застосування
господарським судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, а також повноту встановлення
обставин справи та відповідність їх
наданим доказам, та повторно
розглянувши справу в порядку ст. 101 ГПК
України, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга позивача
задоволенню не підлягає, а рішення
господарського суду Харківської
області від 10.01.2014 р. у справі № 922/4639/13
підлягає залишенню без змін, виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
13.07.2011 року між Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України (позивач, Замовник)
та Державним інститутом праці та
соціально-економічних досліджень
(відповідач, Виконавець) було укладено
договір № 125-Ф-11 (далі-Договір) на
надання послуг з технічних випробувань
та аналізу (74.30.1) (Заходи щодо
забезпечення реалізації Програми
робіт Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві
та професійних захворювань України на
2011 рік) (Розроблення та перегляду
нормативно-правових актів з охорони
праці (НПАОП) згідно планів
затверджених спеціально уповноваженим
центральним органом виконавчої влади з
охорони праці (Нові роботи по
розробленню та перегляду НПАОП)
"Розробка Правил охорони праці для
суднобудівних та судноремонтних робіт"
(надалі-Послуги).

Згідно з пунктом 1.1. Договору
відповідач зобов'язувався протягом
строку дії договору надати позивачу
Послуги.

Пунктом 1.2. Договору визначено, що
найменування Послуг, кількість, обсяг,
ціна та строки надання Послуг тощо,
визначені Технічними вимогами (Додаток
1) і Календарним планом (Додаток 2), які є
невід'ємною частиною Договору.

Календарним планом (Додаток № 2 до
Договору з у рахуванням змін внесених
додатковою угодою від 28.12.2012 року №3)
позивач та відповідач погодили строк
надання послуг за 2 етапом та Послуг за
договором в цілому - 01 жовтня 2013р.

Строк дії Договору-до 01.10.2013 року.

Як зазначає позивач, у строки
передбачені календарним планом
(Додаток № 2 до Договору з урахуванням
змін внесених додатковою угодою від
28.12.2012 року №3) відповідач послуги за 2
етапом та послуги в цілому за Договором
не надав, у зв'язку з чим позивачем, на
підставі пункту 2 Додаткової угоди №3
від 28.12.2012р. до Договору нараховано
відповідачу штраф у розмірі вартості
Договору, який становить 90000,00грн. (п.3.1.
Договору).

Окрім того, обґрунтовуючи заявлені
вимоги позивач посилається на те, що
він сплатив відповідачу за договором
45000,00 грн., що є збитками, які він також
просить стягнути з відповідача.

Так, колегія суддів апеляційної
інстанції дослідивши матеріали справи
та апеляційної скарги дійшла висновку,
що позовні вимоги не підлягають
задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
додатково наданих сторонами доказів,
відповідач в повному обсязі виконав
умови першого етапу робіт за договором.

Відповідно до НПАОП 0.00-4.14.94 "Положення
про опрацювання, прийняття, перегляд та
скасування державних міжгалузевих і
галузевих нормативних актів про
охорону праці" опрацював та затвердив у
Держгірпромнагляді України Технічне
завдання на розроблення НПАОП,
опрацював зауваження та пропозиції, що
містились у відзивах на першу редакцію
проекту НПАОП, доопрацював проект
НПАОП, уточнив пояснювальну записку та
опис проекту НПАОП, підготовив
зведення відзивів та надав
доопрацьований проекту НПАОП на
узгодження організаціям, визначеним ТЗ
на розроблення НПАОП.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач прийняв виконаний обсяг робіт,
про що свідчить Акт приймання-передачі
за етапом № 1 від 15.11.2011 р. та сплатив
відповідачу за виконаний етап 45000,00 грн.

На другому етапі робіт відповідачем
доопрацьована остаточна редакція
проекту НПАОП листом від 24.10.2011 року №
321/07 надана до Держгірпромнагляду
України.

З метою закінчення робіт між сторонами
було укладено додаткову угоду на
продовження дії договору у 2012 році.

Відповідно до наказу
Держгірпромнагляду України від 18.07.2011
року № 60 було залучено до опрацювання
та супроводження проекту Наказу про
затвердження НПАОП підпорядковану
Держгірпромнагляду України Державну
установу "Національний
науково-дослідний інститут
промислової безпеки та охорони праці"
(далі - ДУ ННДІПБОП), яка провела
експертизу наданого проекту НПАОП та
листом від 20.07.2012 р. №01/3-61/597 погодила
остаточну редакцію проекту НПАОП без
зауважень.

Крім того, відповідачем до остаточної
редакції проекту НПАОП було
підготовлено проект наказу МНС України
про затвердження НПАОП, Пояснювальну
записку до наказу МНС України, Довідку
щодо відповідності Acquis communautaire, Аналіз
регуляторного впливу для розсилки на
погодження з центральними органами
виконавчої влади, наведеними у Додатку
2 до Технічного завдання на розроблення
НПАОП. Зазначені документи листом ДУ
ННДІПБОП від 08.08.2012 р. № 01/3-61/657
надіслані до Держгірпромнагляду
України для узгодження.

Держгірпромнагляд України погодив
зазначений пакет документів та
розіслав проект наказу на зовнішнє
погодження до міністерств та відомств
відповідно до Додатку 2 Технічного
завдання на розроблення НПАОП. Від них
почали надходити пропозиції (лист
Мінекономрозвитку від 21.12.2012 р., лист
Спільного представницького органу
сторони роботодавців на національному
рівні від 19.11.2012 р. № 988).

Відповідно до Указу Президента України
від 24.12.2012 року № 726/2012 "Про деякі заходи
з оптимізації системи центральних
органів виконавчої влади" (далі - Указ)
право затвердження НПАОП було передано
Міністерству енергетики та вугільної
промисловості України з
координуванням та спрямовуванням
діяльності Державної служби гірничого
нагляду та промислової безпеки України
через Міністра енергетики та вугільної
промисловості України.

З січня 2013 року між Міненерговугілля та
Держгірпромнаглядом України
проводились організаційні процеси з
координації процедур відносно
затвердження НПАОП.

Протягом квітня - листопада 2013 року
відповідач здійснював супровід
зазначеного пакету документів та
враховував зауваження та пропозиції,
що надходили від причетних міністерств
та відомств (листи від 25.06.2013 р. № 192/01,
від 30.08.2013 р. № 253/01, від 06.09.2013 р. №
8796/0/4.1-13/6/13, від 14.10.2013 р. № 10175/0/4.1-13/6/13,
від 21.10.2013 р. № 312/01, від 15.10.2013 р. №
3411-07/35978-07, від 11.11.2013 р. № 519/12, від 11.11.2013
р. № 1209).

Зважаючи на викладене відповідач з
незалежних від нього причин не зміг
виконати умови Договору за останнім
етапом.

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновку, що відповідач виконуючи
взяті на себе зобов'язання за Договором
не зміг вчасно затвердити та
зареєструвати проект НПАОП з
незалежних від нього підстав через те
що був фактично відсторонений від
можливості супроводження та впливу на
термін погодження супроводжувальних
НПАОП документів.

Враховуючи відсутність порушення
зобов'язання з боку відповідача,
колегія суддів апеляційної інстанції
дійшла висновку, що у позивача, станом
на момент звернення позивача з позовом
до суду (а саме 06.11.2013 року) відсутнє
право вимагати стягнення штрафних
санкцій за порушення зобов'язання
відповідачем.

З урахуванням вищенаведеного, колегія
суддів вважає позовні вимоги про
стягнення з відповідача штрафу за
порушення зобов'язань за Договором в
розмірі 90000,00грн. необґрунтованими та
такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення з
відповідача збитків у розмірі 45000,00 грн.
колегія суддів апеляційної інстанції
зазначає наступне.

Згідно з приписами статті 22 Цивільного
кодексу України особа, якій завдано
збитків у результаті порушення її
цивільного права, має право на їх
відшкодування.

Статтею 224 Господарського кодексу
України передбачено, що учасник
господарських відносин, який порушив
господарське зобов'язання або
установлені вимоги щодо здійснення
господарської діяльності, повинен
відшкодувати завдані цим збитки
суб'єкту, права або законні інтереси
якого порушено. Під збитками
розуміються витрати, зроблені
управненою стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 вказаного
кодексу до складу збитків, що
підлягають відшкодуванню особою, яка
допустила господарське
правопорушення, включаються: вартість
втраченого, пошкодженого або знищеного
майна, визначена відповідно до вимог
законодавства; додаткові витрати
(штрафні санкції, сплачені іншим
суб'єктам, вартість додаткових робіт,
додатково витрачених матеріалів тощо),
понесені стороною, яка зазнала збитків
внаслідок порушення зобов'язання
другою стороною; неодержаний прибуток
(втрачена вигода), на який сторона, яка
зазнала збитків, мала право
розраховувати у разі належного
виконання зобов'язання другою
стороною; матеріальна компенсація
моральної шкоди у випадках,
передбачених законом.

Для застосування такої міри
відповідальності, як стягнення
збитків, потрібна наявність усіх
елементів складу цивільного
правопорушення:

1) протиправної поведінки;

2) розміру збитків;

3) причинного зв'язку між протиправною
поведінкою боржника та збитками;

4) вини.

Отже, для застосування такої міри
відповідальності, як відшкодування
збитків, потрібна наявність повного
складу цивільного правопорушення,
як-то: протиправна поведінка, дія чи
бездіяльність особи; шкідливий
результат такої поведінки (збитки);
причинний зв'язок між протиправною
поведінкою та збитками; вина
правопорушника. Слід довести, що
протиправна дія чи бездіяльність
заподіювача є причиною, а збитки, які
виникли у потерпілої особи, - наслідком
такої протиправної поведінки. Тобто,
протиправна дія є причиною, а шкода
наслідком протиправної дії.
Відсутність будь-якої з зазначених
ознак виключає настання
цивільно-правової відповідальності
відповідача у вигляді покладення на
нього обов'язку з відшкодування
збитків (правова позиція викладена у
постанові Верховного Суду України
№3-56гс від 20.06.2011р.).

Обов'язок доказування відповідно до п. 4
ч. 3 ст. 129 Конституції України та ст. 33
Господарського процесуального кодексу
України розподіляється між сторонами
виходячи з того, хто посилається на
певні юридичні факти, які
обґрунтовують його вимоги та
заперечення. При цьому, саме на
позивача покладається обов'язок
довести наявність шкоди,
протиправність (незаконність)
поведінки заподіювача шкоди та
причинний зв'язок такої поведінки із
заподіяною шкодою. В свою чергу,
відповідач повинен довести, що в його
діях відсутня вина у заподіянні шкоди.

Як вже зазначено вище, судом
встановлено, що вина відповідача у
простроченні виконання своїх
зобов'язань за Договором відсутня, отже
відсутня складова, необхідна для
застосування такої міри
відповідальності, як відшкодування
збитків.

Наведене свідчить про те, що твердження
позивача про те, що 45000,00 грн., сплачених
останнім відповідачу за договором №
125-Ф-11 від 13.07.2011 року, є збитками,
безпідставне, оскільки відносини, що
склалися між сторонами, є договірними і
у даному випадку кошти сплачені на
виконання Договору не є збитками, у
розумінні ст. 22 ЦК України, а відтак
обґрунтування позову нормами ст. 224 ГК
України є помилковим.

З урахуванням вищенаведеного колегія
суддів апеляційної інстанції дійшла
висновку, що позовні вимоги в частині
стягнення з відповідача збитків у
розмірі 45000,00грн. є необґрунтованими та
не підлягають задоволенню.

Так, колегія суддів зазначає, що
позивачем не доведені заявлені позовні
вимоги та не надано ані до суду першої
інстанції, ані до суду апеляційної
інстанції належних доказів, які б
об'єктивно і у визначеному законом
порядку підтвердили його позицію, що
має наслідком відмову в позові в
повному обсязі.

На підставі вищевикладеного колегія
суддів вважає, що твердження позивача,
викладені ним в апеляційній скарзі
ґрунтуються на припущеннях, не
доведені належними доказами, тоді як
господарським судом першої інстанції в
повній мірі з'ясовані та правильно
оцінені обставини у справі та ухвалене
ним рішення є законним та
обґрунтованим, у зв'язку з чим підстав
для його скасування та задоволення
апеляційної скарги колегія суддів не
вбачає.

Керуючись ст. ст. 99, 101, п. 1 ст. 103, ст. ст. 105
Господарського процесуального кодексу
України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України, м. Київ на рішення
господарського суду Харківської
області від 10.01.2014 року у справі №
922/4639/13 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Харківської області від 10.01.2014 року у
справі № 922/4639/13 залишити без змін.

Повний текст постанови складено та
підписано 17.04.2014 року

Головуючий суддя
Слободін М.М.

Суддя
Гребенюк Н. В.

Суддя
Потапенко В.І.