м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/23380/13 27.03.14

За позовом Дочірньої компанії "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України"до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Пролог-93"про
стягнення 16 352,47 грн.

Суддя Стасюк С.В.

Представники сторін:

від позивача Соборук Ю.Ф. (дов. № 816
від 17.01.2014 року)від відповідача
Цибізова О.О. (дов. № 35/10 від 30.12.2013 року)

Відповідно до статті 85 Господарського
процесуального кодексу України в
судовому засіданні 27 березня 2014 року
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення у справі.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Дочірня компанія "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" (надалі по тексту -
позивач) звернулось до Господарського
суду міста Києва з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Пролог-93" (надалі по
тексту - відповідач) про стягнення 16 352,47
грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на
виконання умов Договору поставки
природного газу № 55/363/11 від 30.08.2011 року
позивачем поставлено відповідачу
природного газу на загальну суму 26 260,81
грн., проте відповідач свої
зобов'язання щодо оплати природного
газу виконав частково на суму 12 128,29
грн., у зв'язку з цим у останнього
виникла заборгованість перед
позивачем в розмірі 14 132,52 грн. У зв'язку
з неналежним виконанням зобов'язань за
вказаним договором позивач також
просить стягнути з відповідача
1 172,37 грн. пені, 900,22 грн. 3 % річних, 147,
36 грн. збитків від інфляції.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 06.12.2013 року порушено
провадження у справі № 910/23380/13,
слухання справи призначено на 09.01.2014
року.

08.01.2014 року через відділ діловодства
Господарського суду міста Києва від
відповідача надійшов відзив на позов. У
поданому відзиві відповідач зазначив,
що на адресу позивача було направлено
заяву про припинення зобов'язання
зарахуванням зустрічних однорідних
вимог в сумі 14 132,52 грн. Просив відмовити
у задоволенні заявлених позовних
вимог.

09.01.2014 року через відділ діловодства
Господарського суду міста Києва від
позивача надійшли письмові пояснення
по справі.

Розпорядженням Голови Господарського
суду міста Києва від 09.01.2014 року справу
№ 910/23380/13 передано для розгляду
судді Літвіновій М.Є., у зв'язку з
перебуванням судді Стасюка
С.В. у відпустці.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 09.01.2014 року суддя Літвінова
М.Є. прийняла справу № 910/23380/13 до свого
провадження, розгляд справи призначено
на 04.02.2014 року.

Розпорядженням заступника Голови
Господарського суду міста Києва від
27.01.2014 року справу № 910/23380/13 передано
для розгляду судді Стасюку С.В., у
зв'язку з його виходом з відпустки.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 27.01.2014 року суддя Стасюк С.В.
прийняв справу № 910/23380/13 до свого
провадження, розгляд справи призначено
відповідно до ухвали Господарського
суду міста Києва від 09.01.2014 року.

Розпорядженням заступника Голови
Господарського суду міста Києва від
04.02.2014 року справу № 910/23380/13 передано
для розгляду судді Гулевець О.В., у
зв'язку з перебуванням судді Стасюка
С.В. у відпустці.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 04.02.2014 року суддя Гулевець О.В.
прийняла справу № 910/23380/13 до свого
провадження, розгляд справи призначено
на 25.02.2014 року.

Розпорядженням заступника Голови
Господарського суду міста Києва від
06.02.2014 року справу № 910/23380/13 передано
для розгляду судді Стасюку С.В., у
зв'язку з його виходом з відпустки.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 06.02.2014 року суддя Стасюк С.В.
прийняв справу № 910/23380/13 до свого
провадження, розгляд справи призначено
відповідно до ухвали Господарського
суду міста Києва від 04.02.2014 року.

У судовому засіданні 25.02.2014 року
представник відповідача надав
додаткові документи по справі та
письмові пояснення.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 25.02.2014 року розгляд справи
було відкладено на 11.03.2014 року, у зв'язку
з необхідністю подання додаткових
доказів у справі.

Представник відповідача в судове
засідання 11.03.2014 року не з'явився, про
причини своєї неявки суд не повідомив,
про дату та час слухання справи
повідомлявся належним чином.

У судовому засіданні 11.03.2014 року
представник позивача надав усні
пояснення по суті спору, відповідно до
яких просить суд задовольнити позовні
вимоги у повному обсязі.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 11.03.2014 року розгляд справи
було відкладено на 27.03.2014 року, у зв'язку
з неявкою відповідача та необхідністю
подання додаткових доказів у справі.

В судовому засіданні 27.03.2014 року
представник позивача надав пояснення
по суті спору, відповідно до яких
підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача в судовому
засіданні 27.03.2014 року проти стягнення
основної суми боргу заперечив, проти
стягнення пені, трьох відсотків річних,
інфляційних нарахувань поклався на
розсуд суду та надав письмові
пояснення по суті спору.

Розглянувши подані сторонами
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, суд -

В С Т А Н О В И В:

30 серпня 2011 року між Дочірньою
компанією "Газ України" Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України" (постачальник) та Товариством
з обмеженою відповідальністю "Пролог-93"
(покупець) було укладено Договір
поставки природного газу № 55/363/11
(надалі по тексту - Договір).

Відповідно до пункту 1.1. Договору
постачальник зобов'язується поставити
покупцеві імпортований природний газ
за кодом згідно з УКТ ЗЕД 2711 21 00 00,
ввезений на митну територію України
Публічним акціонерним товариством
«Національна акціонерна компанія
«Нафтогаз України», а покупець
зобов'язується прийняти і оплатити
природний газ в обсязі, зазначеному у п.
1.2. цього договору. Газ, що постачається
за цим договором, використовується
покупцем виключно для власних потреб.
Використання газу покупцем для інших
потреб не є предметом цього договору.

Пунктом 1.2. Договору сторони погодили,
що постачальник передає покупцю в
період з 06 серпня 2011 року по 30 вересня
2011 року природний газ з урахуванням
вартості його транспортування в обсязі
до 5,2 куб. м., в тому числі по місяцях.

Згідно з пунктом 3.1. Договору ціна за 1000
куб. м. природного газу становить 3023,50
грн. без урахування податку на додану
вартість, збору у вигляді цільової
надбавки до затвердженого тарифу на
природний газ, тарифів та
транспортування, розподіл і постачання
природного газу, крім того:

- збір у вигляді цільової надбавки до
затвердженого тарифу на природний газ -
2%;

- податок на додану вартість за
ставкою - 0%.

Крім того, тариф на транспортування
природного газу магістральними та
розподільними трубопроводами - 285,00
грн., крім того ПДВ - 20%.

До сплати за 1000 куб. м. природного газу -
3368,97 грн., крім того ПДВ на
транспортування природного газу
магістральними та розподільними
трубопроводами - 20 %, а всього з ПДВ на
транспортування природного газу
магістральними та розподільними
трубопроводами - 3 425,97 грн.

Загальна вартість цього Договору
складається із сум вартості місячних
поставок газу (пункт 3.1.1. Договору).

Відповідно до пункту 4.1. Договору
оплата за природний газ з врахуванням
вартості транспортування територією
України проводиться покупцем виключно
грошовими коштами в такому порядку.

За серпень 2011 року - протягом трьох
банківських днів з дати укладення
цього договору.

За вересень 2011 року:

- оплата в розмірі 34% від вартості
запланованих місячних обсягів
проводиться протягом трьох
банківських днів з дати укладення
цього договору;

- оплата в розмірі 33 % від вартості
запланованих місячних обсягів
проводиться до 5 числа та до 15-го числа
поточного місяця поставки.

Остаточний розрахунок за спожитий газ
з урахуванням вартості
транспортування територією України
здійснюється на підставі акту
приймання-передачі газу (за звітний
місяць) до 5 числа місяця, наступного за
місяцем поставки газу.

Пунктом 10.1 Договору сторони погодили,
що цей договір набирає чинності з
моменту його підписання повноважними
представниками сторін та скріплення
печатками сторін, поширює свою дію на
відносини, які склались між сторонами з
06 серпня 2011року і діє у частині
поставки газу по 30 вересня 2011 року
включно, а у частині розрахунків за газ
- до їх повного здійснення.

11.10.2011 року між сторонами укладено
Додаткову угоду до Договору, якою
внесено зміни до наступних пунктів
Договору: пункт 1.2; пункт 3.1; пункт 5.1;
пункт 4.1.; пункт 10.1.

На виконання умов Договору позивачем,
за період з серпня 2011 року по жовтень 2011
року, було поставлено та
протранспортовано на користь
відповідача природного газу на
загальну суму 26 260,81 грн., що
підтверджується актами
прийому-передачі газу за вказаний
період, а саме:

- актом від 31.08.2011 року на суму 6 033,14 грн.;

- актом від 30.09.2011 року на суму 7 917,42 грн.;

- актом від 31.10.2011 року на суму 12 310,25 грн.;

Як вбачається з матеріалів справи, між
сторонами було укладено декілька
договорів на поставку природного газу.

Листом № 054-4 від 12.10.2011 року відповідач
просив здійснену оплату за Договором
№ 01/021/11 від 04.01.2011 року в сумі 12
128,29 грн. перерахувати в рахунок оплати
за Договором № 55/363/11 від 30.08.2011 року,
який є предметом розгляду даної справи.
Даний лист отримано позивачем 13.10.2011
року за вхідним № 954.

За твердженням позивача, відповідач
свої зобов'язання що оплати природного
газу виконав частково на суму 12 128,29 грн.

Зважаючи на вищенаведене, позивач
просить суд стягнути з відповідача 14
132,52 грн. основного боргу, 1 172,37 грн. пені,
900,22 грн. 3 % річних, 147,36 грн. збитків від
інфляції.

Відповідач у своєму відзиві на позов
заперечив проти задоволення позовних
вимог, посилаючись на те, що 24.01.2011 року
між позивачем та відповідачем було
укладено Договір № 01/025/11. За Договором
№ 01/025/11 від 24.01.2011 року відповідачем
надмірно сплачено на користь позивача
25 548,97 грн.

18.12.2013 року відповідач звернувся до
позивача з претензією № 804 в якій
вимагав протягом 7-ми денного строку з
моменту отримання претензії повернути
сплачені в якості передплати грошові
кошти в розмірі 25 548,97 грн.

30.12.2013 року відповідач звернувся до
позивача із заявою № 810 від 30.12.2013 року
про припинення зобов'язання
зарахуванням, згідно якої грошове
зобов'язання відповідача перед
позивачем по Договору № 55/363/11 в сумі 14
132,53 грн. припинено повністю, а грошове
зобов'язання позивача перед
відповідачем по Договору № 01/025/11
припинено частково в сумі 14 132,52 грн.

Таким чином, відповідач заперечив
проти стягнення суми основного боргу, а
щодо стягнення пені, трьох відсотків
річних та збитків від інфляції
послався на розсуд суду.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що позовні
вимоги підлягають частковому
задоволенню з наступних підстав.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного
кодексу України передбачено, що однією
із підстав виникнення цивільних прав
та обов'язків є договори та інші
правочини.

Згідно з частинами 1, 6 статті 265
Господарського кодексу України за
договором поставки одна сторона -
постачальник зобов'язується передати
(поставити) у зумовлені строки (строк)
другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.
Реалізація суб'єктами господарювання
товарів негосподарюючим суб'єктам
здійснюється за правилами про договори
купівлі-продажу. До відносин поставки,
не врегульованих цим Кодексом,
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України про договір
купівлі-продажу.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193
Господарського кодексу України до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Згідно з статтею 173 Господарського
кодексу України один суб'єкт
господарського зобов'язання повинен
вчинити певну дію на користь іншого
суб'єкта, а інший суб'єкт має право
вимагати від зобов'язаної сторони
виконання її обов'язку.

Статтею 712 Цивільного кодексу України
передбачено, що продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товари у власність
покупця для виконання його
підприємницької діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 статті 712 Цивільного кодексу
України визначено, що до договору
поставки застосовуються загальні
положення про купівлю-продаж, якщо інше
не встановлено договором, законом або
не випливає з характеру відносин
сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного
кодексу України, за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем за період з серпня 2011 року по
жовтень 2011 року, було поставлено та
протранспортовано на користь
відповідача природного газу на
загальну суму 26 260,81 грн. Проте
відповідач свої зобов'язання щодо
оплати природного газу виконав
частково на суму 12 128,29 грн.

Судом встановлено, що з метою погашення
заборгованості 30.12.2013 року відповідач
звернувся до позивача із заявою № 810
від 30.12.2013 року про припинення
зобов'язання зарахуванням, згідно якої
грошове зобов'язання відповідача перед
позивачем по Договору № 55/363/11 в сумі 14
132,53 грн. основного боргу припинено
повністю. Факт направлення даної заяви
підтверджується належним чином
завіреною копією фіскального чеку від
30.12.2013 року та описом вкладення у цінний
лист від 30.12.2013 року.

Згідно статті 202 Господарського
кодексу України господарське
зобов'язання припиняється: виконанням,
проведеним належним чином;
зарахуванням зустрічної однорідної
вимоги або страхового зобов'язання; у
разі поєднання управненої та
зобов'язаної сторін в одній особі; за
згодою сторін; через неможливість
виконання та в інших випадках,
передбачених цим Кодексом або іншими
законами. До відносин щодо припинення
господарських зобов'язань
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 598 Цивільного
кодексу України зобов'язання
припиняється частково або у повному
обсязі на підставах, встановлених
договором або законом. Припинення
зобов'язання на вимогу однієї із сторін
допускається лише у випадках,
встановлених договором або законом.

Згідно з частинами 1, 2 статті 601
Цивільного кодексу України
зобов'язання припиняється
зарахуванням зустрічних однорідних
вимог, строк виконання яких настав, а
також вимог, строк виконання яких не
встановлений або визначений моментом
пред'явлення вимоги. Зарахування
зустрічних вимог може здійснюватися за
заявою однієї із сторін.

Дана норма кореспондується з
положеннями статті 203 Господарського
кодексу України, якими визначено, що
господарське зобов'язання
припиняється зарахуванням зустрічної
однорідної вимоги, строк якої настав
або строк якої не зазначений чи
визначений моментом витребування. Для
зарахування достатньо заяви однієї
сторони.

Таким чином суд зазначає, що
зарахування здійснюється за наявності
наступних умов: вимоги сторін мають
бути зустрічні, тобто такі, які
випливають з двох різних зобов'язань,
між двома особами, де кредитор одного
зобов'язання є боржником іншого. Те
саме повинно бути і з боржником; вимоги
мають бути однорідними, тобто в обох
зобов'язаннях повинні бути речі одного
роду; необхідно, щоб за обома вимогами
настав строк виконання, оскільки не
можна пред'явити до зарахування вимоги
за таким зобов'язанням, яке не підлягає
виконанню. Отже, зарахування є
одностороннім правочином, для нього
достатньо заяви однієї сторони.

При цьому, характер зобов'язань, їх
мета, зміст та види при зарахуванні не
мають значення. Зустрічні вимоги мають
бути однорідними за своєю юридичною
природою та матеріальним змістом.

Слід також зазначити, що закон не
зазначає яких-небудь вимог до форми
заяви про зарахування зустрічних
однорідних вимог.

Отже, за правовою природою припинення
зобов'язання зарахуванням зустрічної
вимоги є одностороннім правочином,
який оформляється заявою однієї
сторони. Якщо друга сторона не
погоджується з проведенням
зарахування, вона вправі на підставі
статті 16 Цивільного кодексу України та
статті 20 Господарського кодексу
України звернутися за захистом своїх
охоронюваних законом прав до
господарського суду, і спір підлягає
вирішенню по суті з урахуванням усіх
матеріалів і обставин справи, зокрема
щодо визнання недійсним даного
правочину. Позивачем не доведено, що
залік як односторонній правочин
визнаний недійсним згідно норм
Цивільного кодексу України та
Господарського кодексу України

Як вбачається з матеріалів справи
зобов'язання сторін є зустрічними та
однорідними, що випливає з їх юридичної
природи і матеріального змісту.

Відповідно до пункту 22 Інформаційного
листа Вищого господарського суду
України від 12.03.2009 року № 01-08/163 "Про
деякі питання, порушені у доповідних
записках про роботу господарських
судів України у другому півріччі 2008
року щодо застосування норм
Господарського процесуального кодексу
України" закон не виключає можливості
здійснення відповідачем зарахування
зустрічних однорідних вимог і в
процесі судового розгляду. У такому
випадку відповідна заява обов'язково
повинна мати письмову форму й
адресуватися позивачеві, а її копія і
докази надсилання позивачеві (чи
одержання ним) подаватися
господарському суду.

Враховуючи норми чинного
законодавства, а також нормативні
строки пересилання поштових
відправлень та поштових переказів
(згідно "Правил надання послуг
поштового зв'язку", затверджених
Постановою Кабінету Міністрів України
від 05.03.2009 року № 270) позивач отримав
заяву про припинення зобов'язання
02.01.2014 року. Отже, грошове зобов'язання
відповідача перед позивачем по
Договору № 55/363/11 в сумі 14 132,53 грн.
основного боргу припинено 02.01.2014 року.

Господарський суд припиняє
провадження у справі у зв'язку з
відсутністю предмета спору (пункт 1-1
статті 80 Господарського
процесуального кодексу України),
зокрема, у таких випадках:

- припинення існування предмета спору
(наприклад, здійснене у встановленому
порядку скасування оспорюваного акта),
якщо між сторонами у зв'язку з цим не
залишилося неврегульованих питань;

- спір врегульовано самими сторонами
шляхом перерахування боргу (передачі
майна чи усунення перешкод у
користуванні ним) після звернення
кредитора з позовом за умови подання
доказів такого врегулювання.

Оскільки, зобов'язання відповідача
перед позивачем в частині оплати
основної суми боргу за поставлену
продукцію припинились, то предмет
спору в цій частині заявлених позовних
вимог між сторонами у справі відсутній,
а отже провадження у справі в цій
частині підлягає припиненню.

Відповідно до частини 2 статті 80
Господарського процесуального кодексу
України у випадках припинення
провадження у справі повторне
звернення до господарського суду зі
спору між тими ж сторонами, про той же
предмет і з тих же підстав не
допускається.

Таким чином, суд припиняє провадження
по справі № 910/23380/13 в частині стягнення
14 132,53 грн. основного боргу, у зв'язку з
відсутністю предмету спору.

Також, позивач просить суд стягнути з
відповідача 1 172,37 грн. пені, 900,22 грн. 3 %
річних, 147,36 грн. збитків від інфляції.

Відповідно до пункту 7.3.1. Договору у
разі порушення покупцем умов п. 41.1
цього Договору (порядок оплати),
покупець зобов'язується (крім суми
заборгованості) сплатити пеню у
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла в період, за який
сплачується пеня, від суми
простроченого платежу за кожен день
прострочення платежу.

Пунктом 1 статті 216 Господарського
кодексу України встановлено що,
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

Відповідно до статті 230 Господарського
кодексу України, штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до частини 6 статті 231
Господарського кодексу України,
штрафні санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Таким чином, встановивши прострочення
відповідача щодо оплати боргу за
Договором, беручи до уваги пункт 7.3.1.
Договору, суд приходить до висновку, що
вимоги щодо стягнення з Товариства з
обмеженою відповідальністю "Пролог-93"
пені за період з 06.09.2011 року по 06.05.2012
року по кожному простроченому платежу
окремо в розмірі 1 172,37 грн. є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Слід зазначити, що передбачене законом
право кредитора вимагати стягнення
боргу враховуючи індекс інфляції та
відсотків річних є способом захисту
майнових прав та інтересів кредитора,
сутність яких складається з
відшкодування матеріальних втрат
кредитора та знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів,
а також отримання компенсації (плати)
від боржника за користування ним
грошовими коштами, які належать до
сплати кредитору.

Перевіривши розрахунок 3% річних та
збитків від інфляції, наданий
позивачем, суд дійшов висновку про
задоволення позовних вимог щодо
стягнення з відповідача 3% річних в
розмірі 900,22 грн. та збитків від
інфляції в розмірі 147,36 грн.

Таким чином, позовні вимоги щодо
стягнення з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Пролог-93"
заборгованості підлягають частковому
задоволенню в розмірі 1 172,37 грн. пені,
900,22 грн. 3 % річних, 147,36 грн. збитків від
інфляції. Провадження у справі в
частині стягнення з відповідача
основного боргу у розмірі 14 132,52 грн.
підлягає припиненню.

Відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України
витрати з судового збору покладаються
на відповідача.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись
статтями 4, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Провадження у справі № 910/23380/13 в
частині стягнення 14 132,52 грн. основного
боргу припинити.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Пролог-93" (04070, м. Київ,
вул. Ігорівська/Набережно-Хрещатицька,
буд. 13/5, ) з будь-якого
рахунку виявленого державним
виконавцем на користь Дочірньої
компанії "Газ України" Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України" (04116, м. Київ, вул. Шолуденка,
буд. 1, ) 1 172 (одну тисячу
сто сімдесят дві) грн. 37 коп. пені,
900 (дев'ятсот) грн. 22 коп. 3
проценти річних, 147 (сто сорок сім) грн. 36
коп. збитків від інфляції, 1 720 (одну
тисячу сімсот двадцять) грн. 50 коп.
судового збору.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 31.03.2014 року

Суддя
С.В. Стасюк