ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" травня 2014 р.
Справа № 911/797/14

Господарський суд Київської
області у складі судді Лопатіна А.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу

за позовом Публічного
акціонерного товариства
"Енергопостачальна компанія
"Житомиробленерго", м. Житомир

до Малого приватного
підприємства "Білоцерківприватбуд", м.
Біла Церква

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача Приватного
підприємства «Торгтехсиз», м. Вінниця

про стягнення 16872,88 грн.

за участю представників: згідно з
протоколом судового засідання.

Обставини справи:

Публічним акціонерним товариством
"Енергопостачальна компанія
"Житомиробленерго" (надалі позивач)
заявлено позов до Малого приватного
підприємства "Білоцерківприватбуд"
(надалі відповідач) про стягнення 16872,88
грн., з яких: 10553,01 грн. заборгованість з
використану електроенергію, 5778,54 грн.
борг по санкціях за споживання
електричної енергії понад договірні
величини, 377,29 грн. пеня, 87,07 грн. 3 %
річних та 76,97 грн. інфляційні втрати.

Позовні вимоги обґрунтовані
порушенням відповідачем умов договору
№ 57 про постачання електричної енергії
споживачем від 09.11.2007 р. у частині
сплати вартості використаної
електроенергії та порядку коригування
договірної величини споживання
електричної енергії.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 14.03.2014р. порушено
провадження у справі та її розгляд
призначено на 02.04.2013 р.

Присутній у судовому засіданні
представник відповідача подав
клопотання про залучення до участі у
справі у якості третьої особи ПП
«Торгтехсиз», оскільки останнє на
підставі договору оренди користується
майновим комплексом, який розташований
за адресою: Житомирська обл., смт. Ружин,
вул. Леніна, 70 (об'єкт на який позивач
здійснює постачання електричної
енергії за використання якої виникла
заборгованість).

У судовому засіданні 02.04.2014 р. судом
оголошено перерву до 23.04.2014 р. про що
представниками сторін підписано
відповідне повідомлення.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 23.04.2014 р. ПП«Торгтехсиз»,
залучено до участі у справі у якості
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача.

У судовому засіданні 23.04.2014 р. судом
оголошено перерву до 07.05.2014 р. про що
представниками учасників судового
процесу підписано відповідне
повідомлення.

Присутній у судовому засіданні
представник третьої особи подав докази
сплати відповідачем частини заявленої
до стягнення позивачем суми
заборгованості, а саме, боргу по
санкціях за споживання електричної
енергії понад договірні величини у
розмірі 5778,54 грн.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення присутніх у
судовому засіданні представників
учасників судового процесу, суд

встановив:

09.11.2007 р. між Ружинським районом
електричних мереж, який є виробничим
підрозділом ПАТ "Енергопостачальна
компанія "Житомиробленерго" (далі -
постачальник) та МПП
"Білоцерківприватбуд" (далі - споживач)
укладено договір на постачання
електричної енергії споживачам № 392
(далі - договір), відповідно до умов
якого постачальник постачає
електричну енергію споживачу, а
споживач оплачує постачальнику
електричної енергії її вартість та
здійснює інші платежі згідно з умовами
цього договору та додатками до нього,
що є його невід'ємними частинами (п. 1.1.
договору).

Відповідно до п.п. 2.2.3. договору
споживач зобов'язується своєчасно
сплачувати за використану електричну
енергію, а також вносити всі інші
платежі за розрахунковий період
відповідно до встановленої системи
обліку електроенергії, класу напруги
за діючими на період розрахунку
тарифами у грошовій формі та іншими
формами розрахунків згідно з чинним
законодавством України.

У п.п. 4.2.2. договору вказано, що у випадку
споживання електроенергії та
потужності понад кількість, обумовлену
розділом 5 цього Договору за
відповідний період (місяць) про одно-,
дво- чи тризонній системі обліку,
споживач, виключно грошовими коштами,
зобов'язаний сплатити постачальнику
двократну вартість електроенергії та
потужності, витраченої понад
обумовлений даний Договором обсяг
електричної енергії та потужності
згідно із Законом України "Про
електроенергетику" за тарифами, які
діяли в період, коли було виявлено
перевищення.

Згідно абз. 7 п. 7.3. договору остаточний
розрахунок за використану
електроенергію повинен здійснюватися
в розмірі фактичного споживання
електричної енергії за розрахунковий
місяць, з врахуванням сальдо на початок
місяця не пізніше 5 операційних днів з
дня отримання рахунку, включаючи день
його отримання, для споживачів, які
оплачують електричну енергію
самостійно.

Договір укладається на строк до 31.12.2007
р., набирає чинності з дня його
підписання та вважається щорічно
продовженим, якщо за місяць до
закінчення строку не буде заявлено
однією із сторін про відмову від цього
договору або його перегляд (п.п. 10.1
договору).

Представниками сторін доказів
припинення договору у порядку
визначеному у п. 10.1 договору до суду не
подано, відповідно, дію останнього
продовжено до 31.12.2013 р.

Відповідно абз. 1 п. 4.2. Правил
користування електричною енергією
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України № 28 від 31 липня 1996 р.
із змінами та доповненнями (далі
Правила) відомості про обсяги
очікуваного споживання електричної
енергії в наступному році з помісячним
або поквартальним розподілом
подаються споживачами постачальнику
електричної енергії за регульованим
тарифом у термін, обумовлений
договором.

У абз. 4 п. 4.2 Правил вказано, що у разі
ненадання споживачем зазначених
відомостей у встановлений договором
термін розмір очікуваного споживання
електричної енергії на наступний рік
установлюється постачальником
електричної енергії за фактичними
обсягами споживання у відповідних
періодах поточного року, що минули, та у
відповідних періодах минулого року,
які відповідають майбутнім періодам
поточного року.

Позивач стверджує, що електроустановка
за допомогою якої здійснювалося
постачання електричної енергії
відповідачу була відключена від
мережі, відповідно, обсяги споживання
по фактичному споживанню
електроенергії за 2012 рік не
встановлювалися. Вказані твердження
позивача відповідачем не спростовані.

У відповідності до п. 4.4. Правил,
споживач має право протягом
розрахункового періоду звернутися до
постачальника електричної енергії за
регульованим тарифом із заявою щодо
коригування договірної величини
споживання електричної енергії. Як
зазначає позивач, після відновлення
постачання електроенергії до
електроустановки відповідач щомісяця
звертався з листом про коригування
обсягів споживання електричної
енергії. Проте, в листопаді та грудні 2013
року звернення про коригування обсягів
споживання електричної енергії
відповідачем зроблено не було, однак в
даному періоді останнім спожито
електроенергії в обсязі 9734кВт.год. та 900
кВт.год.

З огляду на вказані вище обставини,
відповідачем було спожито у листопаді
та грудні 2013 року електричну енергію
понад договірні величини, про що
позивачем було складено повідомлення
№148 від 21.11.2013 р. та №163 від 23.12.2013 р.

З метою сплати відповідачем,
відповідно до п. 4.2.2 договору,
двократної вартості електроенергії,
спожитої останнім понад обумовлену
договором величину за вказаний вище
період, позивачем були виставлені
відповідачу рахунки за активну
електроенергію №10786 від 21.11.2013 р. на
суму 12059,26 грн., №11576 від 23.12.2013 р. на
суму1114,99 грн., загалом на суму 13174,25 грн.,
та рахунки на сплату санкцій за
перевищення договірних величин
споживання №10788 від 21.11.2013 р. на суму
10049,38 грн. та №11578 від 23.12.2013 р. на суму
929,16 грн., загалом на суму 10978,54грн.

Вказані рахунки були отримані
представником відповідача 21.11.2013 р. та
23.12.2013 р., про що свідчать підписи
представників останнього у графі
«особа, що отримала повідомлення»,
отже, відповідно до умов п. 7.3. договору,
відповідач мав сплатити кошти за
використану електроенергію у термін до
27.11.2013 р. включно та 28.12.2013 р. включно.

У свою чергу, на підставі вказаних
рахунків відповідачем, як зазначає
позивач, до порушення провадження у
даній справі було сплачено частково
заборгованість, а саме у розмірі 2621,24
грн. за активну електроенергію та 5200,00
грн. санкцій за надмірне споживання,
відповідно, за відповідачем рахувалась
до порушення провадження у даній
справі заборгованість перед позивачем
за використану електроенергію у сумі
10553,01 грн. та по санкціях за споживання
електричної електроенергії понад
договірні величини в сумі 5778,54 грн.
Присутній у судовому засіданні
представник відповідача щодо
наявності вказаної заборгованості не
заперечував.

Крім того, як зазначено вище, після
порушення провадження у даній справі
відповідачем було здійснено платежі на
загальну суму 6000,00 грн. за квитанціями
№102338.12.2 від 01.04.2014 р. на суму 3000,00 грн. та
№ від 07.05.2014р. на суму 3000,00 грн. з
призначенням платежу «санкції за
перевищення ліміту».

Відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 80
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо відсутній
предмет спору.

У п. 4.4. постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
р. № 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" зазначено, що
господарський суд припиняє
провадження у справі у зв'язку з
відсутністю предмета спору (пункт 1-1
частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у
випадку припинення існування предмета
спору (наприклад, сплата суми боргу,
знищення спірного майна, скасування
оспорюваного акта державного чи іншого
органу тощо), якщо між сторонами у
зв'язку з цим не залишилося
неврегульованих питань.

Оскільки відповідач частково сплатив
суму боргу, господарський суд припиняє
провадження у справі № 911/797/14 у частині
стягнення заборгованості по санкціях
за споживання електричної енергії
понад договірні величини у розмірі 5778,54
грн. у зв'язку з відсутністю предмета
спору.

Згідно ч. 3 ст. 80 ГПК України, про
припинення провадження у справі
виноситься ухвала, в якій мають бути
вирішені питання про розподіл між
сторонами господарських витрат, про
повернення судового збору з бюджету, а
також можуть бути розв'язані питання
про стягнення штрафів, передбачених у
пунктах 4 і 5 частини другої статті 83
цього Кодексу.

Частиною другою статті 49
Господарського процесуального кодексу
України передбачено, що в разі, коли
спір виник внаслідок неправильних дій
сторони, господарський суд має право
покласти на неї судовий збір незалежно
від результатів вирішення спору.

Оскільки даний спір виник внаслідок
неправильних дій відповідача
(несвоєчасної сплати заборгованості),
суд вирішив витрати по сплаті судового
збору за розгляд вимоги по стягненню з
відповідача 5778,54 грн. боргу по санкціях
за споживання електричної енергії
понад договірні величини покласти на
МПП"Білоцерківприватбуд".

Щодо коштів, сплачених відповідачем у
сумі 221,46 грн., то останні не можуть
зарахуватися судом як кошти, сплачені
за активну електроенергію, оскільки у
платіжних документах вказано
призначенням платежу «санкції за
перевищення ліміту».

З огляду на вищезазначені обставини,
судом встановлено факт неналежного
виконання МПП "Білоцерківприватбуд"
своїх зобов'язань щодо сплати вартості
використаної останнім активної
електроенергії у листопаді та грудні
2013 року у сумі 10553,01 грн.

Згідно з частиною першою ст. 275 ГК
України за договором енергопостачання
енергопостачальне підприємство
(енергопостачальник) відпускає
електричну енергію, пару, гарячу і
перегріту воду (далі - енергію)
споживачеві (абоненту), який
зобов'язаний оплатити прийняту енергію
та дотримуватися передбаченого
договором режиму її використання, а
також забезпечити безпечну
експлуатацію енергетичного
обладнання, що ним використовується.

Відповідно до приписів статті 509
Цивільного кодексу України
зобов'язанням є таке правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Згідно зі статтею 173 ГК України
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

За змістом положень частини першої та
частини сьомої статті 193 ГК України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. Не допускаються
одностороння відмова від виконання
зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова
від виконання або відстрочка виконання
з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було
виконано належним чином.

Згідно з вимогами ст.ст. 525, 526
Цивільного кодексу України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Приписами частини першої статті 530 ЦК
України передбачено, що, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підстави
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

В ході розгляду справи позивачем
належними та допустимими доказами
доведено, що за відповідачем існує
заборгованість перед ПбАТ «ЕК
«Житомиробленерго» за договором № 57
від 09.11.2007 р. про постачання електричної
енергії у розмірі 10553,01 грн., у свою
чергу, відповідачем доказів, які б
спростовували факт наявності вказаної
заборгованості не подано.

З огляду на вищезазначені обставини,
судом встановлено факт неналежного
виконання відповідачем своїх
зобов'язань за договором № 57 від 09.11.2007
р. про постачання електричної енергії
щодо сплати коштів за використану
електроенергію у розмірі 10553,01 грн., а
тому вимоги позивача щодо стягнення з
відповідача 10553,01грн. боргу підлягають
задоволенню у повному обсязі.

Окрім стягнення основного боргу,
позивач просить стягнути з відповідача
377,29грн. пені, 87,07 грн. 3% річних та 76,97 грн.
інфляційних втрат.

Відповідно до частини першої ст. 612
Цивільного кодексу України, боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Частиною першою ст. 549 Цивільного
кодексу України передбачено, що
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Частиною третьою цієї ж статті
встановлено, що пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Згідно частини першої ст. 230
Господарського кодексу України
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно з п. 7.4. договору при відсутності
оплати за електроенергію в терміни,
обумовлені в п. 7.3 цього договору на
суму, вказану в платіжному документі,
нараховується пеня в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ за кожний день
прострочення платежу, інфляційні та
річні згідно з діючим законодавством.

Відповідно до частини шостої ст. 232
Господарського процесуального кодексу
України нарахування штрафних санкцій
за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Судом встановлено, що позивачем
невірно визначено термін прострочення
сплати заборгованості за активну
електроенергію спожиту позивачем у
грудні 2013році на суму 1114,99 грн.,
оскільки прострочення по сплаті
вказаної суми, відповідно до п. 7.3.
договору настає 28.12.2013 р., а не 27.12.2013 р.,
як у розрахунку зазначив позивач.

Зробивши розрахунок пені за період з
28.11.2013 р. по 26.02.2014 р. (вказаний у
розрахунку позивача) за кожний місяць
заборгованості окремо з урахуванням
здійснених відповідачем часткових
сплат, суд встановив, що відповідний
розрахунок виконано позивачем
арифметично невірно, а тому вимоги
позивача щодо стягнення з відповідача
пені у розмірі 377,29 грн. за несплату
заборгованості суд задовольняє
частково, а саме у розмірі 376,89 грн.

Відповідно до частини другої ст. 625
Цивільного кодексу України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Зробивши розрахунок 3 % річних, за
період з 28.11.2013 р. по 26.02.2014 р. (вказаний у
розрахунку позивача) за кожний місяць
заборгованості окремо з урахуванням
здійснених відповідачем часткових
сплат, суд встановив, що відповідний
розрахунок виконано позивачем
арифметично невірно, а тому вимоги
позивача щодо стягнення з відповідача 3
% річних у розмірі 87,07 грн. за несплату
заборгованості суд задовольняє
частково, а саме у розмірі 86,97 грн.

Зробивши розрахунок інфляційних втрат
за період з 01.12.2013 р. по 31.01.2014р. (вказаний
у розрахунку позивача) за кожний місяць
заборгованості окремо з урахуванням
здійснених відповідачем часткових
сплат, суд встановив, що відповідний
розрахунок виконано позивачем
арифметично вірно, а тому вимоги
позивача щодо стягнення з відповідача
інфляційних втрат у розмірі 76,97 грн. за
несплату заборгованості суд
задовольняє повністю.

За таких обставин суд дійшов висновку,
що з відповідача на користь позивача
підлягає стягненню 10553,01 грн. основного
боргу, 76,97 грн. інфляційних втрат, 86,97
грн. 3% річних та 376,89 грн. пені, загалом
11093,84 грн.

Судові витрати, відповідно до частини
п'ятої статті 49 Господарського
процесуального кодексу України, судом
покладаються на сторони пропорційно
розміру задоволених вимог.

Враховуючи вищезазначене, керуючись
статтею 124 Конституції України,
статтями 44, 49, 82-84 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Провадження у справі №911/797/14 за
позовом Публічного акціонерного
товариства «Енергопостачальна
компанія «Житомиробленерго» до Малого
приватного підприємства
«Білоцерківприватбуд» про стягнення
16872,88 грн. у частині стягнення 5778,54 грн.
боргу по санкціях за споживання
електричної енергії понад договірні
величини припинити.

3. Стягнути з Малого приватного
підприємства «Білоцерківприватбуд»
(09100, Київська область, м. Біла Церква,
вул. Гризодубової, буд. 141; код ЄДРПО
України 30615621) на користь Публічного
акціонерного товариства
«Енергопостачальна компанія
«Житомиробленерго» (10014, Житомирська
обл., м. Житомир, Корольовський район,
вул. Пушкінська, 32/8, код ЄДРПО України
22048622) 10553 (десять тисяч п'ятсот п'ятдесят
три) гривні 01 коп. боргу за активну
електроенергію, 376 (триста сімдесят
шість) гривень 89 коп. пені, 86 (вісімдесят
шість) гривень 97коп. 3% річних, 76
(сімдесят шість) гривень 97 коп.
інфляційних втрат та 1826 (одну тисячу
вісімсот двадцять шість) гривень 94 коп.
судового збору.

4. У задоволенні решти позовних
вимог відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 12.05.2014 року.

Суддя
А.В. Лопатін