ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" квітня 2014 р.Справа № 922/929/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Інте Т.В.

при секретарі судового засідання
Федоровой К.О.

розглянувши справу

за позовом ТОВ "Росенергокомплект", м.
Ростов-на-Дону до ВАТ "Турбоатом", м.
Харків про стягнення коштів за участю
представників сторін:

позивача - Менякіна Н.Є., дов. б/н від
31.10.13 р.;

відповідача - Гарагуля В.А., дов. № 27-14
від 02.01.14 р.;

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою
відповідальністю "Росенергокомплект"
звернувся до господарського суду
Харківської області з позовом, в якому
просить стягнути з відповідача -
Відкритого акціонерного товариства
"Турбоатом" збитки в сумі 17984934,00 руб. РФ,
що еквівалентно 4430616,08 грн. та 296649,26 руб.
РФ судового збору, що еквівалентно 73080,00
грн., мотивуючи свої вимоги неналежним
виконанням відповідачем його
зобов'язань за контрактом № 15-1321 від
20.04.11 р.

01.04.14 р. відповідач через канцелярію
суду надав письмовий відзив, в якому
зазначив, що оскільки позивач не надав
доказів сплати збитків в сумі 17984934,00
руб. РФ на користь ВАТ "Концерн
Росенергоатом" - філія "Балаковська
атомна станція", фактично понесений
розмір збитків ТОВ "Росенергокомплект"
не доведений, а отже, підстави для
стягнення збитків відсутні.

В судовому засіданні була оголошена
перерва з 01.04.14 р. до 07.04.14 р., для надання
сторонами додаткових документів.

29.04.14 р. позивач через канцелярію суду
надав письмові заперечення на відзив
відповідача, в яких зазначив, що ухвала
арбітражного суду Ростовської області
від 20.09.2013 року по справі № А53-16429/2013
набрала чинності, а отже, штрафні
санкції встановлені зазначеною
ухвалою є обов'язковими для сплати.

Представник позивача в судовому
засіданні 29.04.2014 р. підтримав заявлені
позовні вимоги, просив суд
задовольнити їх у повному обсязі,
витребувані документи не надав.

Представник відповідача в судовому
засідання 29.04.2014 р. підтримав свій
відзив, проти задоволення позовних
вимог заперечував.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
дослідивши матеріали справи та
заслухавши пояснення представників
сторін, суд встановив наступне.

Рішенням арбітражного суду
Ростовської області від 21.05.2013 року по
справі № А53-4619/2013, ТОВ
"Росенергокомплект" визнано
неспроможним (банкрутом), відносно
нього відкрита процедура конкурсного
провадження, конкурсним керуючим
призначений Кононов Сергій Вікторович.

В ході проведення процедури
конкурсного провадження, ВАТ "Концерн
Росенергоатом" - філія "Балаковская
атомна станція" звернулось у справу про
банкрутство ТОВ "Росенергокомплект" із
заявою про включення до реєстру
кредиторів ТОВ "Росенергокомплект"
неустойки за порушення строків
поставки за договором № ОЗиИ-1-05/289И від
11.04.2011 року та додаткової угоди до нього
№ 1 від 28.09.2012 року.

Ухвалою арбітражного суду Ростовської
області від 20.09.2013 року по справі №
А53-16429/2013 вимоги ВАТ "Концерн
Росенергоатом" - філія "Балаковская
атомна станція" включені в третю чергу
реєстру вимог кредиторів ТОВ
"Росенергокомплект" у розмірі 17984934 руб.

Позивач стверджує, що виникнення і
наявність неустойки у розмірі 17984934 руб.
за порушення строків поставки за
договором № ОЗиИ-1-05/289И від 11.04.2011 року
ТОВ "Росенергокомплект" перед ВАТ
"Концерн Росенергоатом" - філія
"Балаковская атомна станція" прямо
пов'язане з порушенням ВАТ "Турбоатом"
термінів поставки ТОВ
"Росенергокомплект" обладнання за
контрактом № 15-1321 від 20.04.2011 року,
укладеним між позивачем та
відповідачем. У зв'язку з чим, позивач
просить стягнути з відповідача збитки
в сумі 17984934,00 руб.

Як вбачається з матеріалів справи, між
ТОВ "Росенергокомплект" (позивачем,
замовником) та ВАТ "Турбоатом"
(відповідачем, постачальником) був
укладений контракт (далі - договір) №
15-1321 від 20.04.2011 року (а.с. 25-34), відповідно
до умов якого, відповідач зобов'язався
поставити позивачу комплект трубних
систем "блочно-модульного" виконання
конденсаційної установки (для трьох
корпусів) турбіни К-1000-60/1500-2 ТУ 108.1055-82,
за номенклатурою, ціною, в кількості та
в строки зазначеними в специфікації
(додаток № 1), яка є невід'ємною частиною
даного контракту.

Відповідно до п. 2.1 договору, строк
поставки визначається специфікацією
(додаток № 1). Допускається дострокова
поставка обладнання за письмовою
згодою позивача.

В пункті 2.4 договору зазначено, що
відповідач зобов'язаний забезпечити
поставку обладнання у відповідності із
заявленими технічними
характеристиками в строк зазначений в
специфікації (додаток № 1) та без зміни
вартості договору після отримання
авансового платежу.

Специфікація (додаток № 1) до контракту
№ 15-1321 від 20.04.2011 року сторонами надана
не була.

Згідно з положеннями п. 3.2 договору,
позивач проводить оплату шляхом
переказу грошових коштів на
розрахунковий рахунок відповідача
наступними етапами:

- аванс в розмірі 138558750,00 руб. РФ
оплачується в термін до 16.05.2011р .

- остаточний розрахунок в сумі 323303750,00
руб. РФ проводиться протягом 30 днів
після передачі обладнання позивачу,
але не більше 180 днів з дати оформлення
митної декларації.

Оплата авансу в розмірі 138558750,00 руб.
проведена позивачем 06.05.2011р., що
підтверджується платіжним доручення №
224 від 06.05.2011р. (а.с. 41).

Остання партія обладнання передана
відповідачем позивачу 25 жовтня 2012 року,
отже, фактично обов'язок поставити
обладнання повністю був виконаний
відповідачем 25 жовтня 2012 року, що
підтверджується залізничними
накладними № 43397934 від 11.10.2012р., № 43397272
від 11.10.2012р. та № 43396886 від 11.12.2012р. (а.с.
51-53).

Позивач, в обґрунтування своєї
правової позиції, посилається на
специфікацію (додаток № 1 до контракту),
яка є невід'ємною частиною контракту №
15-1321 від 20.04.2011 року та, відповідно до
умов якої, відповідач мав поставити
обладнання за спірним договором в
строк до 20 липня 2012 року. Оскільки
фактично обладнання було поставлено
лише 25 жовтня 2012 року, це в подальшому,
на думку позивача, призвело до
спричинення йому збитків в сумі 17984934
руб. (неустойка за порушення строків
поставки за договором № ОЗиИ-1-05/289И від
11.04.2011 року).

Проте, позивач специфікацію (додаток №
1 до контракту), яка є невід'ємною
частиною контракту № 15-1321 від 20.04.2011
року та в якій має бути зазначений
строк виконання відповідачем його
зобов'язання з поставки обладнання, до
суду не надав, мотивувавши це
проведеним 21.12.11 р. Головним
управлінням з економічної безпеки та
протидії корупції МВС Росії обшуком, в
результаті якого зазначена
специфікація була вилучена.

Оскільки дослідження специфікації
(додатку № 1) до контракту № 15-1321 від
20.04.2011 року є необхідне для правильного
вирішення спору, господарський суд
Харківської області, своєю ухвалою від
07.04.14 р. зобов'язав позивача надати до
суду належним чином засвідчену копію
специфікації № 1 до спірного договору
та її оригінал (для огляду суду) або
докази в підтвердження не повернення
вилучених протоколом обшуку (виїмки)
від 21.12.11 р. документів.

Але позивач в судове засідання 29.04.14 р.
витребуваних документів не надав, що
унеможливило встановлення строків
поставки обладнання відповідачем за
спірним договором, враховуючи
заперечення відповідача проти
тверджень позивача щодо строку
поставки - 20.07.12 р.

Відповідач, на вимогу суду щодо надання
для огляду оригіналу специфікації до
до контракту № 15-1321 від 20.04.2011 р., заявив
про відсутність у нього цього
документу.

Надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам, суд виходить з
наступного.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу
України визначає договір як
домовленість двох або більше сторін, що
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

За договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у
встановлений строк (строки) товар у
власність покупця для використання
його у підприємницькій діяльності або
в інших цілях, не пов'язаних з
особистим, сімейним, домашнім або іншим
подібним використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
(ч.1 ст.712 ЦК України).

За змістом ст. 193 Господарського
кодексу України, ст.ст. 525-526 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом не
допускається. Зобов`язання повинні
виконуватися належним чином
відповідно до закону, інших актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов`язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу
України передбачено, якщо у
зобов`язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Як вже було зазначено, відповідно до
умов контракту № 15-1321 від 20.04.2011 року,
строк виконання відповідачем
зобов'язання з поставки обладнання
визначався специфікацією, яка є
невід'ємною частиною спірного
договору. Проте, враховуючи не надання
позивачем зазначеної специфікації,
встановити передбачений договором
строк виконання відповідачем його
зобов'язання з поставки товару не
вдається можливим.

В той же час, беручи до уваги позовні
вимоги, в яких позивач просить стягнути
з відповідача збитки в сумі 17984934,00 руб.
РФ, що еквівалентно 4430616,08 грн., суд
зазначає наступне.

Статтею 22 Цивільного кодексу України
визначено поняття збитків, яке
поділяється на дві частини (види):
реальні збитки і упущена вигода.

Реальні збитки - це втрати, яких особа
зазнала у зв'язку зі знищенням або
пошкодженням речі, а також втрати, які
особа зробила або мусить зробити для
відновлення свого порушеного права.

Упущена вигода - це доходи, які особа
могла б реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене.

Визначення поняття збитків наводяться
також у частині 2 ст. 224 Господарського
кодексу України, відповідно до якої під
збитками розуміються витрати, зроблені
управненою стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

Стаття ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України
покладає на кожну зі сторін, що беруть
участь у справі, обов'язок доказування
тих обставин, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 623 ЦК України
боржник, який порушив зобов'язання, має
відшкодувати кредиторові завдані цим
збитки; розмір збитків, завданих
порушенням зобов'язання, доказується
кредитором.

Отже, на кредитора, що вимагає
відшкодування збитків згідно зі ст. 22
ЦК України, покладається обов'язок
доказування розміру збитків, завданих
йому порушенням зобов'язання
відповідно до ст. 623 ЦК України.

При цьому, застосування
відповідальності у вигляді
відшкодування, заподіяних
невиконанням або неналежним
виконанням зобов'язань, збитків, що
встановлена вказаною нормою, можливе
лише за наявності складу
правопорушення, до якого входять
наступні елементи: протиправна
поведінка; наявність збитків;
причинний зв'язок між протиправною
поведінкою та спричиненням збитків;
вина. За відсутності хоча б одного з цих
елементів цивільна відповідальність
не настає.

Як вже було зазначено, протиправна
поведінка відповідача, яка, на думку
позивача, полягає в простроченні
поставки обладнання за контрактом №
15-1321 від 20.04.2011 року, матеріалами справи
не підтверджується.

Щодо наявності збитків, суд зазначає,
що згідно з ч. 1 ст. 225 Господарського
кодексу України, до складу збитків, що
підлягають відшкодуванню особою, яка
допустила господарське
правопорушення, включаються:

- вартість втраченого, пошкодженого або
знищеного майна, визначена відповідно
до вимог законодавства;

- додаткові витрати (штрафні санкції,
сплачені іншим суб'єктам, вартість
додаткових робіт, додатково витрачених
матеріалів тощо), понесені стороною,
яка зазнала збитків внаслідок
порушення зобов'язання другою
стороною.

Отже, як вбачається з викладеного, за
Господарським кодексом України
підлягають стягненню витрати, які
фактично понесені на день пред'явлення
позову. Витрати, які позивач може
понести або понесе в майбутньому (так
звані майбутні передбачувані витрати,
в даному випадку, нараховані, але не
сплачені штрафні санкції - неустойка та
банківські проценти), за Господарським
кодексом України не підлягають
стягненню.

Тобто, відшкодуванню підлягають тільки
ті суми неустойки, штрафу, пені, що
фактично сплачені кредитором, а не ті,
які кредитор має сплатити в
майбутньому, відповідно до чинного
законодавства, договору або судового
рішення.

З матеріалів справи вбачається, що,
грошові кошти в сумі 17984934,00 руб. РФ
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Росенергокомплект"
не були сплачені на користь ВАТ
"Концерн Росенергоатом" - філія
"Балаковская атомна станція". Тобто,
станом на час слухання справи, ці
витрати (неустойка за порушення
строків поставки за договором №
ОЗиИ-1-05/289И від 11.04.2011 року) позивачем не
понесені.

Таким чином, суд приходить до висновку
про відсутність такого елементу
цивільного правопорушення, як фактична
наявність збитків, що виключає право
позивача на застосування такої
відповідальності як стягнення збитків
до відповідача.

Втім, суд зазначає, що за позивачем
завжди залишається право пред'явити
позов про стягнення цих збитків в
майбутньому, після того, як вони будуть
фактично понесені.

Згідно ст. 43 ГПК України, господарський
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Враховуючи викладене, а також те, що
судом не встановлено складу
господарського правопорушення у діях
Відкритого акціонерного товариства
"Турбоатом", то заявлена до стягнення
сума 17984934,00 руб. РФ не є збитками, а тому
правові підстави для задоволення
позову відсутні.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується ст. 49 ГПК України,
відповідно до приписів якої, при
відмові у задоволенні позову - витрати
по сплаті судового збору за подання
позову відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України,
ст. ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44-49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня
його прийняття, оформленого відповідно
до вимог ст. 84 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 30.04.2014 р.

Суддя Т.В. Інте