КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" квітня 2014 р. Справа№ 910/2250/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Михальської Ю.Б.

Отрюха Б.В.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2

на ухвалу

Господарського суду м. Києва

від 17.02.2014р.

у справі № 910/2250/14 (суддя Спичак О.М.)

за позовом ОСОБА_2

до Товариства з обмеженою
відповідальністю «БМК ПЛАНЕТА-МІСТ» в
особі філії Товариства з обмеженою
відповідальністю «БМК ПЛАНЕТА -МІСТ»

про стягнення 14 700, 00 грн.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до Господарського
суду м. Києва з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю «БМК
ПЛАНЕТА-МІСТ» в особі філії Товариства
з обмеженою відповідальністю «БМК
ПЛАНЕТА -МІСТ» про стягнення 14 700, 00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 17.02.2014 у справі № 910/2250/14
позовна заява була повернута без
розгляду на підставі п. 1 ч.1 ст. 62
Господарського процесуального кодексу
України.

Не погодившись з прийнятою ухвалою
позивач звернувся до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, просить ухвалу
скасувати, та передати справу на
розгляд до місцевого господарського
суду, оскільки вважає, що судом
порушено норми процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги
апелянт посилається на те, що ухвалою
Господарського суду міста Києва від
24.05.2013р. по справі № 910/9000/13 було
порушено провадження у справі про
банкрутство TOB «БМК Планета-Міст», а
отже даний позов підлягає розгляду
господарським судом.

Апелянт посилається на те, що
відповідно до п.7 ч.1 ст.12 ГПК України
справи у спорах з майновими вимогами
до боржника, стосовно якого порушено
справу про банкрутство, у тому числі
справи у спорах про визнання
недійсними будь-яких правочинів
(договорів), укладених боржником;
стягнення заробітної плати; поновлення
на роботі посадових та службових осіб
боржника, за винятком спорів,
пов'язаних із визначенням та сплатою
(стягненням) грошових зобов'язань
(податкового боргу), визначених
відповідно до Податкового кодексу
України, а також справ у спорах про
визнання недійсними правочинів
(договорів), якщо з відповідним позовом
звертається на виконання своїх
повноважень контролюючий орган,
визначений Податковим кодексом
України, підвідомчі господарським
судам.

Крім того, на думку апелянта, місцевий
суд дійшов помилкового висновку про те,
що господарським судам підвідомчі
тільки спори за участю суб'єктів
господарювання, а тому даний спір не
підвідомчий господарському суду через
те, що позивач не є суб'єктом
господарювання, оскільки згідно з ч.2
ст.1 ГПК України, у випадках,
передбачених законодавчими актами
України, до господарського суду мають
право також звертатися державні та
інші органи, фізичні особи, що не є
суб'єктами підприємницької діяльності.

Апелянт зазначає, що за змістом п.7 ч.1
ст.12 ГПК України до компетенції
господарського суду віднесено,
зокрема, розгляд позовів про стягнення
заробітної плати, звертатися з якими
можуть тільки фізичні особи, даний
позов за суб'єктним складом
підвідомчий господарському суду.

Розпорядженням Голови Київського
апеляційного господарського суду від
22.04.2014 сформовано для розгляду
апеляційної скарги колегію суддів у
складі: головуючий суддя Тищенко А.І.,
судді: Михальська Ю.Б., Отрюх Б.В.

Ухвалою від 22.04.2014 року порушено
апеляційне провадження у справі та
визнано явку повноважних
представників сторін в судове
засідання обов'язковою.

В судове засідання представники
позивача та відповідача не з'явились,
про час та місце розгляду справи
повідомлялись належним чином, проте не
скористались своїми правами,
передбаченими статтею 22 ГПК України.
Враховуючи строки розгляду справи та
виходячи з того, що явка сторін не
визнавалася обов»язковою судом
апеляційної інстанції, а участь в
засіданні суду (як і інші права,
передбачені статті 22 ГПК України) є
правом, а не обов»язком сторони,
Київський апеляційний господарський
суд дійшов висновку про можливість
розгляду апеляційної скарги по суті в
судовому засіданні 29.04.2014 року за
відсутності представників позивача та
відповідача.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що в
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
та додатково поданими доказами
повторно розглядає справу.

Дослідивши доводи апеляційної скарги,
наявні матеріали справи, перевіривши
правильність застосування
господарським судом при прийнятті
оскаржуваної ухвали норм
матеріального та процесуального права,
оцінюючи докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному і
обєктивному дослідженні в судових
засіданнях з урахуванням всіх обставин
справи в їх сукупності, та враховуючи
їх взаємний зв'язок, Київський
апеляційний господарський суд
встановив наступне.

Позивач подав до Господарського суду
міста Києва позовну заяву з вимогами
стягнення 9 700,92 грн. заборгованості по
заробітній платі та 5 000,00 грн.
моральної шкоди з ТОВ "БМК ПЛАНЕТА-МІСТ"
в особі філії Товариства з обмеженою
відповідальністю "БМК ПЛАНЕТА-МІСТ".

Ухвалою Господарського суду м. Києва
від 17.02.2014 року в прийнятті позову
відмовлено, ухвала мотивована тим, що
заявлені позивачем вимоги про
стягнення заборгованості по
заробітній платі та моральної шкоди
відповідно до вимог ст. 12 ГПК України не
підлягають розгляду в господарських
судах, оскільки позивачем є фізична
особа, яка не набула статусу суб'єкта
підприємницької діяльності.

Розглянувши мотиви скарги та
перевіривши підстави відмови щодо
прийняття позовної заяви, колегія
прийшла до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню,
виходячи з наступних підстав:

Відповідно до ст.2 ГПК України
господарський суд порушує справи за
позовними заявами підприємств та
організацій, які звертаються до
господарського суду за захистом своїх
прав та охоронюваних законом
інтересів.

Відповідно до ст. 21 Господарського
процесуального кодексу України,
сторонами в судовому процесі -
позивачами і відповідачами - можуть
бути підприємства та організації,
зазначені у ст. 1 цього Кодексу.

Як вбачається із позовної заяви та
доданих до неї документів,
відповідачами є підприємства та
організації, яким пред'явлено позовну
вимогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Господарського
процесуального кодексу України
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності
(далі - підприємства та організації),
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

З огляду на приписи ст. 12 ГПК України,
перелік справ, підвідомчих
господарським судам, визначено зокрема
ними є:

1) справи у спорах, що виникають при
укладанні, зміні, розірванні і
виконанні господарських договорів, у
тому числі щодо приватизації майна, та
з інших підстав, крім:

спорів про приватизацію державного
житлового фонду;

спорів, що виникають при погодженні
стандартів та технічних умов;

спорів про встановлення цін на
продукцію (товари), а також тарифів на
послуги (виконання робіт), якщо ці ціни
і тарифи відповідно до законодавства
не можуть бути встановлені за угодою
сторін;

спорів, що виникають із
публічно-правових відносин та
віднесені до компетенції
Конституційного Суду України та
адміністративних судів;

інших спорів, вирішення яких
відповідно до законів України та
міжнародних договорів України
віднесено до відання інших органів;

2) справи про банкрутство.

3) справи за заявами органів
Антимонопольного комітету України,
Рахункової палати з питань, віднесених
законодавчими актами до їх
компетенції.

4) справи, що виникають з корпоративних
відносин у спорах між господарським
товариством та його учасником
(засновником, акціонером), у тому числі
учасником, який вибув, а також між
учасниками (засновниками, акціонерами)
господарських товариств, що пов'язані
із створенням, діяльністю, управлінням
та припиненням діяльності цього
товариства, крім трудових спорів.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 62 ГПК України
передбачено, що суддя відмовляє у
прийнятті позовної заяви, якщо заява не
підлягає розгляду в господарських
судах України.

Питання про прийняття позовної заяви
вирішується суддею, який має право
відмовити у її прийнятті у випадках,
передбачених статтею 62 ГПК; так, на
підставі пункту 1 статті 62 ГПК суддя
відмовляє у прийнятті позовної заяви,
якщо спір непідвідомчий
господарському суду, зокрема, коли його
вирішення чинним законодавством
віднесено до компетенції іншого
органу; перелік підстав відмови у
прийнятті позовної заяви, встановлений
статтею 62 ГПК, є вичерпним (п. 3.2
Роз'яснення Вищого арбітражного суду
України від 18.09.1997 № 02-5/289 „Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України").

У п. 3 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від
24.10.2011р. № 10 "Про деякі питання
підвідомчості і підсудності справ
господарським судам" зазначено, що
господарський спір підвідомчий
господарському суду, зокрема, за таких
умов:

- участь у спорі суб'єкта
господарювання;

- наявність між сторонами, по-перше,
господарських відносин, врегульованих
Цивільним кодексом України,
Господарським кодексом України, іншими
актами господарського і цивільного
законодавства, і, по-друге, спору про
право, що виникає з відповідних
відносин;

- наявність у законі норми, що прямо
передбачала б вирішення спору
господарським судом;

- відсутність у законі норми, що прямо
передбачала б вирішення такого спору
судом іншої юрисдикції.

Спір не підлягає вирішенню в
господарських судах України, якщо: спір
не є підвідомчим господарському суду,
тобто предмет спору не охоплюється
статтею 12 ГПК; спір за предметною
ознакою підвідомчий господарському
суду, але одна зі сторін не може бути
учасником господарського процесу, а її
право чи інтерес не підлягають
судовому захисту у господарському
суді.

З поданої позивачем позовної заяви
вбачається, що предметом позовних
вимог у зазначеному спорі є стягнення
заборгованості по заробітній платі у
розмірі 9 700,00 грн. та 5 000,00 грн.
моральної шкоди.

Таким чином, предмет спору у даному
позові не охоплюється статтею 12 ГПК
України, а позивачем є фізична особа,
яка не набула статусу суб'єкта
підприємницької діяльності, то спір з
огляду на зміст статей 1, 21
Господарського процесуального кодексу
України, не підлягає вирішенню в
господарських судах України.

Позивачем було зазначено, що ухвалою
Господарського суду міста Києва від
24.05.2013р. по справі № 910/9000/13 було
порушено провадження у справі про
банкрутство TOB «БМК Планета-Міст», а
отже даний позов підлягає розгляду
господарським судом.

Слід зазначити, що позивачем до
матеріалів справи не надано доказів
порушення справи про банкрутство TOB
«БМК Планета-Міст».

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 6
від 23.03.2012 р. "Про судове рішення"
рішення господарського суду має
ґрунтуватись на повному з'ясуванні
такого: чи мали місце обставини, на які
посилаються особи, що беруть участь у
процесі, та якими доказами вони
підтверджуються; чи не виявлено у
процесі розгляду справи інших
фактичних обставин, що мають суттєве
значення для правильного вирішення
спору, і доказів на підтвердження цих
обставин; яка правова кваліфікація
відносин сторін, виходячи з фактів,
установлених у процесі розгляду
справи, та яка правова норма підлягає
застосуванню для вирішення спору.

Відповідно до ст. 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст. 43 ГПК України
Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтуються на всебічному та повному і
об"єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Статтями 33, 34 ГПК України передбачено,
що кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи,
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Враховуючи вищевикладене, колегія
приходить до висновку, що позовні
вимоги є необґрунтованими та такими, що
не підлягають задоволенню.

Колегія не приймає до уваги доводи
апеляційної скарги ОСОБА_2, оскільки
вони спростовуються матеріалами
справи.

Оцінюючи вищенаведені обставини,
колегія приходить до висновку, що
ухвала Господарського суду м. Києва
обґрунтована, відповідає обставинам
справи і чинному законодавству, а отже,
підстав для її скасування не
вбачається, у зв'язку з чим апеляційна
скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103-106 ГПК України,
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу
Господарського суду м. Києва від
17.02.2014р. у справі № 910/2250/14 залишити без
задоволення.

Ухвалу Господарського суду м. Києва
від 17.02.2014р. у справі № 910/2250/14 залишити
без змін.

Матеріали справи № 910/2250/14 повернути до
Господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя
А.І. Тищенко

Судді
Ю.Б. Михальська

Б.В. Отрюх