ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.04.2014 р.
Справа №917/427/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агропромислове
об'єднання Цукровик Полтавщини",
вул.Новаторів, 24, с.Яреськи, Шишацький
район, Полтавська область, 38030

до 1) Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім ГРЛ",
вул. Заводська, 12, м. Полтава, 36007,

2) Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1,
АДРЕСА_1, 36007, ідентифікаційний номер
НОМЕР_1

про визнання недійсним договору
про відступлення права вимоги від
25.02.2011р.

Суддя Паламарчук В.В.

Представники сторін 03.04.2014р.:

від позивача: Соколовська С.О. дов.№17
від 03.12.2012р.

Тереза Ю.О. дов.№2 від
18.02.2014р.

від відповідача 1: Болтік С.М. дов. від
01.02.2012р.

від відповідача 2: ОСОБА_1 паспорт
НОМЕР_2 від 22.12.2011р.

Представники сторін 14.04.2014р.:

від позивача: Соколовська С.О. дов.№17
від 03.12.2012р.

Тереза Ю.О. дов.№2 від
18.02.2014р.

від відповідача 1: Болтік С.М. дов. від
01.02.2012р.

від відповідача 2: ОСОБА_1 паспорт
НОМЕР_2 від 22.12.2011р.

Представники сторін 22.04.2014р.:

від позивача: Соколовська С.О. дов.№17
від 03.12.2012р.

Тереза Ю.О. дов.№2 від
18.02.2014р.

від відповідача 1: Болтік С.М. дов. від
01.02.2012р.

від відповідача 2: ОСОБА_1 паспорт
НОМЕР_2 від 22.12.2011р.

Рішення приймається в умовах перерв,
оголошених в судових засіданнях 03.04.2014
р. та 14.04.2014р. на підставі ст. 77 ГПК
України.

В судовому засіданні 22.04.2014 року на
підставі ст. 85 ГПК України оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення. Господарський суд повідомив,
що повний текст рішення буде складений
28.04.2014р.

Розглядається позовна заява ТОВ
"Агропромислове об'єднання Цукровик
Полтавщини" до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім ГРЛ" та
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про
визнання недійсним договору про
відступлення права вимоги від 25.02.2011р.

Позивач на задоволенні позовних вимог
наполягає.

Відповідачі у своїх відзивах на позов
(вхідний №4227 від 01.04.2014р., вхідний №4294
від 03.04.2014р.,) просять відмовити у
задоволенні позову повністю.

Позивачем було подано клопотання
(вх.№4781 від 11.04.2014р.) про призначення
судової експертизи Договору про
відступлення права вимоги від 25.02.2011р.
(25.04.2011р.).

Відповідачами по справі були подані
заперечення на клопотання про
призначення судової експертизи
(вхідний №5196 від 22.04.2014р., вхідний № 5130
від 17.04.2014р.).

Розглянувши матеріали справи №917/427/14,
заслухавши представників сторін, суд
встановив:

У своїй позовній заяві позивач
зазначає, що 25.02.2011 р. між Товариством з
обмеженою відповідальністю "Торговий
Дім ГРЛ" - Відповідач-1 і Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 -
Відповідач-2 укладено Договір про
відступлення вимоги (далі - Договір).

За умовами Договору Відповідач-1 як
первісний кредитор передав
Відповідачу-2 як новому кредитору право
вимоги боргу у розмірі 681 429,24 грн., який
виник у ВАТ "Павлівське" перед
Відповідачем-1 також внаслідок
уступлення вимоги.

Позивач вважає Договір таким, що
укладений з порушенням ч. 1 ст. 203 і ч.3
ст.228 Цивільного кодексу України (далі -
ЦК України), а саме - зміст Договору
суперечить законодавству і моральним
засадам суспільства.

Відповідно до ч.3 ст. 228 ЦК України, у
разі недодержання вимоги щодо
відповідності правочину інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам такий правочин може бути
визнаний недійсним.

Позивач вважає, що суперечність
Договору інтересам держави і
суспільства, його моральним засадам
полягає у тому, що при оформленні
Договору його сторони свідомо вдалися
до недобросовісних дій, а саме -
фальсифікації дати укладання Договору.
Зі змісту Договору випливає, що цей
документ було оформлено сторонами
пізніше, ніж зазначено у самому
Договорі.

Так, Договір датований 25.02.2011 p., але
містить посилання на постанову Вищого
господарського суду України від 19.04.2011
p., тобто на подію, яка відбулася після
"укладання" Договору. Таким чином,
Позивач вважає, що Договір було
сфальсифіковано.

Крім того, 05.02.2014 р. Господарським судом
Полтавської області порушено
провадження у справі № 917/151/14 за
позовом ФО-П ОСОБА_1 до ТОВ
"Агропромислове об'єднання Цукровик
Полтавщини" і ВАТ "Павлівське" про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу. Потенційним
результатом задоволення позову у
справі №917/151/14 і визнання недійсним
договору купівлі-продажу може бути
двостороння реституція. Оскільки з
часу проведення розрахунків за
договором купівлі-продажу відбулося
поліпшення придбаного майна і
збільшення його вартості, а також
значне знецінення гривні, внаслідок
повернення одержаного за договором
купівлі-продажу Позивачу буде завдано
збитків.

На думку позивача з наведеного
випливає, що Договір направлений на
позбавлення Позивача законно
придбаного майна, а отже суперечить
моральним засадам суспільства.

Враховуючи викладене, позивач просить
визнати недійсним договір про
відступлення права вимоги від 25.02.2011р.,
укладений між ТОВ "Торговий дім ГРЛ" та
Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1

Суд, розглянувши та дослідивши
представлені докази в їх сукупності
приходить до висновку, що в задоволенні
позову слід відмовити, з огляду на
наступне.

Як зазначають у своїх відзивах
відповідачі:

В оскаржуваному договорі про
відступлення права вимоги боргу, за
яким ТОВ "Торговий Дім ГРЛ" передало ФОП
ОСОБА_1 право вимоги боргу з ВАТ
"Павлівське" в розмірі 681429,24 грн., було
помилково зазначено дату договору
"25.02.2011р." замість "25.04.2011р.". Дана описка
була виправлена сторонами договору,
про що була зроблена відповідна
відмітка в договорі, яка завірена обома
сторонами. Зазначена описка ніяким
чином не є фальсифікацією дати
договору.

ТОВ "Торговий ДІМ ГРЛ" брав участь у
справі про банкрутство ВАТ "Павлівське"
в якості кредитора до дати внесення
ліквідатором ВАТ "Павлівське" до
реєстру вимог кредиторів по справі
№10/53-8/53 відомостей про заміну
конкурсного кредитора ТОВ "Торговий
Дім ГРЛ" за грошовими зобов'язаннями
681429,24 грн. на конкурсного кредитора
фізичну особу - підприємця ОСОБА_1.

Відповідно до п.51 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 18.12.2009 №15
"Про судову практику в справах про
банкрутство" статтею 512 ЦК встановлено
підстави заміни кредитора у
зобов'язанні, в тому числі й грошовому.
Законом України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" не
передбачено заборони на перехід прав
кредиторів за грошовими зобов'язаннями
до іншої особи у провадженні у справі
про банкрутство. Тому арбітражні
керуючі мають вносити до реєстру
відомості про заміну кредиторів за
грошовими зобов'язаннями у разі
переходу їх права вимоги відповідно до
правил ЦК. Особа, до якої перейшли
права кредитора під час провадження у
справі про банкрутство, отримує статус
учасника провадження відповідно до
абзацу двадцять другого статті 1 Закону
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом".

ФОП ОСОБА_1 змогла приймати участь у
справі про банкрутство ВАТ "Павлівське"
в якості кредитора лише коли отримала
статус учасника провадження у справі
№10/53-8/53.

Оскільки законодавець в ч.3 ст.228 ЦК
України не робить наголос на
невідповідності правочину саме
"охоронюваному законом" інтересу
держави і суспільства, а положення ст.4
ЦПК України та ст. 1 ГПК України
передбачають, що заінтересована особа
вправі звертатись до суду за захистом
не будь-якого, а виключно охоронюваного
законом інтересу, то позивач
відповідно до ст.1 ГПК України не мав
права звернення до суду за захистом не
охоронюваного законом інтересу на
підставі ч.3 ст.228 ЦК України.

Крім того, предметом доказування в
даному випадку має бути також
наявність умислу сторін або однієї
сторони на укладення правочину, що
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства.

Як зазначено в частині третій пункту 18
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 06.11.2009р. №9 "Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними", при
кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК
України має враховуватися вина, яка
виражається в намірі порушити
публічний порядок сторонами правочину
або однією із сторін. Доказом вини може
бути вирок суду, постановлений у
кримінальній справі, щодо знищення,
пошкодження майна чи незаконного
заволодіння ним тощо. Дана правова
позиція викладена в постанові Вищого
господарського суду України від
11.06.2013р. №916/86/13-г.

Позивачем не доведено, що спірний
договір завідомо укладався з метою
порушення інтересів держави і
суспільства.

Відповідно до статі 215 ЦК України
вимога про визнання оспорюваного
правочину недійсним може бути заявлена
як однією зі сторін правочину, так і
іншою заінтересованою особою, права та
законні інтереси якої порушено
вчиненням правочину. Але позивач не
довів, що саме його права та законні
інтереси порушено спірним договором.
Звертаючись з відповідною позовною
заявою до суду на підставі ч.3 ст.228 ЦК
України (щодо невідповідності
правочину інтересам держави і
суспільства) позивач порушив ст.ст.1, 21
ГПК України, оскільки позивачами
можуть бути підприємства та
організації, якщо порушено чи
оспорюється саме їх право або
охоронюваний законом інтерес.
Твердження позивача, що спірним
правочином порушено саме його інтерес,
не відповідає нормі ч.3 ст.228 ЦК України,
на яку посилається позивач, оскільки
остання передбачає можливість
визнання недійсним договору лише за
умови невідповідності останнього
інтересам держави.

ТОВ "Агропромислове об'єднання
"Цукровик Полтавщини" невірно вважає,
що його права порушено спірним
договором, тому що цим договором ніби
то відповідачі штучно продовжили строк
позовної давності у справі №10/53-8/53 про
банкрутство ВАТ "Павлівське", що стало
підставою для звернення ФОП ОСОБА_1 до
суду з позовом до ТОВ "Агропромислове
об'єднання "Цукровик Полтавщини".
По-перше, звернення ФОП ОСОБА_1 з
позовом до ТОВ "Агропромислове
об'єднання "Цукровик Полтавщини" ніяк
не може бути порушенням прав
останнього, оскільки право звернення
до суду є законним і конституційним
(ст.1 ГПК України, ст.55 Конституцій
України). По-друге, не відбулось ніякого
продовження строку позовної давності,
оскільки відповідно ст.512 ЦК України
права первісного кредитора переходять
новому кредитору. Крім того, позовна
давність, встановлена законом, може
бути збільшена за домовленістю сторін
(п.1 ст.259 ЦК України), зупинена (ст.263 ЦК
України) чи перебіг позовної давності
може бути перервано (ст.264 ЦК України).

Оскільки відомості про первісного
кредитора ТОВ "Торговий Дім ГРЛ" було
внесено до реєстру вимог кредиторів
ВАТ "Павлівське" по справі № 10/53-8/53
тільки після винесення постанови
Харківського апеляційного
господарського суду від 07.02.2011р., то
права ТОВ "Торговий Дім ГРЛ" (і
відповідно і права нового кредитора
ФОП ОСОБА_1) вимагати від ВАТ
"Павлівське" належного виконання
обов'язку сплатити суму боргу в розмірі
681429,24грн. по справі №10/53-8/53 про визнання
банкрутом ВАТ "Павлівське" також
виникли тільки після 07.02.2011р.

Оскільки право кредитора виникло лише
після 07.02.2011р., то і порушення цього
права могло виникнути лише після 07.02.2011
року. Не може бути порушено неіснуюче
право. Аналізуючи визначення поняття
"позовна давність" (ст.256 ЦК України)
можна зробити висновок, що дія позовної
давності прямо пов'язана з порушенням
права. Іншими словами, поки порушення
права не відбулося, не може бути й мови
про початок перебігу позовної
давності. Відповідач не довів жодною
нормою закону, що право може бути
порушено ще до його виникнення.

Посилання Позивача на справу
господарського суду Полтавської
області №18/45 як на підтвердження того
факту, що кредитору ТОВ "Торговий Дім
ГРЛ" ще в 2009 році було відомо про
порушення його права, є помилковим,
оскільки рішенням господарського суду
Полтавської області №18/45 від 15.01.09р.
відмовлено ТОВ "Торговий Дім ГРЛ" в
задоволенні позову на тій підставі, що
останній не є ні стороною, ні учасником
провадження у справі про банкрутство
ВАТ "Павлівське".

Крім того, кредитор у справі про
банкрутство ВАТ "Павлівське" про
порушення його права (про порушення
порядку проведення оцінки ЦМК ВАТ
"Павлівське", що призвело до зменшення
реальної ціни) дізнався не 07.02.2011р., а
набагато пізніше - в 2012 році, після
ознайомлення з матеріалами перевірки
Головного управління юстиції у
Полтавській області, оскільки
більшість документів, на яких
ґрунтуються вимоги кредитора відсутні
у справі npо банкрутство № 10/53-8/53.

Позивач як на підставу задоволення
позову посилається на ч.3 ст.228 ЦК
України, якою передбачено, що у разі
недодержання вимоги щодо
відповідності правочину інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам такий правочин може бути
визнаний недійсним.

Відповідно до ст.627 ЦК України сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог
Цивільного кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Згідно ч.1 ст.207 ГК України, господарське
зобов'язання, що не відповідає вимогам
закону, або вчинено з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства, або укладено учасниками
господарських відносин з порушенням
хоча б одним з них господарської
компетенції (спеціальної
правосуб'єктності), може бути на вимогу
однієї із сторін, або відповідного
органу державної влади визнано судом
недійсним повністю або в частині.

Таким чином, для визнання недійсним
спірного правочину відповідно до ст.228
ЦК України (коли правочин не відповідає
інтересам держави і суспільства),
згідно ч.1 ст.207 ГК України, позивач, перш
за все, мав довести:

- в чому саме полягає невідповідність
цього правочину інтересам держави і
суспільства;

- наявність умислу сторін або однієї
сторони на укладення правочину, що
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства;

- що саме позивач є відповідним органом
державної влади, який може звертатись в
інтересах держави.

Але позивач не довів, чим саме спірний
правочин не відповідає прагненням
держави і суспільства, що спірний
договір завідомо укладався з метою
порушення інтересів держави і
суспільства, що Позивач є відповідним
органом державної влади.

Посилання позивача на те, що договір
був укладений з порушенням ч.3 ст.228 ЦК
України є безпідставним, оскільки
позивач не є стороною договору, не
обґрунтував та не підтвердив належними
доказами, чим порушені права та
інтереси позивача.

При цьому, Позивачем було подано
клопотання (вх.№4781 від 11.04.2014р.) про
призначення судової експертизи
Договору про відступлення права вимоги
від 25.02.2011р. (25.04.2011р.) на вирішення якої
поставити питання:

- у який період було виконано
роздрукування тексту Договору ?

- у який період був нанесений відтиск
печатки на Договору?

- у який період був виконаний
рукописний текст на Договорі?

Відповідачі надали заперечення на
вказане клопотання (вхід. №5196 від
22.04.2014р. та вхід. №5130 від 17.04.2014р.), де
просять відмовити у його задоволенні,
оскільки Позивачем не доведено
необхідність проведення даної
експертизи. Позивач посилається на те,
що спірним договором, сторони Договору
намагаються штучно продовжити термін
позовної давності в справі №917/151/14 за
позовом ФО-П ОСОБА_1 до ТОВ
"Агропромислове об'єднання Цукровик
Полтавщини", але це не має ніякого
відношення до справи №917/427/14.

Виходячи з вище викладеного, суд не
вбачає необхідності у проведенні даної
експертизи.

Статтею 33 ГПК встановлено, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Проаналізувавши та дослідивши
матеріали справи, суд дійшов висновку,
що клопотання Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агропромислове
об'єднання Цукровик Полтавщини" про
призначення судової експертизи
(вхідний №4781 від 11.04.2014р.) - не підлягає
задоволенню. В задоволенні позову
необхідно відмовити повністю.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст.41, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Клопотання Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агропромислове
об'єднання Цукровик Полтавщини" про
призначення судової експертизи
(вхідний №4781 від 11.04.2014р.) - не підлягає
задоволенню.

2. В задоволенні позову відмовити
повністю.

Повний текст рішення складено та
підписано 28.04.2014р.

Суддя
Паламарчук В.В.