ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" травня 2014 р.
Справа № 2/1/921-1/2013/1

Львівський апеляційний господарський
суд в складі колегії

головуючого-судді
Михалюк О.В.

суддів
Новосад Д.Ф.

Мельник Г.І.

розглянув апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
«Національна акціонерна компанія
«Нафтогаз України», м.Київ

на рішення господарського суду
Тернопільської області від 19.03.2014р.

у справі № 2/1/921-1/2013/1

за позовом Публічного акціонерного
товариства «Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України», м.Київ

до Публічного акціонерного
товариства по газопостачанню та
газифікації «Тернопільгаз»,
м.Тернопіль

про стягнення 2 265 746,50 грн. пені,

з участю представників :

від скаржника - Пац В.О.

від відповідача - Ловчук М.В.

В ході судового засідання сторонам
права і обов"язки, передбачені ст.22 ГПК
України роз"яснені, заперечень щодо
складу суду не поступало.

В судовому засіданні проголошено
вступну та резолютивну частини
постанови.

Рішенням господарського суду
Тернопільської області від 19.03.2014р. у
справі № 2/1/921-1/2013/1 (суддя Андрушків Г.З.)
визнано недійсним п.7.2 договору №
14/20789/11 від 30.09.2011р. на купівлю-продаж
природного газу, укладеного між НАК
«Нафтогаз України» та ПАТ
«Тернопільгаз» в частині того, що
неустойка нараховується продавцем
протягом шести місяців, що передують
моменту звернення з вимогою,
претензією, позовом; позов задоволено
частково, стягнуто з ПАТ
«Тернопільгаз» на користь ПАТ «НАК
«Нафтогаз України» 214598,32 грн. пені; в
позові в частині стягнення 1 943 848,78 грн.
пені відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням
позивач - Публічне акціонерне
товариство «Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України» подав до
Львівського апеляційного
господарського суду апеляційну скаргу,
в якій просить скасувати згадане
рішення в цій частині, посилаючись,
зокрема, на те, що воно є незаконне,
винесено з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
висновки суду першої інстанції не
відповідають обставинам справи,
оскільки відповідачем не було надано
суду жодного належного доказу, який би
вказував на виняткові обставини, як
того вимагає стаття 83 ГПК України, а
відтак у суду були відсутні правові
підстави для зменшення розміру
нарахованої пені. Крім того, на думку
скаржника, суд першої інстанції при
вирішенні питання щодо зменшення
розміру пені повинен був об»єктивно
оцінити чи є дані випадки винятковими,
виходячи з інтересів сторін, причин
неналежного виконання або невиконання
зобов»язання, невідповідності розміру
пені наслідкам порушення.

Наводить скаржник і інші доводи, що є на
його думку підставою для скасування
оскаржуваного рішення.

Колегія суддів Львівського
апеляційного господарського суду,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши наявні матеріали,
проаналізувавши застосування норм
матеріального та процесуального права,
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає до задоволення з огляду на
наступне.

Публічне акціонерне товариство
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" звернулося до
господарського суду Тернопільської
області з позовом про стягнення з
Публічного акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
"Тернопільгаз" - 15 107 777 грн.78 коп., з яких
12 085 193 грн.52коп. боргу, 223302 грн.12 коп. -
втрат від інфляційних процесів, 2 265 746
грн.50 коп. - пені та 533 535 грн.64коп. - 3%
річних.

Рішенням господарського суду
Тернопільської області від 13.05.2013р.
(залишеним без змін постановою
Львівського апеляційного
господарського суду від 04.07.2013р.) позов
задоволено частково, стягнуто з
Публічного акціонерного товариства
"Тернопільгаз", м.Тернопіль,
вул.Чернівецька, буд. 54
(ідентифікаційний код 03353503) на користь
Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України", м.Київ, вул.
Б.Хмельницького, буд.6
(ідентифікаційний код 20077720) - 107299 (сто
сім тисяч двісті дев"яносто дев"ять)
грн. 40 коп. пені, 296 066 (двісті дев"яносто
шість тисяч шістдесят шість) грн. 97
коп. 3% річних, 128 357 (сто двадцять вісім
тисяч триста п"ятдесят сім) грн. 97 коп.
інфляційних втрат та 6 381 (шість тисяч
триста вісімдесят одну) грн. 06 коп. в
повернення судового збору. В частині
стягнення основного боргу провадження
у справі припинено.

Постановою Вищого господарського суду
України від 19.12.2013р. за результатами
розгляду касаційної скарги Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
рішення господарського суду
Тернопільської області від 13.05.13р. та
постанову Львівського апеляційного
господарського суду від 04.07.13р. у справі
№2/1/921-1/2013/1 в частині відмови у
стягненні пені скасовано. Справу в цій
частині направлено на новий розгляд до
господарського суду Тернопільської
області. В решті постанову Львівського
апеляційного господарського суду від
04.07.13р. у справі №2/1/921-1/2013/1 залишено без
змін.

Як встановлено судом, 30.09.2011року між
сторонами у даній справі укладено
договір на купівлю-продаж природного
газу №14/2089/11 (далі-договір), згідно
якого Продавець (позивач по справі)
зобов'язується передати у власність
Покупцю (відповідач по справі) у IV
кварталі 2011 року та у 2012 році природний
газ, а Покупець зобов'язується прийняти
та оплатити газ на умовах визначених
Договором (п.1.1. Договору).

Пунктом 1.2 договору передбачено, що
отриманий за цим договором газ
використовується Покупцем виключно
для подальшої реалізації населенню
(далі - споживачам Покупця).

Відповідно до п.3.3. приймання-передача
газу, переданого Продавцем Покупцеві у
відповідному місяці
продажу,оформлюється актом
приймання-передачі газу.

Відповідно до п.3.4 Договору Покупець, не
пізніше 5 числа місяця, наступного за
місяцем поставки газу, зобов'язується
надати Продавцеві підписані та
скріплені печаткою Покупця два
примірники акта приймання-передачі
газу, в якому зазначаються фактичні
обсяги використаного газу, його
фактична ціна та вартість. Акти є
підставою для остаточних розрахунків
між Сторонами.

Сторонами в Договорі узгоджено ціну за
1000 куб.м. природного газу ( п.5.2
Договору). У разі зміни НКРЕ ціни на
природній газ, сторони вносять зміни до
п.5.2 Договору (п.5.3 Договору).

30.09.2011р. між сторонами договору
укладено Додатковою угоду № 1 до
Договору № 14/2089/11 купівлі-продажу
природного газу, якою сторони внесли
зміни в Договір № 14/2089/11
купівлі-продажу природного газу від
30.09.2011р. щодо ціни на газ.

Відповідно до п.6.1 Договору оплата за
газ здійснюється виключно грошовими
коштами шляхом 100% поточної оплати
протягом місяця поставки газу.

Згідно п.6.2 остаточний розрахунок за
фактично переданий газ здійснюється до
10-го числа наступного за місяцем
поставки газу.

Згідно п.7.2 умов договору, у разі
невиконання Покупцем умов пунктів 6.1 та
6.2 Договору Покупець зобов'язується
(крім суми заборгованості) сплатити
пеню у розмірі подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня від суми простроченого платежу за
кожний день прострочення платежу, при
цьому, неустойка нараховується
Продавцем протягом шести місяців, що
передують моменту звернення з вимогою,
претензією, позовом.

Сторони погодили (п. 11.1 договору), що
даний договір набуває чинності з дати
його підписання і діє в частині
реалізації газу з 01 жовтня 2011 року до 31
грудня 2012 року, а в частині проведення
розрахунків за газ - до повного
погашення заборгованості.

Згідно ч. 2 ст. 35
Господарського процесуального кодексу
України факти, встановлені рішенням
господарського суду (іншого органу,
який вирішує господарські спори), за
винятком встановлених рішенням
третейського суду, під час розгляду
однієї справи, не доводяться знову при
вирішенні інших спорів, в яких беруть
участь ті самі сторони.

Так, рішенням господарського суду
Тернопільської області від 13.05.2013р. у
даній справі встановлено, що на
виконання умов укладеного між
сторонами договору, позивач протягом
жовтня - грудня 2011 року та січня-лютого
2012 року поставив, а відповідач отримав
природний газ на загальну суму
104246908,09грн., що підтверджується актами
приймання-передачі природного газу:

- За жовтень 2011р., підписаний
сторонами 21.12.2011р.;

- За листопад 2011р., підписаний
сторонами 30.11.2011р.;

- За грудень 2011р., підписаний
сторонами 31.12.2011р.;

- За січень 2012 р., підписаний
сторонами 31.01.2012р.;

- За лютий 2012 р., підписаний
сторонами 30.06.2012р.,

а також встановлено, що відповідач суму
основного боргу - заборгованість за
договором №124/2089/11 від 30.09.2011р. повністю
сплатив, що підтверджується
пл..дорученнями №22 від 14.11.2012р., №31 від
14.12.2012р., №37 від 20.12.2012р. (тобто до
звернення позивача з позовом в суд - з
даним позовом позивач звернувся в суд
24.12.2013 року згідно штампу пошти на
конверті про відправлення поштового
відправлення) і меморіальним ордером
№12462454 від 27.12.2012року на суму 827316,65грн.
(тобто після звернення позивача з даним
позовом в суд), в зв"язку з цим
провадження у справі в цій частині
позову припинено на підставі ст..80 п.1-1
із-за відсутності предмету спору на
день його розгляду;

При цьому даним рішенням суду
доведено порушення відповідачем
строків оплати вартості поставленого
газу згідно поданого позивачем
розрахунку станом на 26.11.2012 року по
актах приймання-передачі природного
газу за жовтень, листопад, грудень 2011
року та січень 2012 року, за винятком акта
приймання-передачі природного газу за
лютий 2012 року, який підписаний
сторонами 30.06.2012 року і відповідно
судом зроблено висновок, що строк
оплати за отриманий по даному акту
природний газ наступив 01.07.2012 року,
тобто після підписання сторонами
даного акту, а відтак пеня, 3% річних та
інфляційні нарахування, які нараховані
позивачем по даному акту
приймання-передачі природного газу за
період з 10.03.2012 року по 30.06.2012 року
включно, нараховані неправомірно і в
цій частині в позові відмовлено, і
відповідно із заявлених позивачем до
стягнення 223302,12грн. інфляційних
нарахувань судом задоволено до
стягнення 128357грн.97коп таких
нарахувань, із заявлених до стягнення
533535,64грн. - 3% річних судом задоволено до
стягнення 296066 грн. 97коп. ( 3% річних), із
заявленої до стягнення пені в сумі
2265746,50грн. судом визначено, що підлягає
до стягнення сума пені 1072992грн. 40 коп.,
яку було зменшено на 90% та стягнуто з
відповідача 107299грн.40коп. пені.

І, як зазначено судом вище, в
постанові Вищого господарського суду
України від 19.12.2013р, якою за
результатами розгляду касаційної
скарги Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" рішення
господарського суду Тернопільської
області від 13.05.13р. та постанову
Львівського апеляційного
господарського суду від 04.07.13 у даній
справі скасовано в частині відмови у
стягненні пені і справу в цій частині
направлено на новий розгляд до
господарського суду Тернопільської
області, вказано, що скарга стосується
правомірності зменшення пені на 90% і
відповідно в оскаржуваній частині (в
частині відмови у стягненні пені)
судові акти скасовані і в цій частині
справу передано на новий розгляд.

Відповідно до ст.111-12 ГПК України,
вказівки, що містяться у постанові
касаційної інстанції, є обов'язковими
для суду першої інстанції під час
нового розгляду справи.

Так згідно ст..ст.546,549 ЦК України
виконання зобов"язання може
забезпечуватися неустойкою (штрафом,
пенею), іншими видами забезпечення,
встановленими договором або законом.

Згідно ст..258 ЦК України та ст.232
Господарського кодексу України (далі
ГК України) нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов"язаня, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов"язання мало
бути виконано та стягуються такі
санкції протягом строку позовної
давності в один рік, а ч. 2 ст. 260 ЦК
України закріплено імперативну норму,
відповідно до якої порядок обчислення
позовної давності не може бути
змінений за домовленістю сторін.

Зі змісту зазначеної норми слідує, що
сторонам за договором надається право
змінити лише строк, протягом якого
управнена сторона може нараховувати
штрафні санкції, тоді як момент
виникнення права на нарахування
відповідних штрафних санкцій є
незмінним та пов'язується законом з
днем, коли зобов'язання мало бути
виконане, що, відповідно,
кореспондується з положеннями ст.ст. 260,
261 ЦК України щодо початку перебігу
позовної давності за вказаними
вимогами з урахуванням імперативу
встановленого ч. 2 ст. 260 ЦК України щодо
заборони зміни порядку обчислення
позовної давності.

Проте сторони, укладаючи договір, п.7.2
якого встановили, зокрема, що неустойка
нараховується Постачальником протягом
шести місяців, що передують моменту
звернення з вимогою, претензією,
позовом, чим фактично змінили порядок
обчислення позовної давності за
вимогою про стягнення неустойки (пені)
за прострочену суму, оскільки
встановили, що строк позовної давності
за вимогою про стягнення неустойки
починає свій перебіг не з моменту, коли
зобов'язання мало бути виконане ( з
моменту прострочення платежу), а з дати,
що визначається шляхом зворотнього
підрахунку шести місяців від дати
звернення Постачальника з вимогою,
претензією, позовом, що суперечить
положенням ч.2 ст.260, ст. 261 ЦК України та
ч.6 ст.232 ГК України.

Відповідно до п. 1 ст. 83 ГПК України
господарський суд, приймаючи рішення,
має право визнати недійсним повністю
чи у певній частині пов'язаний з
предметом спору договір, який
суперечить законодавству.

При таких обставинах п.7.2 договору в
частині того, що неустойка
нараховується продавцем протягом
шести місяців, що передують моменту
звернення з вимогою, претензією,
позовом підставно визнано судом
недійсним у відповідності до вимог
ч.1ст.83 ГПК України на підставі ч.1 ст.203
та ч.1 ст.215 ЦК України.

При цьому слід зазначити, що
позивачем, при зверненні з даним
позовом до суду, здійснено нарахування
пені не на підставі п.7.2 договору (за
шість місяців, що передують моменту
звернення з позовом), а на підставі ч.6
ст.232 ГК України (за шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано), що відповідає вимогам
діючого законодавства.

Враховуючи зазначене (нарахування
позивачем пені у відповідності до норм
чинного законодавства, а саме ч.6 ст.232
ГК України, та клопотання відповідача
про застосування строку позовної
давності, суд перевіривши на
відповідність розрахунок суми
позовних вимог по пені, встановив
правомірність нарахування пені на суми
простроченої заборгованості в межах
строку позовної давності з 24.12.2011 року
по 24.12.2012 року (позовна заява направлена
до суду згідно поштового штемпеля
24.12.2012 року) : по акту приймання-передачі
природного газу від 30.11.2011 року за
період з 24.12.2011р. по 18.01.2012року в сумі
61559,75грн.. по акту від 31.12.2011р. - в сумі
195721,78грн., по акту від 31.01.2012р. - в сумі
215659,51грн., по акту приймання-передачі
природного газу за лютий 2012 року, який
підписаний сторонами 30.06.2012 року за
період з 02.07.2012року по 19.09.2012 року в сумі
512984,86грн.,а всього в сумі 985925,90грн..

В частині стягнення пені,
нарахованої позивачем на суми
простроченої заборгованості по акту
приймання-передачі природного газу за
жовтень 2011 року, підписаного сторонами
21.12.2011року за період з 29.11.2011року
по06.12.2011року в сумі 2592,76грн. та по акту
приймання-передачі природного газу від
30.11.2011року за період з 09.12.2011року по
24.12.2011року в сумі 74617,39грн., а всього в
сумі 77210,15грн. в позові підставно
відмовлено так як заявлені позивачем в
цій частині з пропуском строку
позовної давності і про застосування
якого (строку позовної давності) є
клопотання відповідача.

Обгрунтовано не визнано також і
пеня, нарахована позивачем по акту
приймання - передачі природного газу за
лютий 2012 року, підписаного сторонами
30.06.2012року за період з- 10.03.2012року по
02.07.2012року в сумі 1 202 610грн.45коп. з огляду
на умови п.3.4 укладеного між сторонами
договору, згідно якого, зокрема,
сторонами встановлено, що акти
приймання-передачі природного газу є
підставою для остаточних розрахунків
між сторонами, а як встановлено судом
вище даний акт підписаний сторонами
30.06.2012 року відповідно остаточні
розрахунки за використаний
відповідачем в лютому 2012 року газ
повинні бути проведені 02.07.2012 року,
оскільки перший день після підписання
акта приймання-передачі газу - 01.07.2012
року є вихідним днем (неділя). Дане
також встановлено і рішенням
господарського суду від 13 травня 2013
року у даній справі, яке в цій частині
позивачем не оскаржувалося.

У відповідності до ст. 233
Господарського кодексу України у разі
якщо належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора, суд має право зменшити
розмір санкцій; при цьому повинно бути
взято до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу; якщо порушення зобов'язання
не завдало збитків іншим учасникам
господарських відносин, суд може з
урахуванням інтересів боржника
зменшити розмір належних до сплати
штрафних санкцій.

Частиною 3 ст. 551 Цивільного кодексу
України також визначено, що розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Згідно п. 2.4 Роз'яснення Вищого
арбітражного суду України "Про деякі
питання практики застосування
майнової відповідальності за
невиконання чи неналежне виконання
грошових зобов'язань" № 02-5/293 від 29.04.1994
р., із наступними змінами і
доповненнями, вирішуючи питання про
зменшення розміру пені, яка підлягає
стягненню зі сторони, що порушила
зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК
України), суд повинен об'єктивно
оцінити чи є даний випадок винятковим,
виходячи з інтересів сторін, які
заслуговують на увагу, ступеня
виконання зобов'язань, причини
неналежного виконання або невиконання
зобов'язання, незначності прострочення
у виконанні зобов'язання,
невідповідності розміру пені
наслідкам порушення, негайного
добровільного усунення винною
стороною порушення та його наслідків.

У відповідності до п.3 ст. 83
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд, приймаючи
рішення, має право зменшувати у
виняткових випадках розмір неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання.

Приймаючи до уваги клопотання
відповідача про зменшення розміру
пені, зважаючи на причини виникнення
заборгованості, викладені
відповідачем у відзиві на позовну
заяву (лист №01/242 від 17.02.2014р.), а саме:

- ПАТ "Тернопільгаз" не є комерційною
організацією, інших джерел прибутку,
крім дольового відщеплення за надані
послуги з транспортування газу для ПАТ
"Тернопільгаз" не існує (Національною
комісією, що здійснює державне
регулювання у сфері електроенергетики
затверджується: алгоритм (порядок)
розподілу коштів, що надходять на
поточні рахунки із спеціальним режимом
використання для зарахування коштів,
що надходять за спожитий природний газ
від усіх категорій споживачів, та
нормативи перерахування коштів із
зазначених поточних рахунків на
поточні рахунки газотранспортних,
газорозподільних, газопостачальних
підприємств та поточні рахунки із
спеціальним режимом використання
підприємств, що здійснюють продаж
природного газу газопостачальним
підприємствам (Закон України "Про
засади функціонування ринку
природного газу"; Постанова Кабінету
Міністрів України "Про вдосконалення
порядку розрахунків за спожитий
природний газ" №247 від 26 березня 2008 року
з наступними змінами, внесеними згідно
з Постановами Кабінету Міністрів
України));

- заборгованість за поставлений
позивачем природний газ, який
використовувся виключно для подальшої
реалізації населенню (споживачам),
виникла в зв'язку з тим, що останні
несвоєчасно розраховуються за
використаний газ;

а також враховуючи:

- ступінь виконання відповідачем
основного зобов'язання за договором на
купівлю-продаж природного газу № 14/2089/11
від 30.09.2011 року (станом на час розгляду
справи заборгованість за поставлений
природний газ сплачена повністю);

- враховуючи незначний період
прострочення оплати за переданий
природний газ;

- в матеріалах справи знаходяться копії
Звіту про фінансові результати за 1
півріччя 2012 року Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
(арк..справи 62 том-1), в якому зазначено
збиток: за звітний період - у розмірі
4458295 грн., а також Звіт про фінансові
результати за 2012 рік Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
(арк.. срави 89-90 том-2), в якому зазначено
збиток: за звітний період - у розмірі
10271185 грн., однак доказів того, що цей
збиток спричинений позивачу
неналежним виконанням відповідачем
своїх зобов'язань за договором на
купівлю-продаж природного газу №
14/2089/11 від 30.09.2011 року позивач не надав;

- відповідачу передано право
користування державним майном на
підставі договору №14/1063/08 від 31.12.2008
року про передачу права користування
державним майном (газорозподільні
газопроводи та споруди на них тощо), що
не підлягає приватизації (копія
договору знаходиться в матеріалах
справи-арк. справи 27- 36 том.2) і ним
здійснюється реконструкція цього
майна за рахунок прибутку
підприємства, а примусове стягнення
штрафних санкцій унеможливить
здійснення реконструкції та ремонт
даного державного майна;

- примусове стягнення штрафних санкцій
(пені) спричинить вилучення з
господарського обороту ПАТ
"Тернопільгаз" грошових коштів, що
позбавить можливості закупки нових
обсягів природного газу для
забезпечення ним споживачів
Тернопільської області, а також
проводити розрахунки за поставлений
природний газ у поточному році,
здійснення робіт по забезпеченню
безаварійного та безперебійного
газопостачання, підтримці
газорозподільної мережі у
працездатному стані;

- позивач застосував до відповідача
таку міру відповідальності, як
стягнення 3% річних, які є платою за
користування коштами, що не були
своєчасно оплачені боржником та
інфляційних нарахувань, які за своєю
правовою природою є компенсацією за
понесені збитки, спричинені
знеціненням грошових коштів, що не
передбачено умовами договору, однак
передбачено нормами чинного
законодавства;

суд першої інстанції обгрунтовано
дійшов висновку за можливе на підставі
п. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, ч.
1 ст. 233 Господарського кодексу України,
п. 3. ст. 83 ГПК України зменшити розмір
пені, стягнувши її в сумі 321 897 грн. 72коп.

За таких обставин, доводи скаржника
зазначені в апеляційній скарзі,
апеляційним судом не визнаються
такими, що можуть бути підставою згідно
ст.104 ГПК України для скасування чи
зміни оскаржуваного рішення.

На підставі наведеного та відповідно
до вимог ст.ст.91,101-105 ГПК України,-

Львівський апеляційний господарський
суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду
Тернопільської області від 19.03.2014р. у
справі № 2/1/921-1/2013/1 залишити без змін, а
апеляційну скаргу без задоволення.

Судові витрати покласти на скаржника.

Повний текст постанови складено « 14»
травня 2014 р.

Головуючий суддя
Михалюк О.В.

суддя
Новосад Д.Ф.

суддя
Мельник Г.І.