ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" травня 2014 р.
Справа № 918/395/14

Господарський суд Рівненської
області в складі головуючого судді
Політики Н.А., при секретарі судового
засідання Щербині С.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду матеріали справи
за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "ВБР Електрік"

до Відокремленого підрозділу
"Рівненської АЕС" Національної атомної
енергогенеруючої компанії "Енергоатом"

про стягнення заборгованості в сумі 57
588 грн. 20 коп.

за участю представників сторін:

від позивача - не з'явився;

від відповідача - Годицький А.І.,
довіреність №573 від 27 березня 2014 року.

В судовому засіданні 13 травня 2014,
відповідно до ст.85 ГПК України,
проголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

03 квітня 2014 року Товариство з обмеженою
відповідальністю "ВБР Електрік"
звернулося до господарського суду
Рівненської області з позовом до
Відокремленого підрозділу
"Рівненської АЕС" Національної атомної
енергогенеруючої компанії "Енергоатом"
про стягнення заборгованості в сумі 57
588 грн.20 коп., з яких: 55 857 грн. 84 коп.
основний борг, 1 000 грн. 85 коп. три
відсотки річних та 729 грн. 51 коп.
інфляційні втрати.

Ухвалою суду від 04 квітня 2014 року
позовну заяву від 24 березня 2014 року
прийнято до розгляду та порушено
провадження у справі №918/395/14, розгляд
справи призначено на 29.04.2014 року.

17 квітня 2014 року від позивача надійшло
клопотання про розгляд справи за
відсутності представника.

17 квітня 2014 року до суду від позивача
надійшла заява про уточнення позовних
вимог від 10 квітня 2014 року, якою
останній просить стягнути з
відповідача 1 000 грн. 85 коп. три відсотки
річних та 729 грн. 51 коп. інфляційних
втрат, 5 000 грн. витрат на послуги
адвоката та судовий збір. Вказаною
заявою позивач повідомляє суд про
оплату 07 квітня 2014 року відповідачем
суми основного боргу в розмірі 55 857 грн.
84 коп.(а.с.32-38). Вказана заява прийнята
судом до розгляду.

Позивач у судове засідання не з'явився,
про дату, час та місце розгляду справи
повідомлений належним чином, що
стверджується наявним у матеріалах
справи повідомленням про вручення
поштового відправлення №375 (а.с.49).

28 квітня 2014 року від відповідача
надійшов відзив №001-9/3626 від 24 квітня 2014
року на позовну заяву (а.с. 39-43).

Ухвалою господарського суду
Рівненської області від 29 квітня 2014
року розгляд справи відкладено на 13
травня 2014 року у зв'язку з неявкою
позивача.

У судовому засіданні 13 травня 2014 року
та у поданому відзиві відповідач
повідомив про оплату 07 квітня 2014 року
суми основного боргу в розмірі 55 857 грн.
84 коп., на підтвердження чого додані
належним чином копії платіжних
доручень: №2514 від 07 квітня 2014 року на
суму 13 434 грн., та №2515 від 07 квітня 2014
року на суму 42 423 грн. 84 коп. (а.с. 41-42).
Крім того представник відповідача
заперечив проти стягнення трьох
відсотків річних та інфляційних
витрат, оскільки дані стягнення
договором не передбачені, а також
просить відмовити у стягнення 5000 грн.
послуг за надання правової допомоги.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті
80 ГПК України господарський суд
припиняє провадження у справі, якщо
позивач відмовився від позову і
відмову прийнято господарським судом.

Ухвалою господарського суду
Рівненської області від 13 травня 2014
року провадження у даній справі в
частині стягнення суми основного боргу
у розмірі 55 857 грн. 84 коп. припинено.

Позивач у судове засідання 13 травня 2014
року не забезпечив явку свого
повноважного представника, будь-яких
обґрунтованих заяв чи клопотань про
відкладення розгляду справи із
зазначенням підстав щодо своєї неявки
не направив. Про дату, час та місце
розгляду справи повідомлений належним
чином, що стверджується наявним у
матеріалах справи повідомленням про
вручення поштового відправлення
№375 9 (а.с.49).

Частиною 1 статті 77 ГПК України
встановлено, що господарський суд
відкладає в межах строків,
встановлених статтею 69 цього Кодексу,
розгляд справи, коли за якихось
обставин спір не може бути вирішено в
даному засіданні.

З огляду на викладене та зважаючи на те,
що представник позивача не направив на
адресу суду будь-яких заяв чи
клопотань, зокрема, про відкладення
розгляду даної справи на іншу дату, а
явка його уповноваженого представника
у судове засідання обов'язковою не
визнавалася, суд дійшов висновку про
відсутність підстав для відкладення
розгляду справи та відповідно до
статті 75 ГПК України здійснює її
розгляд за наявними матеріалами без
участі представника позивача.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
відповідача, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді у судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд -

ВСТАНОВИВ:

16 квітня 2013 року між ВП "Рівненська АЕС"
що діє від імені ДП НАЕК "Енергоатом"
(далі-Замовник) та ТОВ "ВБР Електрік"
(далі-Постачальник) укладено Договір
поставки №659 (далі - Договір) (а.с.11-12).

Вказаний договір підписаний сторонами
та скріплений печатками юридичних
осіб.

Відповідно до п.1.1. в порядку та на
умовах, визначених цим Договором,
Постачальник зобов'язується поставити
для потреб Замовника, а Замовник
здійснити оплату поставленої
продукції за кількістю та цінам
передбачених у специфікації, яка є
невід'ємною частиною даного Договору.

Відповідно до п.1.2. Договору предметом
поставки по даному договору являються
запасні частини до
контрольно-вимірювальних приладів, які
передбачено в специфікації.

Відповідно до п.2.1. Договору ціна на
продукцію, що поставляється за цим
Договором, зазначена у специфікації.

Відповідно до п.2.2. Договору до ціни
продукції включена вартість тари,
упакування і маркування, страхування
та доставка на склад Рівненського
відділення ВП „Складське
господарство" ДІІ НаЕК Енергоатом".

Відповідно до п.2.3. Договору сума (ціна)
договору складає 62 101,44 (шістдесят дві
тисячі сто одна гривня 44 коп.) В т.ч. ПДВ
10 350,24 грн.

Відповідно до п.3.1. Договору сторонами
погоджено, що продукція поставляється
"Постачальником" на умовах DDP згідно
правил Інкотсрмс-2000, на протязі 56 днів з
моменту укладання даного договору.
Місце поставки та вантажоотримувач -
34400, м.Кузнецовськ, склад Рівненського
відділення ВП „Складсько
господарство" ДП НАЕК „Енергоатом".
Постачальник має право дострокової
поставки при умові попереднього
погодження з Замовником.

На виконання умов Договору №659 від 16
квітня 2013 року Товариство з обмеженою
відповідальністю "ВБР Електрік"
поставило Відокремленому підрозділу
"Рівненської АЕС" Національної атомної
енергогенеруючої компанії "Енергоатом"
продукцію на загальну суму 62 101 грн. 44
коп., що підтверджується видатковою
накладною №3233 від 01 липня 2013 року та
Довіреністю №522 від 26 червня 2013 року
(а.с. 14-15).

Про належне виконання позивачем своїх
зобов'язань за цим договором також
свідчить відсутність з боку
відповідача претензій та повідомлень
про порушення постачальником умов
даного договору.

Позивач направив на адресу відповідача
претензію №2701 від 27 січня 2014 року про
сплату заборгованості на суму 57 218 грн.
15 коп. (а.с.26-28).

Відповідач, в свою чергу, зобов'язання,
належним чином не виконав, 27 лютого 2014
року листом №001/1726 визнав
заборгованість в розмірі 55 857 грн. 84
коп.(а.с.16).

При цьому, після порушення провадження
у справі, 07 квітня 2014 року сплатив суму
основного боргу в розмірі 55 857 грн. 84
коп., що стверджується платіжними
дорученнями: №2514 від 07 квітня 2014 року
на суму 13 434 грн., та №2515 від 07 квітня 2014
року на суму 42 423 грн. 84 коп.(а.с. 41-42).

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України
(далі - ЦК України), цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші право чини.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського
кодексу України (далі - ГК України),
господарський договір є підставою
виникнення господарських зобов'язань.

Частиною 1 ст. 179 ГК України визначено,
що майново-господарські зобов'язання,
які виникають між суб'єктами
господарювання або між суб'єктами
господарювання і не господарюючими
суб'єктами - юридичними особами на
підставі господарських договорів, є
господарсько-договірними
зобов'язаннями.

Відповідно до статті 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматись від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Згідно ч. 1, 7 ст. 193 ГК України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення ЦК України з урахуванням
особливостей, передбачених цим
Кодексом. Не допускаються одностороння
відмова від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом, а також
відмова від виконання або відстрочка
виконання з мотиву, що зобов'язання
другої сторони за іншим договором не
було виконано належним чином.

Статтею 712 ЦК України передбачено, що за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Відповідно до положень ч. 1 та ч. 2 ст. 692
Цивільного кодексу України покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару. Покупець
зобов'язаний сплатити продавцеві повну
ціну переданого товару.

Відповідно до частин 1 статті 530 ЦК
України якщо у зобов'язані
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно із статтею 526 ЦК України та
статтею 193 ГК України - зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК
України - боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом, при цьому статтею 525 ЦК
України встановлено, що одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

У відповідності до статті 629
Цивільного кодексу України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

З урахуванням положень вказаних
норм законодавства, суд приходить до
висновку про наявність у відповідача
обов'язку виконати належним чином
зобов'язання по оплаті отриманого від
позивача товару та відсутність у
відповідача права на односторонню
відмову від такого зобов'язання.

Судом встановлено, що станом на 06
квітня 2014 року сума основного боргу за
Договором становила 55 857 грн. 84 коп..
Відповідачем не надано доказів
погашення суми основного боргу до
початку розгляду справи.

У відповідності до частини 2 статті 625
ЦК України, боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Позивач у позовній заяві стверджує, що
моментом виникнення прострочення
оплати боргу є 19 серпня 2013 року, при
цьому судом встановлено, що
відповідачем товар отримано 27 липня 2013
року, а відповідно до п.6.1. Договору
оплата проводиться на протязі 45 днів з
моменту фактичної передачі продукції.
Тобто моментом виникнення
прострочення заборгованості є 20 серпня
2013 року.

Відтак судом здійснено власний
розрахунок інфляційних витрат та 3%
річних:

Розрахунок суми боргу з урахуванням
індексу інфляції

Період заборгованості Сума боргу (грн.)
Сукупний індекс інфляції за
періодІнфляційне збільшення суми
боргуСума боргу з врахуванням індексу
інфляціїі20.08.2013 - 24.03.2014 55857.84 1.042 2346.03
58203.87 Таким чином, розмір індексу
інфляції складає 2 346 грн. 03 коп.

Розрахунок процентів

Період простроченняСума боргу (грн.)
Кількість днів прострочення Розмір
процентів річних Загальна сума
процентів 20.08.2013-24.03.201455857.84 217 3 % 996.26
Таким чином, загальна сума процентів
за договором складає 996,26 грн.

Суд перевіривши розрахунок
індексу інфляції за період
прострочення з 20.08.2013 року - 24.03.2014 року,
встановив, що розмір останнього
становить 2 346 грн. 03 коп., при заявленому
- 729 грн. 51 коп..

Оскільки суд, не може вийти за
межі позовних вимог, тому бере до уваги
суму індексу інфляції розраховану
позивачем у розмірі 729 грн. 51 коп.

Суд перевіривши розрахунок 3%
річних за період прострочення з 20.08.2013
року - 24.03.2014 року встановив, що розмір
останніх становить 996 грн. 26 коп., при
заявленому - 1 000 грн. 85 коп..

Відтак до стягнення підлягають 3%
річних нараховані на суму боргу в
період 20.08.2013 року - 24.03.2014 року в розмірі
996 грн. 26 коп..

У відповідності до пункту 4
частини третьої статті 129 Конституції
України основними засадами
судочинства є змагальність сторін та
свобода в наданні ними суду своїх
доказів і у доведеності перед судом їх
переконливості.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами
у справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст. 33
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог та
заперечень.

Згідно ст.34 Господарського
процесуального кодексу України
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Згідно ст. 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

За таких обставин, в повній мірі
дослідивши матеріали справи, суд
дійшов висновку про те, що позовні
вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю "ВБР Електрік" про
стягнення 996 грн. 26 коп. 3% річних та 729
грн. 51 коп. інфляційних нарахувань
підлягають до задоволення в повному
об'ємі.

Відмовити у задоволенні позовних вимог
в частині стягнення 3% річних в розмірі
04 (чотири) грн. 59 коп.

Крім того, позивачем заявлено
вимогу про стягнення з відповідача на
його користь витрат на послуги
адвоката в розмірі 5 000 грн.

Згідно з п. 6.3. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
21.02.2013 року № 7 "Про деякі питання
практики застосування розділу VI
Господарського процесуального кодексу
України" витрати позивачів та
відповідачів, третіх осіб, пов'язані з
оплатою ними послуг адвокатів,
адвокатських бюро, колегій, фірм,
контор та інших адвокатських об'єднань
з надання правової допомоги щодо
ведення справи в господарському суді,
розподіляються між сторонами на
загальних підставах, визначених ч. 5 ст.
49 ГПК. Відшкодування цих витрат
здійснюється господарським судом
шляхом зазначення про це у рішенні,
ухвалі, постанові за наявності
документального підтвердження витрат,
як-от: угоди про надання послуг щодо
ведення справи у суді та/або належно
оформленої довіреності, виданої
стороною представникові її інтересів у
суді, платіжного доручення або іншого
документа, який підтверджує сплату
відповідних послуг, а також копії
свідоцтва адвоката, який представляв
інтереси відповідної сторони, або
оригіналу ордера адвоката, виданого
відповідним адвокатським об'єднанням,
з доданням до нього витягу з договору, в
якому зазначаються повноваження
адвоката як представника або обмеження
його прав на вчинення окремих
процесуальних дій. У разі неподання
відповідних документів у
господарського суду відсутні підстави
для покладення на іншу сторону
зазначених сум.

За змістом ч. 3 ст.48 та ч. 5 ст. 49 ГПК у їх
сукупності можливе покладення на
сторони у справі як судових витрат
тільки тих сум, які були сплачені
стороною за отримання послуг саме
адвоката (у розумінні п. 1 ст. 1 та ч. 1 ст. 6
Закону України "Про адвокатуру та
адвокатську діяльність"), а не будь-якої
особи, яка надавала правову допомогу
стороні у справі.

Судом встановлено, що 17 березня 2014 року
між Товариством з обмеженою
відповідальністю "ВБР Електрік" та
адвокатом ОСОБА_2 укладено договір про
надання правової допомоги №1703/14 (а.с.17).

Умовами Договору передбачено, що за
виконання умов даного Договору, в
момент його заключення Клієнт позивач
сплачує гонорар у вигляді фіксованої
суми у розмірі 5 000 грн..

На підтвердження факту оплати вартості
послуг адвоката позивачем надано
квитанцію від 19.03.2014 року на суму 5 000
грн. (а.с.19).

Частиною 5 ст. 49 ГПК України
передбачено, що суми, які підлягають
сплаті за проведення судової
експертизи, послуги перекладача,
адвоката та інші витрати, пов'язані з
розглядом справи, покладаються при
частковому задоволенні позову - на
обидві сторони пропорційно розміру
задоволених вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 48 ГПК України
витрати, що підлягають сплаті за
послуги адвоката, визначаються у
порядку, встановленому Законом України
"Про адвокатуру та адвокатську
діяльність".

Статтею 30 вказаного Закону унормовано,
що гонорар є формою винагороди
адвоката за здійснення захисту,
представництва та надання інших видів
правової допомоги клієнту. Порядок
обчислення гонорару (фіксований
розмір, погодинна оплата), підстави для
зміни розміру гонорару, порядок його
сплати, умови повернення тощо
визначаються в договорі про надання
правової допомоги. При встановленні
розміру гонорару враховуються
складність справи, кваліфікація і
досвід адвоката, фінансовий стан
клієнта та інші істотні обставини.
Гонорар має бути розумним та
враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно з ст. 33 Правил адвокатської
етики, схвалених Вищою кваліфікаційною
комісією адвокатури при Кабінеті
Міністрів України 01.10.1999 року, гонорар є
єдиною допустимою формою отримання
адвокатом винагороди за надання
правової допомоги клієнту. Гонорар,
отримуваний адвокатом за надання
правової допомоги, повинен бути
законним за формою і порядком внесення
і розумно обґрунтованим за розміром.

Фактори, що повинні братися до уваги
при визначенні обґрунтованого розміру
гонорару, включають в себе: 1) обсяг часу
і роботи, що вимагаються для належного
виконання доручення; ступінь
складності та новизни правових питань,
що стосуються доручення; необхідність
досвіду для його успішного завершення;
2) вірогідність того, що прийняття
доручення перешкоджатиме прийняттю
адвокатом інших доручень або суттєво
ускладнить їх виконання в звичайному
часовому режимі; 3) необхідність виїзду
у відрядження; 4) важливість доручення
для клієнта; 5) роль адвоката в
досягненні гіпотетичного результату,
якого бажає клієнт; 6) досягнення за
результатами виконання доручення
позитивного результату, якого бажає
клієнт; 7) особливі або додаткові вимоги
клієнта стосовно строків виконання
доручення; 8) характер і тривалість
професійних відносин даного адвоката з
клієнтом; 9) професійний досвід,
науково-теоретична підготовка,
репутація, значні професійні здібності
адвоката.

Жодний з названих факторів не має
самодостатнього значення; вони
підлягають врахуванню у взаємозв'язку
з обставинами кожного конкретного
випадку.

Вирішуючи питання про такий розподіл,
господарський суд має враховувати, що
розмір відшкодування судових витрат,
не пов'язаних зі сплатою судового
збору, не повинен бути неспіврозмірним,
тобто явно завищеним порівняно з ціною
позову.

Зважаючи на вищенаведені обставини, та
факт подання позивачем клопотання про
розгляд справи за відсутності свого
представника, відсутність адвоката
ОСОБА_2 у судових засіданнях 29 квітня 2013
року та 13 травня 2013 року, суд дійшов
висновку про необґрунтованість суми
витрат на послуги адвоката в розмірі 5
000 грн., у зв'язку з чим вказана вимога
підлягає задоволенню в розмірі 500 грн..

Відповідно до п. 6.3. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 7
від 21.02.12013 року "Про деякі питання
практики застосування розділу VI
Господарського процесуального кодексу
України" (далі - Постанова) передбачено,
що витрати позивачів та відповідачів,
третіх осіб, пов'язані з оплатою ними
послуг адвокатів, адвокатських бюро,
колегій, фірм, контор та інших
адвокатських об'єднань з надання
правової допомоги щодо ведення справи
в господарському суді, розподіляються
між сторонами на загальних підставах,
визначених частиною п'ятою статті 49
ГПК.

Відшкодування цих витрат здійснюється
господарським судом шляхом зазначення
про це у рішенні, ухвалі, постанові за
наявності документального
підтвердження витрат, як-от: угоди про
надання послуг щодо ведення справи у
суді та/або належно оформленої
довіреності, виданої стороною
представникові її інтересів у суді,
платіжного доручення або іншого
документа, який підтверджує сплату
відповідних послуг, а також копії
свідоцтва адвоката, який представляв
інтереси відповідної сторони, або
оригіналу ордера адвоката, виданого
відповідним адвокатським об'єднанням,
з доданням до нього витягу з договору, в
якому зазначаються повноваження
адвоката як представника або обмеження
його прав на вчинення окремих
процесуальних дій.

Відповідно до п. 6.5. Постанови розподіл
сум інших, крім судового збору, судових
витрат здійснюється за загальними
правилами ч. 5 ст. 49 ГПК, тобто при
задоволенні позову вони покладаються
на відповідача, при відмові в позові -
на позивача, а при частковому
задоволенні позову - на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог. За тими ж правилами
здійснюється й розподіл сум цих витрат
у розгляді господарським судом
апеляційних і касаційних скарг.

За частиною 1 статті 49 ГПК України
витрати по сплаті судового збору
покладаються на сторони пропорційно
розміру задоволених вимог.

Враховуючи зазначене вище на
відповідача покладається сплата
судового збору у розмірі 1 826 грн. 85 коп.

Виходячи з викладеного та керуючись
статтями 1, 12, 22, 32-34, 43, 44, 49, 75, 81-1, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Відокремленого підрозділу
"Рівненської АЕС" Національної атомної
енергогенеруючої компанії "Енергоатом"
(34400, м.Кузнецовськ, Рівненська обл.,
пр.Металургів, 9, ) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "ВБР Електрік" (03040,
м.Київ, вул. Деміївська, 41, ) 996 (дев"ятсот дев"яносто шість) грн.
26 коп. - три відсотки річних, 729 грн.
(сімсот двадцять дев"ять) 51 коп. -
інфляційних нарахувань, 500 (п"ятсот)
грн.- витрат на послуги адвоката, а
також 1 826 (одну тисячу вісімсот
двадцять шість) грн. 85 коп. витрат по
оплаті судового збору.

Відмовити у задоволенні позовних вимог
в частині стягнення 3% річних в розмірі
04 (чотири) грн. 59 коп.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено та підписано
19.05.2014 р.

Суддя
Політика Н.А.

Віддруковано 3 примірники:

1- до справи;

2- позивачу рекомендованим (03040, м.Київ,
вул. Деміївська, 41);

3- відповідачу рекомендованим (34400,
м.Кузнецовськ, Рівненська обл.,
пр.Металургів, 9).