ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2014 року Справа № 44/664-б
Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді: Мирошниченка С.В.,

суддів: Барицької Т.Л.,

Картере В.І.
(доповідач)

за участю представників:

гр. ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

ВАТ "Телевізійний завод "Славутич" -
Семенія В.І.,

та арбітражного керуючого
(ліквідатора) - Кирика В.К.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу засновника
Приватного підприємства "НБС КО" гр.
ОСОБА_2

на ухвалу Київського апеляційного
господарського суду від 13.01.2014

у справі № 44/664-б

за заявою Відкритого акціонерного
товариства "Телевізійний завод
"Славутич"

до Підприємства "НБС КО"

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Постановою господарського суду міста
Києва від 17.05.2010 визнано Підприємство
"НБС КО" банкрутом, припинено процедуру
розпорядження майном, відкрито
ліквідаційну процедуру, визнано розмір
вимог кредитора: ВАТ "Телевізійний
завод "Славутич" на суму 552888,83 грн.,
задоволено клопотання кредитора та
призначено ліквідатором арбітражного
керуючого Кирика Віктора Кириловича та
ін.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 21.06.2011 затверджено звіт
ліквідатора, затверджено баланс
банкрута станом на 01.01.2011, визнано
кредитора банкрута ВАТ "Телевізійний
завод "Славутич" на суму 552888,83 грн.,
затверджено реєстр вимог кредиторів
боржника на загальну суму 552888,83 грн.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 13.01.2014 (колегія
суддів у складі: суддя Доманська М.Л. -
головуючий, судді Пантелієнко В.О.,
Шипко В.В.) відмовлено представнику
засновника Приватного підприємства
"НБС КО" в задоволенні клопотання про
поновлення процесуальних строків
оскарження постанови господарського
суду міста Києва від 17.05.2010 та ухвали
господарського суду міста Києва від
21.06.2011. Апеляційну скаргу повернуто
скаржнику з доданими до неї
документами.

У касаційній скарзі засновник
Приватного підприємства "НБС КО" гр.
ОСОБА_2 просить ухвалу Київського
апеляційного господарського суду від
13.01.2014 скасувати та поновити строк на
оскарження засновку боржника як
заінтересованій особі щодо боржника
постанови господарського суду міста
Києва від 17.05.2010 та ухвали
господарського суду міста Києва від
21.06.2011. Скарга мотивована порушенням
судами попередніх інстанцій ст. 6 ГПК
України, ст. 129 Конституції України.

Перевіривши правильність застосування
господарськими судами норм
процесуального та матеріального права,
Вищий господарський суд України вважає
касаційну скаргу такою, що підлягає
частковому задоволенню з урахуванням
такого.

Повертаючи апеляційну скаргу,
апеляційний господарський суд
встановив, що постанова від 17.05.2010
направлена учасникам провадження у
даній справі 26.05.2010, строк для подання
апеляційної скарги на постанову
господарського суду міста Києва від
17.05.2010 у даній справі закінчився 27.05.2010,
тоді як апеляційна скарга була подана
до суду першої інстанції лише 18.12.2013,
тобто зі значним пропуском
встановленого законом строку. Крім
того, дослідивши матеріали справи,
апеляційна інстанція також встановила,
що оскаржувана ухвала від 21.06.2011
направлена учасникам провадження у
даній справі 30.06.2011. Строк для подання
апеляційної скарги на ухвалу
господарського суду міста Києва від
21.06.2011 у даній справі закінчився 27.06.2011,
тоді як апеляційна скарга Підприємства
"НБС КО" подана до суду першої інстанції
лише 18.12.2013, тобто зі значним пропуском
встановленого законом строку.

Вищий господарський суд України вважає
такі висновки суду апеляційної
інстанції передчасними.

Відповідно до ст. 93 ГПК України,
апеляційна скарга подається на рішення
місцевого господарського суду
протягом десяти днів, а на ухвалу
місцевого господарського суду -
протягом п'яти днів з дня їх оголошення
місцевим господарським судом. У разі
якщо у судовому засіданні було
оголошено лише вступну та резолютивну
частину рішення, зазначений строк
обчислюється з дня підписання рішення,
оформленого відповідно до ст. 84 ГПК
України. Апеляційний господарський суд
постановляє ухвалу про повернення
апеляційної скарги у випадках, якщо
вона подана після закінчення строків,
установлених цією статтею, і суд за
заявою особи, яка її подала, не знайде
підстав для поновлення строку.

Згідно ст. 53 ГПК України суд може
визнати причину пропуску
встановленого законом процесуального
строку поважною і відновити пропущений
строк.

Виходячи із змісту вказаної статті,
поважними визнаються лише ті
обставини, які є об'єктивно
непереборними і пов'язані з дійсними
істотними труднощами для вчинення
процесуальних дій.

Отже, відновлення пропущеного
процесуального строку є правом суду,
яким останній користується виходячи із
поважності причин пропуску строку та
наявності обставин, які об'єктивно
перешкоджали скаржнику реалізувати
своє право на подання скарги протягом
законодавчо встановленого терміну.

ГПК України не пов'язує право суду
відновити пропущений процесуальний
строк лише з певним колом обставин, що
спричинили пропуск строку, отже у
кожному випадку суд повинен з
урахуванням конкретних обставин
пропуску процесуального строку
оцінити доводи, наведені на
обґрунтування клопотання про його
відновлення та зробити мотивований
висновок щодо поважності чи
неповажності причин пропуску строку.

Клопотання чи заява про відновлення
процесуального строку повинні містити
роз'яснення причин пропуску і підстав,
з яких заявник вважає ці причини
поважними. В клопотанні чи заяві
повинні бути докази того, що здійснити
відповідні процесуальні дії у
визначений строк у заявника не було
можливості.

Між тим, як вбачається з наявних
матеріалів справи і на ці обставини
вказує скаржник у касаційній скарзі в
обґрунтування свого клопотання про
відновлення пропущеного строку для
подання апеляційної скарги, засновнику
підприємства не було відомо про
ліквідацію та визнання його
підприємства банкрутом, оскільки до
13.02.2013 підприємство здавало податкову
звітність. При цьому скаржником додано
до апеляційної скарги відповідну
податкову декларацію. Крім того, з
період часу з кінця 2008 року до кінця 2011
року засновник Підприємства "НБС КО"
мав ускладнення зі станом здоров'я
(дорожньо-транспортна пригода з
тяжкими наслідками та отримання другої
групи інвалідності) і був позбавлений
можливості контролювати господарську
діяльність підприємства, про що
скаржником додано відповідні акти
огляду МСЕК.

Вказаним доказам судом апеляційної
інстанції при винесенні ухвали від
13.01.2014 відповідної оцінки не надано.

Крім того, Вищий господарський суд
України вважає за необхідне зазначити
про те, що відповідно до ч. 1 ст. 91 ГПК
України сторони у справі, прокурор,
треті особи, особи, які не брали участь
у справі, якщо господарський суд
вирішив питання про їх права та
обов'язки, мають право подати
апеляційну скаргу на рішення місцевого
господарського суду, яке не набрало
законної сили.

Між тим, згідно з ч. 6 ст. 106 ГПК України
апеляційні скарги на ухвали місцевого
господарського суду можуть подавати
сторони та інші учасники судового
процесу, зазначені у цьому Кодексі та
Законі про банкрутство.

Враховуючи те, що у справах про
банкрутство, окрім судових рішень у
формі ухвал, в одному випадку, у разі
визнання боржника банкрутом та
відкриття ліквідаційної процедури,
виноситься постанова, оскарження такої
постанови відбувається з урахуванням
особливостей, передбачених Законом про
банкрутство.

Відтак, в силу особливостей справи про
банкрутство (ст. 41 ГПК України), коло
осіб, які мають право оскаржити судові
рішення у справі про банкрутство,
діючим законодавством звужено до
учасників такої справи задля
попередження необґрунтованого
втручання інших осіб, які не є
учасниками справи, у хід процедури
банкрутства.

Отже, оскаржувати судові рішення у
справі про банкрутство можуть тільки
учасники справи про банкрутство.

Відтак, суду апеляційної інстанції
також необхідно було з'ясувати статус
особи, яка подала апеляційну скаргу.

Враховуючи викладене, ухвала
Київського апеляційного
господарського суду від 13.01.2014 підлягає
скасуванню.

Згідно з вимогами ст.ст. 1119 та 11113 ГПК
України у разі, якщо суд припустився
порушень норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи,
касаційна інстанція має право
скасувати ухвалу апеляційної
інстанції і передати справу на новий
розгляд.

Виходячи із викладеного та враховуючи,
що оцінка доказів і з'ясування обставин
у справі відповідно до ст. 1117 ГПК
України знаходяться поза межами
компетенції суду касаційної інстанції,
а прийняту у справі ухвалу не можна
вважати законною та обґрунтованою
внаслідок неповного встановлення всіх
обставин справи, Вищий господарський
суд України дійшов висновку про її
скасування та передачу справи до
Київського апеляційного
господарського суду для вирішення
питання щодо прийняття апеляційної
скарги до апеляційного провадження.

Під час такого розгляду справи
господарському суду необхідно
врахувати викладене, всебічно і повно
з'ясувати і перевірити всі фактичні
обставини справи, з'ясувати статус
особи, яка подала апеляційну скаргу,
об'єктивно оцінити докази, що мають
юридичне значення для її розгляду, усім
доводам апелянта надати належну
правову оцінку, і в залежності від
встановленого вирішити питання про
наявність або відсутність підстав для
прийняття апеляційної скарги до
провадження.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119-11112, 11113
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу засновника
Приватного підприємства "НБС КО" гр.
ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Київського апеляційного
господарського суду від 13.01.2014 у справі
№ 44/664-б скасувати.

Справу передати до Київського
апеляційного господарського суду для
вирішення питання щодо прийняття
апеляційної скарги до апеляційного
провадження.

Головуючий суддя:С. Мирошниченко
Судді: Т. Барицька В. Картере