ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

12.05.14р. Справа № 904/5138/13За позовом
Приватного підприємства "Транс
Логістик", смт. Ювілейне
Дніпропетровського району
Дніпропетровської області

до Товариства з обмеженою
відповідальністю
виробничо-торгівельної фірми "Авіас",
м. Дніпропетровськ

про стягнення 1 234 314,05 грн.

Суддя Суховаров А.В.

Представники:

від позивача: Булатов В.Б., дов. № 04/04/13
від 04.04.2013 р.;

від відповідача: Подольна Н.Г. дов. № 57
від 01.04.2013 р.

Суть спору:

Приватне підприємство "Транс-Логістик"
(далі-позивач) звернулось до
господарського суду Дніпропетровської
області з позовом, у якому просить
стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю
виробничо-торгівельної фірми "Авіас"
(далі-відповідач) суму 1 164 978,75 грн.
основного боргу, 69 335,30 грн. 3% річних, а
всього 1 234 314,05 грн. заборгованості за
порушення виконання зобов'язань за
договором постачання № 147 від 10.06.2011р.

Позивач наполягає на задоволенні
позовних вимог у повному обсязі.

Відповідач проти позову заперечує,
вказує, що ним повністю передано
повноважному представнику позивача
спірний товар, що підтверджується
видатковими накладними №
3289/102 від 06.07.11р., №3277/102 від 06.07.11р., №3335/102
від 11.07.11р., №3411/102 від 18.07.11р. та
довіреностями №К-306 від 06.07.11р., №К-305
від 06.07.11р., №К-311 від 11.07.11р., №К-250 від
17.06.11р., виданими ПП "Транс Логістик" на
ім'я ОСОБА_3, копії яких долучено до
матеріалів справи.

В порядку ст. 85 ГПК України у судовому
засіданні оголошено вступну та
резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін та оцінивши надані докази в їх
сукупності, господарський суд, -

встановив:

10.06.2013 року між позивачем (покупцем) та
відповідачем (постачальником) було
укладено договір постачання №47 (далі -
Договір), за умовами якого постачальник
приймає на себе зобов'язання передати
покупцю у власність товари - бензин А-76
(80), А-92, А-95, А-95 Евро, дизельне пальне,
газ, а покупець зобов'язується сплатити
і прийняти товар (п.п.1.1,1.2 Договору).

Відносини, що виникли між сторонами
на підставі зазначеного вище Договору,
є господарськими зобов'язаннями, тому,
згідно положень ст.ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193
Господарського кодексу України, до цих
відносин мають застосовуватися
відповідні положення Цивільного
кодексу України з урахуванням
особливостей передбачених
Господарським кодексом України.

Приписами статті 265 Господарського
кодексу України визначено, що за
договором поставки одна сторона -
постачальник зобов'язується передати
(поставити) у зумовлені строки (строк)
другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно п.1.6 Договору відпуск товару з
АЗС здійснюється за довірчими
документами (скретч-картами) на
отримання товару, відповідно до
«Правил роздрібної торгівлі
нафтопродуктами», затвердженими
постановою КМУ №1442 від 20.12.97р.

За умовами п.п.4.1,4.2 Договору оплата
товару здійснюється покупцем в
національній валюті, в безготівковій
формі, шляхом перерахування коштів на
рахунок постачальника. Умови оплати: 100%
попередня оплата протягом 1-го
банківського дня від дати рахунку.

Згідно до ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу
України до договору поставки
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, якщо інше не
встановлено договором, законом або не
випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до п.4.4 Договору після
оплати товару на протязі 5-ти робочих
днів постачальник зобов'язаний
передати покупцю, а покупець
зобов'язаний отримати від
постачальника довірчі документи
(талони пластикові, паперові або
паливні скретч-картки) на придбану
кількість ПММ, як підтвердження
здійснення оплати Товару.

Передача покупцю товару за Договором
здійснюється на АЗС шляхом заправки
автомобілів покупця при пред'явленні
довіреними особами Покупця скретч-карт
(п.5.2.1 Договору).

Продавець зобов'язаний передати
товар покупцеві у строк, встановлений
договором купівлі-продажу, а якщо зміст
договору не дає змоги визначити цей
строк, - відповідно до положень статті
530 цього Кодексу (ст.663 ЦК України).

Положеннями ч. 1 ст. 628 Цивільного
кодексу України встановлено, що зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства.

На виконання умов Договору
позивачем здійснено передплату товару
на загальну суму 1 164 978,75 грн., що
підтверджується відповідними
платіжними дорученнями (а.с.15-18), проте
відповідач не виконав своїх
зобов'язань щодо поставки товару
позивачу.

Згідно ч.2 ст. 693 ЦК України, якщо
продавець, який одержав суму
попередньої оплати товару, не передав
товар у встановлений строк, покупець
має право вимагати передання
оплаченого товару або повернення суми
попередньої оплати.

За викладених обставин, позивач
просить стягнути з відповідача в
судовому порядку передплату за товар,
який не було поставлено відповідачем,
на суму 1 164 978,75 грн.

На час розгляду спору відповідач не
надав господарському суду доказів
добровільної сплати спірної суми
заборгованості.

Розглянувши матеріали справи та
дослідивши надані докази, суд зазначає
наступне.

З огляду на те, що відповідач
заперечував проти позову, посилаючись
на видаткові накладні № 3289/102 від
06.07.11р., №3277/102 від 06.07.11р., №3335/102 від
11.07.11р., №3411/102 від 18.07.11р. та
довіреностями №К-306 від 06.07.11р., №К-305
від 06.07.11р., №К-311 від 11.07.11р., №К-250 від
17.06.11р., згідно яких повноважний
представник ПП "Транс Логістик" ОСОБА_3
отримав від відповідача товар, ухвалою
суду від 29.08.13р. було викликано до
судового засідання ОСОБА_3 для надання
пояснень щодо підписання вищевказаних
накладних та отримання товару.

В судовому засіданні 05.09.2013 року ОСОБА_3
було надано пояснення, з яких
вбачається, що він вказані накладні не
підписував, товар не отримував.

Враховуючи наведене та те, що для
прийняття рішення по суті необхідно
встановити відповідність та дійсність
підписів ОСОБА_3, поставлених у
накладних, ухвалою суду від 10.09.13р.
призначено судову почеркознавчу
експертизу, на вирішення якої
поставлено наступне питання:

Чи належить ОСОБА_3 підпис, що
виконаний:

- у накладній № 3289/102 від 06.07.2011р. у графі
"отримав";

- у накладній № 3277/102 від 06.07.2011р. у графі
"отримав";

- у накладній № 3335/102 від 11.07.2011р. у графі
"отримав"?

З висновку №650-14 судової
почеркознавчої експертизи по
господарській справі №904/5138/13 (а.с.30-42;
Т.ІІ) вбачається:

- підписи від імені ОСОБА_3 в графах
«Отримав» накладних №3277/102 від 06.07.2011
(том 2, а.с.25), № 3335/102 від 11.07.2011 (том 2,
а.с.2), № 3289/102 від 06.07.2011 (том 2, а.с.27)
виконані не ОСОБА_3, а іншою особою.

Разом з тим, слід зазначити, що
посилання відповідача на отримання
товару зокрема на підставі накладної
№3411/102 від 18.07.11р. до уваги не
приймаються, оскільки вказана накладна
видана 18.07.11р., в той час як термін дії
довіреності №К-250 від 17.06.11р., згідно
якої видана зазначена накладна,
закінчується 26.06.11р. (а.с.179; Т.І), тобто
накладна №3411/102 від 18.07.11р. видана після
закінченням терміну дії довіреності
№К-250 від 17.06.11р.

За викладених обставин, суд визнає
правомірними вимоги позивача щодо
стягнення з відповідача передплати
товару на суму 1 164 978,75 грн.

Положеннями ч. 1 ст. 509 Цивільного
кодексу України встановлено, що
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відповідно до приписів ст.ст. 525, 526, ч. 1
ст. 530 Цивільного кодексу України,
цивільні та господарські зобов'язання
мають бути виконані належним чином і у
встановлений договором строк, а
одностороння відмова від виконання
зобов'язань не допускається, крім
випадків, передбачених законом.

Статтею 610 Цивільного кодексу України
передбачено, що порушенням
зобов'язання є його не виконання або
виконання з порушенням умов, які
визначені змістом зобов'язання, а ст. 629
ЦК України передбачає, що договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 612 Цивільного кодексу
України боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

На підставі положень ст.536, ч.2 ст.625
Цивільного кодексу України, позивач
нарахував відповідачу 3% річних за
період з 14.07.11р. по 21.06.13р. на суму 69 335,30
грн., що відображається в розрахунку
позивача (а.с.5).

Перевіривши здійснені позивачем
нарахування пені, суд зазначає
наступне.

Згідно п.1 постанови Пленуму ВГСУ
№ 14 від 17.12.13р. грошовим, за змістом
статей 524, 533-535, 625 Цивільного кодексу
України (далі - ЦК України), є виражене в
грошових одиницях (національній валюті
України чи в грошовому еквіваленті в
іноземній валюті) зобов'язання
сплатити гроші на користь іншої
сторони, яка, відповідно, має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Грошовим слід вважати будь-яке
зобов'язання, що складається в тому
числі з правовідношення, в якому праву
кредитору вимагати від боржника
виконання певних дій кореспондує
обов'язок боржника сплатити гроші на
користь кредитора. Зокрема, грошовим
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона зобов'язана
оплатити поставлену продукцію,
виконану роботу чи надану послугу в
грошах, а друга сторона вправі вимагати
від першої відповідної оплати, тобто в
якому передбачено передачу грошей як
предмета договору або сплату їх як ціни
договору.

Підставами для застосування до
правовідносин сторін статті 536 ЦК
України є, по-перше, факт користування
чужими коштами, по-друге -
встановлення розміру відповідних
процентів договором або чинним
законодавством (наприклад, статтями 1048,
1054, 1061 ЦК України). Спільним для цих
процентів є те, що вони нараховуються
саме у зв'язку з користуванням чужими
коштами. Положення ж частини другої
статті 625 ЦК України в частині сплати
процентів річних застосовуються за
наявності порушення грошового
зобов'язання. Тому, зокрема, якщо в
законі або в укладеному сторонами
договорі передбачено розмір процентів
за користування чужими коштами (стаття
536 ЦК України), то це не позбавляє
кредитора права звернутися до боржника
з позовом про стягнення як зазначених
процентів, так і трьох процентів річних
(якщо інший їх розмір не передбачено
договором або Законом) - за наявності
порушення боржником грошового
зобов'язання

Якщо договором або чинним
законодавством не передбачено розміру
процентів за користування чужими
коштами, то припис частини другої
статті 625 ЦК України може бути
застосований господарським судом лише
за наявності порушення боржником
грошового зобов'язання. (п.п.6.2, 6.3
постанови Пленуму ВГСУ № 14 від 17.12.13р.)

Обов'язок боржника сплатити суму
боргу з урахуванням індексу інфляції
та процентів річних не виникає у
випадках повернення коштів особі, яка
відмовилася від прийняття зобов'язання
за договором (стаття 612 ЦК України),
повернення сум авансу та завдатку,
повернення коштів у разі припинення
зобов'язання (в тому числі шляхом
розірвання договору) за згодою сторін
або визнання його недійсним,
відшкодування збитків та шкоди,
повернення безпідставно отриманих
коштів (стаття 1212 ЦК України),оскільки
відповідні дії вчиняються сторонами не
на виконання взятих на себе грошових
зобов'язань, а з інших підстав (п.5.2
постанови Пленуму ВГСУ № 14 від 17.12.13р.).

За викладених обставин, суд не
вбачає наявними обставин для
задоволення вимог позивача щодо
стягнення з відповідача 3% річних.

Відповідно до вимог частин 1 і 7 ст.
193 Господарського кодексу України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів;
одностороння відмова від виконання
зобов'язань не допускається крім
випадків, передбачених законом.

В силу положень ст. 16 Цивільного
кодексу України та ст. 20 Господарського
кодексу України, держава забезпечує
захист прав і законних інтересів
суб'єктів господарювання та
споживачів, зокрема, шляхом
присудження до виконання обов'язку в
натурі та застосування штрафних
санкцій.

Викладене є підставою для часткового
задоволення позовних вимог.

Згідно ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України сплата
судового збору покладається на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог з урахуванням вартості
проведеної судової експертизи.

Керуючись ст.ст. 4, 32, 33, 36, 43, 45, 49, 82-85,
116-117 Господарського процесуального
кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю
виробничо-торгівельної фірми "Авіас"
(49044, м.Дніпропетровськ, вул. Гоголя. 15-а;
) на користь Приватного
підприємства "Транс Логістик" (52005, смт.
Ювілейне, вул. Теплична, 27с; ) суму 1 164 978,75 грн. (один мільйон
сто шістдесят чотири тисячі дев'ятсот
сімдесят вісім грн. 75 коп.) основного
боргу, 23 297,70 грн. (двадцять три тисячі
двісті дев'яносто сім грн. 70 коп.)
судового збору, 4 668,09 грн. (чотири
тисячі шістсот шістдесят вісім грн. 09
коп.) витрат на проведення експертизи.

В решті позовних вимог - відмовити.

Наказ видати після набрання судовим
рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня
його підписання.

Суддя
А.В.
Суховаров

Рішення підписано - 13.05.2014р.