ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2014 року Справа № 914/3299/13 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

головуючого - судді
Карабаня В.Я.,

суддів
Жаботиної Г.В., Ковтонюк Л.В.

у відкритому судовому засіданні за
участю представників сторін:

від позивача: Подшебякіна О.М.

від відповідача: не з'явився

розглянувши касаційну скаргу
Дочірньої компанії "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України"

на постанову Львівського апеляційного
господарського суду від 18.02.2014р.

у справі № 914/3299/13 Господарського суду
Львівської області

за позовом Дочірньої компанії "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України"

до Державного підприємства "Львівський
бронетанковий завод"

про стягнення заборгованості у сумі 46
381,81 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Дочірня компанія "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" звернулась до
Господарського суду Львівської
області з позовом до Державного
підприємства "Львівський
бронетанковий завод" про стягнення
40101,48грн. боргу за поставлений
природний газ, а також 3778, 92грн. пені,
207,14грн. інфляційних втрат, 2294,27грн. - 3%
річних.

Рішенням Господарського суду
Львівської області від 28.10.2013 року у
справі №914/3299/13 (суддя Фартушок Т.Б.),
залишеним без змін постановою
Львівського апеляційного
господарського суду від 18.02.2014р. (судді:
Мельник Г.І., Михалюк О.В., Новосад Д.Ф
позов задоволено частково: стягнуто з
Державного підприємства "Львівський
бронетанковий завод" на користь
Дочірньої компанії "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" 3778,92грн. пені, 128,32грн.
інфляційних втрат, 2294,27грн. 3% річних,
1720,50грн. судового збору; в частині
стягнення 40101,48грн. боргу провадження у
справі припинено; в решті позовних
вимог відмовлено.

Не погоджуючись частково з прийнятими
у справі рішенням та постановою,
Дочірня компанія "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" звернулась до Вищого
господарського суду України з
касаційною скаргою, в якій, посилаючись
на порушення судами попередніх
інстанцій норм матеріального та
процесуального права, просить їх
скасувати в частині припинення
провадження у справі щодо стягнення
суми основного боргу та прийняти нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги в цій частині. В обґрунтування
вимог касаційної скарги, заявник
посилається на те, що суди неправомірно
визнали факт проведення зарахування
зустрічних однорідних вимог, оскільки
вимоги за різними договорами про
постачання газу не є однорідними через
різні ставки ПДВ у складі вартості
природного газу. Крім того, позивач не
надав згоду на проведення зарахування
зустрічних однорідних вимог.

Розглянувши касаційну скаргу,
перевіривши правильність застосування
господарськими судами попередніх
інстанцій норм матеріального та
процесуального права, Вищий
господарський суд України дійшов
висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Господарськими судами встановлено:

30.08.2011 року між позивачем
(Постачальник) та відповідачем
(Покупець) укладено Договір №
24/11-0117/01-0/ПДВ поставки природного газу
(надалі - Договір), відповідно до умов
якого Постачальник зобов'язується
поставити Покупцеві імпортований
природний газ за кодом згідно УКТ ЗЕД
2711 21 00 00, ввезений на митну територію
України Публічним акціонерним
товариством "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України", а Покупець
зобов'язується прийняти і оплатити
природний газ в обсязі, зазначеному у
п.1.2 цього Договору (п. 1.1. Договору).

Згідно з п. 1.2. Договору (зі змінами
внесеними Додатковою угодою № 2 до
Договору) Постачальник передає Покупцю
в період з 06 серпня 2011 року по 31 жовтня
2011 року (включно) природний газ (надалі -
газ) з урахуванням вартості його
транспортування в обсязі до 64,946
тис.куб.м.

Ціна за 1000куб.м. газу погоджена у
розділі ІІІ Договору.

Пунктом 4.1. Договору передбачено, що
оплата за природний газ з врахуванням
вартості транспортування територією
України проводиться Покупцем виключно
грошовими коштами в наступному
порядку:

За серпень 2011 року - протягом
трьох банківських днів з дати
укладення цього Договору;

За вересень 2011 року

- оплата в розмірі по 34% від
вартості запланованих місячних
обсягів проводиться не пізніше ніж за 5
банківських днів до початку місяця
поставки газу;

- оплата в розмірі 33% від вартості
запланованих місячних обсягів
проводиться до 5 числа та до 15-го числа
поточного місяця поставки.

Остаточний розрахунок за
спожитий газ з урахуванням вартості
транспортування територією України
здійснюється на підставі акту
приймання-передачі газу (за звітний
місяць) до 5 числа місяця, наступного за
місяцем поставки газу.

Відповідно до п. 7.3.1. Договору у разі
порушення Покупцем умов п.4.1 Договору,
Покупець зобов'язується (крім суми
заборгованості) сплатити пеню у
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла в період, за який
сплачується пеня, від суми
простроченого платежу за кожен день
прострочення платежу.

Пунктом 9.3. договору визначено, що строк
позовної давності за цим договором та
до вимог про стягнення неустойки
встановлюється тривалістю у 3 (три)
роки; неустойка нараховується за шість
місяців, що передують моменту
звернення з претензією або позовом.

В подальшому сторони додатковими
угодами до названого Договору
погоджували ціну за 1000куб. м. газу та
його обсяги.

На виконання умов договору позивачем
за відповідними актами приймання -
передачі протягом серпня - жовтня 2011
року передано відповідачеві природний
газ на загальну суму 242444,38грн, за який
останній розрахувався не в повному
обсягу, в результаті чого у відповідача
перед позивачем виник борг у розмірі
40101,48грн.

Разом з тим, між тими ж сторонами були
укладені договір №22/11-ТЕ-1108-Н від
23.12.2010р. та договір №24/11-0117/01 від 28.01.2011р.
про закупівлю природного газу за
державні кошти, відповідно до яких
позивач зобов'язувався поставити
відповідачеві природній газ у
визначених договором об'ємах. На
виконання умов цих договорів
відповідач перерахував позивачеві
грошові кошти, але останній не поставив
природний газ за договором №22/11-ТЕ-1108-Н
на суму 12609,26грн., а за договором
№24/11-0117/01 - на суму 29010,06грн. - всього
41619,32грн.

28.12.2011р. та 12.09.2013р. відповідач
звернувся до позивача із заявами про
зарахування зустрічних однорідних
вимог на вказану суму боргу, які були
отримані позивачем. Однак, листом
№31/26-4256 від 19.09.2013р. позивач повідомив
відповідача про відмову від
зарахування зустрічних однорідних
вимог, вказавши на те, що у
вищезазначених договорах
застосовуються різні ставки
оподаткування.

Відповідно до ст. 601 Цивільного кодексу
України зобов'язання припиняється
зарахуванням зустрічних однорідних
вимог, строк виконання яких настав, а
також вимог, строк виконання яких не
встановлений або визначений моментом
пред'явлення вимоги. Зарахування
зустрічних вимог може здійснюватися за
заявою однієї із сторін. Аналогічні
норм містить і ст.203 Господарського
кодексу України.

З приписів наведених норм вбачається,
що для зарахування зустрічних
однорідних вимог необхідні наступні
умови: вимоги мають бути однорідними
та зустрічними, тобто кредитор за одним
зобов'язанням є боржником за іншим, а
боржник за першим зобов'язанням є
кредитором за другим, строк виконання
таких вимог за одним зобов'язанням
настав, а щодо зустрічних - може бути не
встановлений чи визначений моментом
пред'явлення вимоги або також настав,
стороною подана іншій стороні заява
про зарахування зустрічних однорідних
вимог.

Судами встановлено наявність всіх
необхідних умов для зарахування
зустрічних однорідних вимог,
внаслідок чого відбулось погашення
суми основного боргу ще до звернення
позивача до суду з даним позовом, тому
суди попередніх інстанцій правомірно
відповідно до п.1-1 ст. 80 Господарського
процесуального кодексу України
припинили провадження у справи в
частині позовних вимог щодо стягнення
40101,48грн. боргу.

Щодо стягнення 3778грн.пені, 207,14грн.
інфляційних втрат, 2294,27грн. - 3% річних,
то судова колегія касаційної інстанції
також погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій з огляду на
наступне.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу
України встановлено, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події.

Статтею 611 Цивільного кодексу України
передбачено, що у разі порушення
зобов'язання настають встановлені
договором правові наслідки, зокрема
сплата неустойки - штрафу, пені, які
обчислюється відповідно до ст.549 цього
Кодексу.

Статтею 625 Цивільного кодексу України
передбачено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних з
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Відповідно до частини 1 ст. 612
Цивільного кодексу України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

З приписів наведеного законодавства
вбачається, що пеня, річні та
інфляційні нараховуються за період
прострочення, початком якого є дата
наступна за датою визначеною у
договорі як дата виконання
зобов'язання.

Господарськими судами встановлено, що
суми пені, інфляційних втрат та 3%
річних нараховані саме за період
прострочення. Судами також перевірено
правильність нарахування вказаних сум
та встановлено, що вказані суми
підлягають до стягнення.

При цьому господарські суди попередніх
інстанцій надали належну правову
оцінку посиланням позивача на те, що
ставки оподаткування за різними
договорами є різними, вказавши на те, що
вимоги, за якими здійснений
взаємозалік, є грошовими, тому
податкова складова ціни не впливає на
суть та однорідність грошових вимог.

А відтак, суди правильно вирішили спір
у даній справі.

З огляду на викладене, касаційна
інстанція, перевіривши відповідно до
частини 2 статті 111-5 Господарського
процесуального кодексу України
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення у оскаржених
рішенні та постанові, дійшла висновку
про відсутність підстав для їх
скасування.

Керуючись ст.ст. 111-5, 111-7, ст. 111-9, 111-11
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Дочірньої компанії
"Газ України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" залишити
без задоволення, а постанову
Львівського апеляційного
господарського суду від 18.02.2014р. у
справі №914/3299/13 - без змін.

Головуючий суддя Карабань В.Я.
Судді Жаботина Г.В.
Ковтонюк Л.В.