ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

28 березня 2014 року Справа № 5021/321/12

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого:Панової
І.Ю.суддів:Бакуліної С.В., Козир Т.П.,
Кота О.В., Малетича М.М.,

розглянувши заяву Управління
Пенсійного фонду України в місті
Охтирці та Охтирському районі

про перегляд Верховним Судом України

постанови Вищого господарського суду
України від 11.12.2013у справі№ 5021/321/12про
банкрутствоПублічного акціонерного
товариства "Нафтопроммаш",
ліквідаторПересадько Р.І.,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою господарського суду Сумської
області від 06.03.2012 порушено провадження
у справі № 5021/321/12 про банкрутство
Публічного акціонерного товариства
"Нафтопроммаш" (далі - боржник).

Постановою господарського суду
Сумської області від 20.09.2012 визнано
боржника банкрутом, відкрито
ліквідаційну процедуру, призначено
ліквідатора банкрута, зобов'язано його
вчинити певні дії та інше.

Ухвалою господарського суду Сумської
області від 06.08.2013, відмовлено в
задоволенні заяви Управління
Пенсійного фонду України в місті
Охтирці та Охтирському районі Сумської
області (далі - кредитор) у визнанні
поточних грошових вимог до боржника в
сумі 87 367,21 грн.

Постановою Харківського
господарського суду від 09.09.2013 ухвалу
суду першої інстанції залишено без
змін.

Постановою Вищого господарського суду
України від 11.12.2013 у даній справі ухвалу
господарського суду Сумської області
від 06.08.2013 та постанову Харківського
апеляційного господарського суду від
09.09.2013 у справі №5021/321/12 залишено без
змін.

Управління Пенсійного фонду України в
місті Охтирці та Охтирському районі
звернулось до Вищого господарського
суду України з заявою про перегляд
Верховним Судом України постанови
Вищого господарського суду України від
11.12.2013 у справі №5021/321/12, у якій просить
скасувати дану постанову та прийняти
нове рішення, яким визнати поточні
кредиторські вимоги управління в
розмірі 97367,21 грн.

Заяву, з посиланням на постанови Вищого
господарського суду України від 15.12.2011
у справі №12/133-09, Верховного Суду
України від 30.05.2011, мотивовано
неоднаковим застосуванням Вищим
господарським судом України одних і
тих самих норм матеріального права, а
саме частини першої статті 23, статті 31
Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" (далі - Закон
про банкрутство), статей 1, 2 Закону
України "Про збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування",
внаслідок чого ухвалено різні за
змістом судові рішення у подібних
правовідносинах.

Розглянувши заяву про перегляд
постанови суду касаційної інстанції та
додані до неї матеріали, колегія суддів
дійшла висновку про наявність підстав
для допуску справи до провадження
Верховного Суду України, враховуючи
таке.

Відповідно до пункту 1 статті 11116
Господарського процесуального кодексу
України (далі - ГПК України) заява про
перегляд судових рішень господарських
судів може бути подана на підставі
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права,
внаслідок чого ухвалено різні за
змістом судові рішення у подібних
правовідносинах.

Ухвалення різних за змістом судових
рішень матиме місце в разі, коли суд
касаційної інстанції у розгляді двох
чи більше справ за подібних предмета і
підстав позову, змісту позовних вимог
та встановлених судом фактичних
обставин і однакового
матеріально-правового регулювання
спірних правовідносин, дійшов
неоднакових правових висновків,
покладених в основу цих судових рішень.

У постанові від 11.12.2013 у справі №5021/321/12,
про перегляд якої просить заявник,
Вищий господарський суд України
погодився з висновками суду
апеляційної інстанції щодо відмови у
визнанні кредиторських вимог
Управління Пенсійного фонду України в
місті Охтирці та Охтирському районі
Сумської області, що включають
заборгованість, нараховану за період
після визнання боржника банкрутом. При
цьому, суд касаційної інстанції
виходячи з положень Закону про
банкрутство та Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" дійшов висновку про те, що
спірні витрати мають відраховуватись
боржником лише до моменту прийняття
постанови про визнання останнього
банкрутом та відкриття відносно нього
ліквідаційної процедури, проте
заявлені фондом кредиторські вимоги
нараховані після визнання товариства
банкрутом, а відтак нарахування їх є
безпідставним. Також суд касаційної
інстанції, аналізуючи положення Закону
про банкрутство, зазначив, що в
ліквідаційній процедурі у банкрута
припиняється підприємницька
діяльність та припиняються
повноваження органів управління
банкрута щодо управління банкрутом та
розпорядження його майном, а також
повноваження власника (власників)
майна банкрута; в ліквідаційній
процедурі в банкрута не з'являється
ніяких додаткових поточних зобов'язань
зі сплати обов'язкових платежів, крім
тих, які у вигляді конкурсних вимог
включені до реєстру вимог кредиторів у
порядку статей 14, 23 Закону про
банкрутство.

Водночас, у постанові від 15.12.2011 у
справі №12/133-09, на яку посилається
заявник як на доказ неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, вирішуючи спір у
подібних правовідносинах, за
аналогічного матеріально-правового
регулювання спірних правовідносин, суд
касаційної інстанції незважаючи на те,
що заборгованість за вимогами
Управління Пенсійного фонду України по
відшкодуванню витрат на виплату та
доставку пільгових пенсій виникла
безпосередньо у період ліквідаційної
процедури банкрута, після винесення
постанови про визнання боржником
банкрутом, зазначив, що вказана
заборгованість є поточною та дійшов
протилежного правового висновку, а
саме визнав та включив до реєстру вимог
кредиторів боржника вказані вимоги
Управління Пенсійного фонду України,
заявлені в порядку статті 23 Закону
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом". При цьому, суд
касаційної інстанції, з врахуванням
позиції Верховного Суду України від
30.05.2011 у справі за позовом управління
Пенсійного фонду України в
Комінтерновському районі місто
Харкова до Державного підприємства
Харківський релейний завод "Радіореле",
зазначив, що відшкодування фактичних
витрат на виплату та доставку
пільгових пенсій працівникам
підприємства здійснюється до внесення
до Єдиного державного реєстру запису
про державну реєстрацію припинення
юридичної особи.

Колегія суддів звертає увагу, що
відповідно до положень Закону України
"Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців"
(стаття 33) та Податкового Кодексу
України юридична особа є такою, що
припинилася, з дати внесення до Єдиного
державного реєстру запису про державну
реєстрацію припинення юридичної особи.

Таким чином, зі змісту наведених
постанов вбачається, що суд касаційної
інстанції дійшов неоднакових правових
висновків, внаслідок чого ухвалено
різні за змістом судові рішення, тобто
вбачаються ознаки неоднакового
застосування одних і тих самих норм
матеріального права, що є підставою для
допуску даної справи до провадження
Верховного Суду України.

Проте не підлягає прийняттю до уваги
посилання заявника на постанову
Верховного Суду України від 30.05.2011,
оскільки до судових рішень, на які у
відповідній заяві може бути здійснено
посилання на підтвердження підстави,
встановленої пунктом 1 статті 11116
Господарського процесуального кодексу
України, не належать судові рішення
Верховного Суду України в
господарських та адміністративних
справах, який відповідно до положень
глав 4, 5 розділу ІІ Закону України "Про
судоустрій і статус суддів" є найвищим
судовим органом у системі судів
загальної юрисдикції, а не судом
касаційної інстанції.

Керуючись статтями 86, 11116, 11121 ГПК
України, Вищий господарський суд
України

У Х В А Л И В:

Допустити справу №5021/321/12 до
провадження Верховного Суду України.

Головуючий суддяІ.Панова
СуддіС.Бакуліна Т.Козир О.Кот М.Малетич