ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2014 року Справа № 905/2301/13

Вищий господарський суд у складі
колегії суддів:головуючого
суддіЄвсікова О.О.,суддівАлєєвої І.В.,
Кролевець О.А.,розглянувши касаційні
скарги 1. Корпорації "Індустріальна
спілка Донбасу", 2. Публічного
акціонерного товариства
"Всеукраїнський Акціонерний Банк"на
постановуДонецького апеляційного
господарського суду від 13.08.2013 р.
(головуючий суддя Кододова О.В., судді
Агапов О.Л., Мартюхін Н.О.)на рішення
Господарського суду Донецької області
від 14.05.2013 р. (суддя Демідова П.В.)у
справі№ 905/2301/13 Господарського суду
Донецької області за
позовомПублічного акціонерного
товариства "Всеукраїнський
Акціонерний Банк"доКорпорації
"Індустріальна спілка Донбасу",третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору, на стороні
відповідача Відкрите акціонерне
товариство "Трест по будівництву
автомобільних шляхів
"Донбасшляхбуд"простягнення
заборгованості за договором поруки від
06.02.2009 р. в сумі 5.811.835,80 грн.,за участю
представників:позивачаКупенко
М.С.,відповідачаТкаченко С.В.,третьої
особине з'явились,

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство
"Всеукраїнський Акціонерний Банк"
звернулось з позовом до Корпорації
"Індустріальна спілка Донбасу" про
стягнення заборгованості за договором
поруки від 06.02.2009 р. в сумі 5.811.835,80 грн., в
т.ч. 5.128.519,41 грн. відсотків за кредитом,
179.878,80 грн. 3% річних, 173.197,88 грн.
інфляційних втрат, 330.239,71 грн. пені.

Рішенням Господарського суду
Донецької області від 14.05.2013 р.,
залишеним без змін постановою
Донецького апеляційного
господарського суду від 13.08.2013 р.,
позовні вимоги задоволено частково:
стягнуто з Корпорації "Індустріальна
спілка Донбасу" на користь Публічного
акціонерного товариства
"Всеукраїнський акціонерний банк" на
підставі договору поруки від 06.02.2009 р.
заборгованість за відсотками в сумі
987.687,13 грн. В решті позову відмовлено.

Не погодившись з вказаними судовими
рішеннями, позивач та відповідач
звернулись до Вищого господарського
суду України з касаційними скаргами.

Позивач з урахуванням заяви про
уточнення до касаційної скарги від
14.03.2014р. просить скасувати рішення
місцевого суду та постанову
апеляційної інстанції в частині
відмови у задоволенні позову, а справу
в цій частині передати на новий
розгляду до місцевого суду.

Відповідач у своїй касаційній скарзі
просить скасувати постанову
апеляційної інстанції повністю, а
рішення місцевого суду - в частині
задоволення позову та прийняти нове
рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог.

Вимоги та доводи касаційних скарг
мотивовані тим, що судами попередніх
інстанцій було неповно з'ясовано
обставини, які мають значення для
справи, а також порушено норми
процесуального та матеріального права,
зокрема ст.ст. 559, 625 ЦК України, ст. 230 ГК
України ст.ст. 32,43 ГПК України.

Усіх учасників судового процесу
відповідно до статті 111-4 ГПК України
належним чином повідомлено про час і
місце розгляду касаційних скарг.

Колегія суддів, обговоривши доводи
касаційних скарг, заслухавши
представників учасників судового
процесу, перевіривши юридичну оцінку
обставин справи та повноту їх
встановлення, дослідивши правильність
застосування господарськими судами
норм матеріального та процесуального
права, вважає, що касаційні скарги
підлягають частковому задоволенню з
наступних підстав.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, між Відкритим акціонерним
товариством "Всеукраїнський
Акціонерний Банк" (кредитор,
правонаступником якого є позивач) та
Відкритим акціонерним товариством
"Трест по будівництву та реконструкції
автомобільних шляхів "Донбасшляхбуд"
(позичальник) 23.01.2008 р. укладений
кредитний договір № 2, за умовами п. 1.1
якого кредитор надає позичальнику у
тимчасове користування на умовах
забезпеченості, повернення,
строковості, платності та цільового
характеру використання грошові кошти
(далі - кредит) на умовах, визначених цим
договором та додатковими угодами до
нього, що складають невід'ємну частину
договору.

Відповідно до п. 1.1.1 договору кредит
надається у формі поновлювальної
кредитної лінії з максимальним лімітом
в сумі 25.625.200,00 грн. За згодою сторін
зміст пункту 1.1.1 неодноразово
змінювався, зокрема, за останньою
редакцією, визначеною договором про
внесення змін № 9 від 01.12.2009 р., кредит
надається у формі непоновлюваної
кредитної лінії в сумі 35.225.200,00 грн.

Згідно з п. 1.3 договору (в редакції від
01.12.2009 р.) термін остаточного повернення
кредиту - 01.12.2010 р. При цьому повернення
кредиту здійснюється згідно з
графіком, наведеним в п. 2.3 кредитного
договору, який за згодою сторін
неодноразово змінювався та відповідно
до договору про внесення змін № 9 від
01.12.2009 р. викладений наступним чином:
"28-го числа кожного місяця періоду
квітень-жовтень 2010 року позичальник
має повертати по 3.913.900,00 грн., а 01.12.2010 р. -
7.827.900,00 грн.".

Відповідно до п. 1.1.3 договору процентна
ставка за користування кредитом
складає 15% річних. В подальшому
процентна ставка за користування
кредитними ккоштами збільшена до 18,5%
(додаткова угода № 1 від 26.06.2008 р.).
Відповідно до п. 1 додаткової угоди № 3
від 01.12.2008 р. процентна ставка за
користування кредитом становить 26 %
річних.

Пунктом 4.2 кредитного договору
передбачено, що у разі несвоєчасного
погашення кредиту, сплати процентів та
комісій, визначених цим договором,
позичальник сплачує кредитору пеню в
національній валюті України в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ на день
сплати несвоєчасно сплачених
процентів та комісій від суми
відповідного непогашеного платежу за
кожний день прострочення виконання, за
реквізитами та у день, вказаними
кредитором.

Відповідно до п. 7.4 договору кредитний
договір набирає чинності з дати його
укладення та діє до повного виконання
сторонами прийнятих на себе
зобов'язань.

Між Відкритим акціонерним товариством
"Всеукраїнський Акціонерний Банк"
(кредитор, правонаступником якого є
позивач), Відкритим акціонерним
товариством "Трест по будівництву та
реконструкції автомобільних шляхів
"Донбасшляхбуд" (боржник) та
Корпорацією "Індустріальна Спілка
Донбасу" (поручитель) 06.02.2009 р. укладений
договір поруки № 2/трест (далі - договір
поруки), умовами п. 2 якого (в редакції
додаткової угоди № 1 від 24.03.2009 р.)
передбачено, що за цим договором
поручитель поручається перед
кредитором боржника за виконання ним
(частково) зобов'язань, що випливають з
кредитного договору, а саме - погашення
процентів згідно з умовами кредитного
договору (згідно з п. 1.1.3, 2.6, 2.8 процентна
ставка дорівнює 26 % річних. Остаточний
термін погашення заборгованості за
договором - 01.12.2009 р.). При цьому,
виходячи зі змісту термінів, який
розкрито в п. 1 договору поруки, під
кредитним договором розуміється
кредитний договір № 2 від 23.01.2008 р.,
укладений між ВАТ "ВіЕйБі Банк"
(кредитор) та ВАТ "Трест "Донбасшляхбуд"
(позичальник) з усіма подальшими
змінами до нього.

Згідно з п. 3 договору поруки у разі
порушення (невиконання та/або
неналежного виконання) боржником
зобов'язання, забезпеченого цим
договором, поручитель і боржник
відповідають перед кредитором як
солідарні боржники, тобто кредитор має
право на власний розсуд зажадати
виконання зобов'язання за кредитним
договором від боржника та поручителя в
частині сплати процентів. У разі
несплати боржником процентів у строки,
передбачені кредитним договором,
кредитор направляє до поручителя лист
з вимогою про сплату процентів. Після
отримання листа поручитель протягом 5
банківських днів зобов'язаний сплатити
кредитору заборгованість за
процентами.

Пунктом 10 зазначеного договору
передбачено, що порука за даним
договором припиняється після
виконання всіх умов кредитного
договору стосовно сплати процентів; у
разі зміни умов кредитного договору, що
можуть викликати збільшення обсягу
відповідальності поручителя без його
згоди; якщо після настання строку
виконання зобов'язання кредитор
відмовився прийняти належне виконання,
запропоноване боржником або
поручителем; переведенням на іншу
особу боргу за кредитним договором,
якщо поручитель не поручився за нового
боржника; в інших випадках,
передбачених чинним законодавством.

Договір поруки набирає чинності з
моменту його підписання сторонами і
діє до повного виконання ними взятих на
себе зобов'язань за цим договором.

За змістом ст. 553 Цивільного кодексу
України під порукою розуміється
договір, за яким поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Договір поруки є двостороннім
правочином, що укладається з метою
врегулювання відносин між кредитором і
поручителем. Договір поруки не
передбачає виникнення або, навпаки,
припинення будь-яких прав та обов'язків
боржника. Згода боржника на укладення
договору поруки не вимагається.

У разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя (ч. 1 ст. 554
ЦК України).

Позовні вимоги мотивовані тим, що у ВАТ
"Трест по будівництву та реконструкції
автомобільних шляхів "Донбасшляхбуд"
виникла заборгованість за кредитним
договором в сумі 5.811.835,80 грн., в т.ч.
5.128.519,41 грн. відсотків за кредитом,
179.878,80 грн. 3% річних, 173.197,88 грн.
інфляційних втрат, 330.239,71 грн. пені.
Оскільки відповідач виступив
поручителем ВАТ "Трест по будівництву
та реконструкції автомобільних шляхів
"Донбасшляхбуд", позивач просить
стягнути вказану заборгованість з
відповідача солідарно.

Відмовляючи в стягненні з відповідача
пені за несвоєчасну сплату відсотків, 3
% річних та інфляційних втрат, суди
виходили з того, що неналежне виконання
позичальником зобов'язань за кредитним
договором щодо сплати відсотків за
користування кредитними коштами не
може визначатись законною підставою
для стягнення з поручителя 3 % річних
від простроченої суми та інфляційної
складової заборгованості за
відсотками, розрахованих у зв'язку з
невиконанням позивальником прийнятих
на себе грошових зобов'язань за
кредитним договором.

Розглядаючи спір по суті, суди також
відзначили, що згідно з ч. 4 ст. 559 ЦК
України порука припиняється після
закінчення строку, встановленого в
договорі поруки. У разі, якщо такий
строк не встановлено, порука
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання не
пред'явить вимоги до поручителя.

За висновком судів, у договорі № 2/трест
від 06.02.2009 р. не визначений строк дії
поруки, а тому банку необхідно було
звернутися з вимогою до поручителя в
межах встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК
України 6-місячного строку від дня
настання строку виконання грошових
зобов'язань позичальника. Оскільки
банк вчасно не звернувся до поручителя
з вимогою про сплату заборгованості
позичальника за відсотками, яка
виникла у 2010 році на підставі
кредитного договору № 2 від 23.01.2008 р.,
суди відмовили у стягненні
заборгованості за казаний період.

Одночасно судами задоволено вимоги
позивача про стягнення з відповідача
заборгованості за відсотками за
кредитним договором № 2 від 23.01.2008 р.,
нарахованими за період з 21.09.2012 р. по
13.03.2013 р., в сумі 987.687,13 грн. з тих підстав,
що у матеріалах справи наявна вимога №
31/1.2100, в якій позивач вимагав
відповідача сплати як від солідарного
боржника заборгованість в сумі 581.183,58
грн., і зазначена вимога направлена на
адресу відповідача 21.03.2013 р. цінним
листом.

Задовольняючи вказані вимоги, суди
виходили з того, що сторонами не
заперечується факт направлення
зазначеної вимоги та її отримання
відповідачем, а тому з урахуванням ч. 4
ст. 559 ЦК України вимоги у цій частині,
за висновком судів, є обґрунтованими.

Колегія суддів вважає зазначені
висновки судів передчасними та такими,
що зроблені за неповного з'ясування
обставини, які мають значення для
справи, а також за невірного
застосування норм процесуального та
матеріального права, з огляду на
наступне.

В п. 2 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 23.03.2012
р. № 6 "Про судове рішення" зазначено, що
рішення господарського суду має
ґрунтуватись на повному з'ясуванні
такого: чи мали місце обставини, на які
посилаються особи, що беруть участь у
процесі, та якими доказами вони
підтверджуються; чи не виявлено у
процесі розгляду справи інших
фактичних обставин, що мають суттєве
значення для правильного вирішення
спору, і доказів на підтвердження цих
обставин; яка правова кваліфікація
відносин сторін, виходячи з фактів,
установлених у процесі розгляду
справи, та яка правова норма підлягає
застосуванню для вирішення спору.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Колегія суддів відзначає, що суди в
ході розгляду даного спору передусім
мали встановити, якою мірою сторонами
виконані зобов'язання за кредитним
договором № 2 від 23.01.2008 р.

Судами зазначено, що позивач на
виконання умов кредитного договору № 2
від 23.01.2008 р. протягом його дії надав
позичальнику грошові кошти в межах
суми узгодженого ліміту кредитування,
нараховував відсотки за користування
кредитом. Докази виконання своїх
зобов'язань за договором поруки з боку
позичальника у матеріалах справи
відсутні.

Однак в оскаржуваних рішеннях та
постанові жодними чином не зазначено,
коли та в яких обсягах кредитодавцем
надавались позичальникові кредитні
кошти. Таким чином, судами на підставі
наявних у матеріалах справи доказів та
з посиланням на них не встановлено
виконання кредитодавцем свої
обов'язків за договором.

Колегія суддів також звертає увагу на
те, що пунктом 2.7 кредитного договору
передбачено, що проценти за
користування траншем нараховуються
щомісячно за поточний календарний
місяць на суму щоденного фактичного
залишку заборгованості за траншем,
виходячи з умов, що до розрахунку
приймається календарна кількість днів
в році (або 360 днів в році - для кредиту в
іноземній валюті) та календарна
кількість днів у місяці, у валюті
кредиту.

Згідно з п.2.8.1 договору нараховані у
вказаний вище спосіб відсотки за
місяць позичальник зобов'язаний
сплачувати щомісяця, не пізніше 3-го
календарного числа місяця, наступниого
за тим, за який вони нараховані. В
подальшому цей термін було змінено та
встановлено, що відсотки підлягають
сплаті не пізніше 25-го календарного
числа місяця, наступного за тим, за який
вони нараховані (п. 4 договору про
внесення змін № 9 від 01.12.2009 р.).

Однак суди жодним чином не встановили
обставин нарахування та сплати
відсотків за вказаним договором.
Оскаржувані рішення та постанова не
містять жодних відомостей про те, коли
та за які періоди кредитодавцем
нараховувались відсотки, чи
сплачувались ці відсотки
позичальником, за які періоди, у якій
мірі тощо.

Суди вказаних обставин жодними чином
не встановили, в т.ч. і обставин щодо
виникнення у ВАТ "Трест по будівництву
та реконструкції автомобільних шляхів
"Донбасшляхбуд" заборгованості за
кредитним договором в сумі 5.811.835,80 грн.,
в т.ч. 5.128.519,41 грн. відсотків за
кредитом, 179.878,80 грн. 3% річних, 173.197,88 грн.
інфляційних втрат, 330.239,71 грн., про які
стверджує позивач.

Також колегія суддів відзначає, що суди
належним чином не дослідили змісту
додаткових угоди до договору поруки, в
т. ч. стосовно питання згоди поручителя
на збільшення ліміту кредитування
позичальника.

Відповідно до ст. 4-3 ГПК України сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Господарський суд створює сторонам та
іншим особам, які беруть участь у
справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

Як вбачається зі змісту оскаржуваних
рішення та постанови, судами не
досліджено всіх вищевказаних обставин
в їх сукупності та не надано оцінки
доказам, наданим учасниками судового
процесу на підтвердження вказаних
обставин, в т.ч. щодо виникнення спірної
заборгованості.

Як встановлено ст. 111-5 ГПК України, у
касаційній інстанції скарга
розглядається за правилами розгляду
справи у суді першої інстанції за
винятком процесуальних дій, пов'язаних
із встановленням обставин справи та їх
доказуванням.

Невстановлення судами попередніх
інстанцій відповідних фактичних
обставин, які мають суттєве значення
для правильного вирішення спорів у
справі, входять до предмету
доказування, а отже підлягають
обов'язковому дослідженню, і ненадання
їм належної правової оцінки в
сукупності є порушенням вимог ст. 43 ГПК
України, що виключає можливість
висновку суду касаційної інстанції про
правильність застосування судами норм
матеріального права при вирішенні
спору.

Оскільки передбачені процесуальним
законодавством межі перегляду справи в
касаційній інстанції не дають їй права
встановлювати або вважати доведеними
фактичні обставини, що не були
встановлені попередніми судовими
інстанціями, рішення та постанова у
справі підлягають скасуванню з
передачею справи на новий розгляд до
господарського суду першої інстанції
для встановлення зазначених обставин і
надання їм належної правової оцінки з
врахуванням вищевикладених вказівок
цієї постанови.

Керуючись ст. ст. 85, 111-5, 111-7, 111-9, 111-11, 111-12
Господарського процесуального кодексу
України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційні скарги Корпорації
"Індустріальна спілка Донбасу" та
Публічного акціонерного товариства
"Всеукраїнський Акціонерний Банк"
задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Донецької
області від 14.05.2013 р. та постанову
Донецького апеляційного
господарського суду від 13.08.2013 р. у
справі № 905/2301/13 скасувати, а справу
направити на новий розгляд до
Господарського суду Донецької області.

Головуючий суддя О.О. Євсіков судді
І.В. Алєєва О.А. Кролевець