ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

14.05.14р. Справа № 904/1725/14

За позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "АГРОСФЕРА", м.
Дніпропетровськ

до приватного підприємства "Анта-Д", с.
Капітанівка, Комінтернівський район,
Одеська область (відповідач-1)

до товариства з обмеженою
відповідальністю "Гран Інвест", м.
Дніпропетровськ (відповідач-2)

про стягнення заборгованості за
договором купівлі-продажу

Суддя Петренко І.В.

Секретар судового засідання
Пономарьов Є.О.

Представники:

Від позивача: адвокат Савченко О.А.,
договір про надання послуг адвоката у
сфері права №17/14 від 04.03.14р.;

Від відповідача-1: представник Нугаєва
В. В., довіреність № б/н від 17.04.14р.;

Від відповідача-2: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Агросфера",
м.Дніпропетровськ (далі по тексту -
позивач) звернулось до господарського
суду Дніпропетровської області з
позовною заявою до приватного
підприємства "Анта-Д", с.Капітанівка,
Комінтернівський район, Одеська
область (далі по тексту - відповідач-1)
та до товариства з обмеженою
відповідальністю "Гран Інвест",
м.Дніпропетровськ (далі по тексту -
відповідач-2) про солідарне стягнення
240016,46грн. (з яких 50816,23грн. -
проіндексована сума вартості товару
(боргу); 181581,72грн. - проценти за
користування товарним кредитом;
7618,51грн. - пеня).

Судові витрати по справі позивач
просить суд солідарно стягнути з
відповідача-1 та відповідача-2.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між
позивачем та відповідачем-1 укладено
договір купівлі-продажу №11351 від 02.04.13р.
за умовами якого позивач
зобов'язується передати, а відповідач-1
прийняти та сплатити вартість засобів
захисту рослин, мікродобрив відповідно
до умов договору (додаткових угод та
специфікацій). На виконання умов
укладеного між сторонами договору
позивач поставив відповідачу-1 товар на
загальну суму 266480,54грн., а відповідач-1
лише частково його оплатив, у зв'язку з
чим, з метою захисту порушених прав,
позивач звернувся до господарського
суду з даною позовною заявою.

Вимоги до відповідача-2 ґрунтуються на
підставі укладеного між позивачем та
відповідачем-2 договорі поруки №11351-ПОР
від 02.04.13р.

За результатами розгляду позовної
заяви за вих. №01703/03/14 від 17.03.14р. ухвалою
суду від 19.03.14р. порушено провадження по
справі та призначено слухання на 03.04.14р.

Відповідно до п.3.9.1. постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", особи, які беруть
участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце розгляду
судом справи у разі виконання останнім
вимог частини першої статті 64 та статті
87 Господарського процесуального
кодексу України. У разі присутності
сторони або іншого учасника судового
процесу в судовому засіданні протокол
судового засідання, в якому
відображені відомості про явку сторін
(пункт 4 частини другої статті 811 ГПК), є
належним підтвердженням повідомлення
такої сторони (іншого учасника
судового процесу) про час і місце
наступного судового засідання. За
змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо
ухвалу про порушення провадження у
справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Позивач про час та місце розгляду
справи повідомлений належним чином, що
підтверджується протоколом судового
засідання від 08.05.14р. в якому містяться
відомості про явку в судове засідання
повноважного представника позивача.

Відповідач-1 про час та місце розгляду
справи повідомлений належним чином, що
підтверджується протоколом судового
засідання від 08.05.14р. в якому містяться
відомості про явку в судове засідання
повноважного представника
відповідача-1. Відповідач-1 вимоги суду
виконав належним чином, надав суду свої
заперечення на позовну заяву, позовні
вимоги не визнає частково, у зв'язку з
чим просить суд позовні вимоги
задовольнити частково, а саме стягнути
з відповідача-1 суму заборгованості у
розмірі 12670,72грн. та пеню у розмірі
4962,40грн. В решті просить суд відмовити.
Позиція відповідача-1 обґрунтована
наступним. По-перше, некоректно вказана
дійсна сума заборгованості по
договору, так як позивач з невідомих
причин не врахував сплати на загальну
суму 16809,82грн., які підтверджуються
платіжними дорученнями №43 від 19.04.13р.
на суму 15250,81грн. та №53 від 14.05.13р. на
суму 1559,01грн.; по-друге, у зв'язку з
неправильним визначенням позивачем
основної заборгованості неправильно
визначено проценти та штрафні санкції;
по-третє, індексація заборгованості є
некоректна, як і посилання позивача на
статтю 533 Цивільного кодексу України і
пункт 4.8 договору; по-четверте,
нарахування відсотків за користування
товарним кредитом на підставі пунктів
7.2 та 7.3 договору та індексації
заборгованості є неправомірним;
неправомірною та необґрунтованою є
сума, заявлена у клопотанні про
стягнення з відповідача витрат на
правовову допомогу.

Відповідач-2 про час та місце розгляду
справи належним чином повідомлений, що
підтверджується виконанням вимог суду,
шляхом визнання позовних вимог
позивача, шляхом подачі до суду заяви
за вих.№02812/2014 від 07.04.14р. (а.с.83) та
клопотаннями за вих.№01248/2014 від 07.04.14р.
(а.с.82) і за вих.01255/2014 від 06.05.14р. про
розгляд справи без участі представника
відповідача-2.

Суд розгляд справи відкладав з 03.04.14 на
17.04.14р., з 17.04.14р. на 08.05.14р.

Суд оголошував перерву з 08.05.14р. до
14.05.14р.

16.04.14р. від позивача до господарського
суду надійшло клопотання за
вих.№010414/04/14 від 15.04.14р. щодо
солідарного стягнення з відповідача-1
та відповідача-2 витрат на послуги
адвоката.

У судовому засіданні, яке відбулося
14.05.14р. в порядку ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України,
оголошено вступну та резолютивну
частину рішення.

Розглянувши матеріали справи, подані
документи, заслухавши пояснення
повноважних представників сторін,
господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

02.04.13р. між позивачем та відповідачем-1
укладено договір купівлі-продажу №11351
(далі по тексту - договір
купівлі-продажу), відповідно до умов
пункту 1.1. якого, продавець (позивач)
зобов'язується передати, а покупець
(відповідач-1) зобов'язується прийняти
та сплатити вартість засобів захисту
рослин, мікродобрив іменованих у
подальшому товар, відповідно до умов
даного Договору (додаткових угод та
специфікацій до нього).

В пункті 2.1. договору купівлі-продажу
зазначено про те, що якість товару
повинна відповідати стандартам і
Держстандартам, що діють в Україні на
момент передачі товару,
підтверджуватися сертифікатом якості
заводу-виготовлювача.

Продавець (позивач) надає покупцю
(відповідачу-1) сертифікати якості на
кожну партію товару (пункт 2.2. договору
купівлі-продажу).

Відповідно до пункту 3.1. договору
купівлі-продажу, конкретний вид товару,
його асортимент, кількість, ціна, строк,
поставки та умови оплати товару
наведені в специфікаціях до даного
договору. Специфікації є невід'ємною
частиною даного договору. Ціна товару
встановлена по домовленості сторін, а
сторони визначили грошовий еквівалент
зобов'язання в іноземній валюті - долар
США. Оплата вартості товару підлягає у
гривні, згідно розділу 4 цього Договору.

Згідно з пунктом 3.2. договору
купівлі-продажу, загальна сума
договору складається із суми вартості
товару по всіх специфікаціях,
підписаних в рамках цього договору, які
є його невід'ємною частиною, з
урахуванням зміни ціни у спосіб
передбачений пунктами 4.7., 4.8. та суми
процентів за користування товарним
кредитом.

Пунктом 4.1. договору купівлі-продажу
передбачено, що умови оплати товару,
порядок та строки здійснення платежів
зазначаються у специфікації(ях) до
договору.

Як зазначено у п. 4.2. договору
купівлі-продажу, товарний кредит з
відстрочкою платежу по даному договору
надається на умовах сплати 0,01% річних
за користування товарним кредитом.
Товарний кредит наданий продавцем
(позивачем) покупцю (відповідачу-1) в
межах строків визначених умовами
оплати товару у специфікації - є
строком правомірного користування
товарним кредитором. Користування
товарним кредитом за межами строків
встановлених умовами оплати товару - є
неправомірне користування покупцем
(відповідачем-1) товарним кредитом. У
разі несвоєчасної сплати товарного
кредиту, покупець (відповідач-1)
продовжує користуватись товарним
кредитом (неправомірне користування)
по ставці згідно п. 7.2. (протягом 10-ти
календарних днів), а далі по ставці
згідно п. 7.3. договору.

Відповідно до п. 4.3. договору
купівлі-продажу, нарахування процентів
по договору здійснюється на суму
товарного кредиту, тобто на суму
вартості товару, що передавався на
умовах товарного кредиту, за період: з
моменту фактичного відвантаження
товару до дня фактичної оплати
покупцем (відповідачем-1) суми вартості
товару отриманого на умовах товарного
кредиту. Момент фактичного
відвантаження товару - дата вказана у
видатковій накладній. Якщо буде мати
місце факт, що передбачений п. 4.7., 4.8.
даного договору, то відповідно і
нарахування процентів за користування
товарним кредитом здійснюється на уже
проіндексовану згідно п. 4.7. чи п. 4.8.
суму вартості товару (боргу) по
договору, тобто ПСП.

Згідно з п. 4.4. договору купівлі-продажу,
при розрахунку процентів день надання
та погашення товарного кредиту
вважається як один день, при цьому день
надання товарного кредиту не
включається до розрахунку, а день
погашення - включається. При розрахунку
процентів кількість днів в місяці
приймається за фактичну кількість
днів, а в році - 365. У випадку
прострочення погашення товарного
кредиту, проценти нараховуються на
суму заборгованості по товарному
кредиту і за весь період прострочення,
до дати його повного фактичного
погашення. Дата повного фактичного
погашення (оплати заборгованості по
товарному кредиту) вважається - дата
зарахування грошових коштів на
розрахунковий рахунок продавця
(позивача) у сумі, яка дорівнює
заборгованості покупця (відповідача-1)
по товарному кредиту.

Пунктом 4.5. договору купівлі-продажу
передбачено, що сплата процентів за
користування товарним кредитом
здійснюється покупцем (відповідачем-1)
у строк, який визначається:

- датою погашення (сплати) товарного
кредиту, що визначена умовами оплати
товару у специфікації, а при наявності
несвоєчасного погашення
заборгованості за товарним кредитом
(неправомірне користування), сплата
процентів здійснюється покупцем
(відповідачем-1) щоденно і по дату
фактичного погашення товарного
кредиту;

- датою фактичного дострокового
погашення товарного кредиту, у випадку
дострокового погашення товарного
кредиту;

Товар вважається оплаченим покупцем
(відповідачем-1) у момент надходження
грошових коштів на розрахунковий
рахунок продавця (позивача).

Відповідно до п. 4.6. договору
купівлі-продажу, плата вартості товару
та нарахованих процентів проводиться в
гривнях. Сторони домовились та
узгодили зміну ціни на товар в межах
періоду часу, що вказаний у п. 4.7. та
згідно способів викладених у п.п. 4.7., 4.8.
договору.

Пунктом 4.7 договору купівлі-продажу
передбачена зміна ціни на товар, якщо у
періоди часу: з моменту підписання
специфікації до відвантаження
(поставки товару) та протягом всього
строку користування покупцем
(відповідачем-1) товарним кредитом (як
правомірне користування так і
неправомірне), офіційний курс гривні до
іноземної валюти - (Долар США) зміниться
в більшу або меншу сторону від
офіційного курсу гривні до іноземної
валюти - (Долар США), що визначений у
специфікації до договору на момент її
підписання, покупець (відповідач-1)
зобов'язаний сплатити продавцю
(позивачу) проіндексовану суму
вартості товару у гривні по договору,
як проданого на умовах товарного
кредиту, так і на інших умовах.

Пунктом 4.8. договору купівлі-продажу
передбачено, що якщо офіційний курс
гривні до іноземної валюти - (Долар США)
А1 існуючий на певну дату у періодах,
про які йдеться мова у п. 4.7. договору,
буде величиною меншою, ніж існуюча на
ту ж дату ставка міжбанківського
валютного курсу гривні до долара США
(курс продажу), підтвердженого ПАТ
"АКТАБАНК" чи/або ПАТ "ПУМБ", чи/або "ПАТ
"Райффайзен Банк Аваль" (Банк
обирається за вибором продавця
(позивача), то продавець (позивач) має
право на індексацію суми вартості
товару у гривні, а покупець
(відповідач-1) зобов'язаний сплатити
продавцю (позивачу) уже проіндексовану
суму вартості товару у гривні, з
врахуванням ставки міжбанківського
валютного курсу гривні до долара США
(курс продажу), згідно наступної
формули:

Проіндексована сума вартості товару у
гривні встановлюється як (М1:А0)хСП=ПСП,
де:

М1 - міжбанківський курс гривні до
долара США (курс продажу) на дату, коли
мало місце його зміна в більшу або
меншу сторону по відношенню до А0;

А0 - це:

- (при першій індексації суми вартості
товару (боргу)) - офіційний курс гривні
до іноземної валюти - Долара США
визначений у специфікації до Договору;

- (при кожній черговій індексації) - це
курс гривні до іноземної валюти -
Долара США, який при попередній
індексації суми вартості товару (боргу)
був на місці показника М1.

СП - сума вартості товару (боргу), яка
підлягає індексації (першій чи
черговій) станом на:

- дату, коли грошові кошти від покупця
(відповідача-1) (оплата по договору)
зараховані на розрахунковий рахунок
продавця (позивача);

- дату, вказану в умовах оплати у
специфікації, як останній день строку
погашення товарного кредиту;

- дату будь-яку послідуючу, яка йде
після дати, вказаної в умовах оплати у
специфікації, як строк погашення
товарного кредиту.

ПСП - проіндексована сума вартості
товару (боргу).

Міжбанківський курс гривні до Долара
США (курс продажу) підтверджується
довідкою ПАТ "АКТАБАНК" чи/або ПАТ
"ПУМБ", чи/або ПАТ "Райффайзен Банк
Аваль" (за вибором продавця (позивача).
Кількість разів при яких може бути
задіяна індексація суми вартості
товару у гривні (боргу) є необмеженою і
прямо пропорційно залежить від
кількості разів зміни курсу гривні до
долара США, згідно пунктів 4.7, 4.8
договору, у періоди: починаючи з
моменту підписання специфікації до
відвантаження (поставки товару
покупцю), та протягом всього періоду
користування покупцем (відповідачем)
товарним кредитом (як правомірного
користування так і не правомірного).

Пунктом 5.1. договору купівлі-продажу
передбачено, що право власності на
товар переходить до покупця
(відповідача-1) в момент одержання ним
товару, супровідних документів, та
підписання накладних на передачу
товару.

Згідно з п. 5.4. договору купівлі-продажу,
прийом товару по кількості і якості та
документів згідно п. 4.13. проводиться
покупцем (відповідачаем-1) у момент
одержання товару від продавця
(позивача). Покупець (відповідач-1)
зобов'язаний перевірити комплектацію,
цілісність тари, пломб на ній (якщо вони
присутні), а також відсутність ознак
ушкодження і псування товару й у
випадку їхнього виявлення негайно, до
закінчення прийому, письмово заявити
продавцю (позивачу). При відсутності
такої заяви товар вважається прийнятим
покупцем (відповідачем-1), а документи,
передбачені 4.3. - йому переданими.

Як зазначено у п. 7.1. договору
купівлі-продажу, у випадку порушення
термінів оплати, обумовлених у
специфікаціях до договору, покупець
(відповідач-1) сплачує позивачеві пеню у
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла у період, за який
сплачується пеня, від суми
простроченої заборгованості за кожен
день прострочення. Сторони прийшли до
взаємної згоди, що нарахування пені
припиняється через рік (365 календарних
днів) від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Якщо покупець (відповідач-1) прострочив
оплату товару, проданого в кредит, на
прострочену суму нараховується 35
процентів річних за користування
товарним кредитом від останнього дня
строку, коли товар мав бути оплачений,
та протягом 10-ти календарних днів,
тобто до моменту, коли починає діяти
інша процентна ставка, визначена у п. 7.3.
цього договору (п.7.2. Договору
купівлі-продажу).

Якщо покупець (відповідач-1) прострочив
оплату товару, проданого в кредит,
через десять днів від останнього дня
строку, коли товар мав бути оплачений,
до дня його фактичної оплати, на
прострочену суму нараховуються 350
процентів річних за користування
товарним кредитом (п. 7.3 Договору
купівлі-продажу).

Договір набирає сили з моменту
підписання обома сторонами і діє до
31.12.13р., а в частині розрахунків - до
повного виконання покупцем
(відповідачем-1) своїх зобов'язань за
цим договором (п. 13.1. Договору
купівлі-продажу).

Крім того, 02.04.13р. між позивачем та
відповідачем-2 було укладено договір
поруки №11351-ПОР (далі по тексту -
договір поруки), відповідно до умов
пункту 1.1. якого, предметом цього
договору поруки є зобов'язання
поручителя (відповідача-2) перед
кредитором (позивачем) відповідати за
порушення боржником (відповідачем-1)
його зобов'язань перед кредитором
(позивачем) по основному договору,
передбаченому розділом 2 цього
договору поруки, що включає: погашення
(сплату) товарного кредиту та будь-якої
іншої заборгованості в сумі та у строк
згідно основного договору; погашення
(сплату) суми, на яку збільшено вартість
товару, у зв'язку із застосування
способу зміни ціни на товар
(індексація) згідно умов основного
договору; сплату процентів за
користування товарним кредитом у
відповідності до основного договору та
процентів за користування грошовими
коштами; сплату неустойки (штрафу,
пені), що передбачені умовами основного
договору.

Відповідно до п. 1.4. договору поруки,
поручитель (відповідач-2) відповідає
солідарно та в повному обсязі по
зобов'язанням боржника (відповідача-1)
перед кредитором (позивачем) по
основному договору. При цьому кредитор
(позивач) має право вимагати виконання
обов'язку частково або в повному обсязі
як від усіх боржників разом, так і від
будь-кого з них окремо. Цим договором
поруки забезпечується виконання
зобов'язання у повному обсязі.

В п. 2.1. договору поруки зазначено про
те, що під основним договором в цьому
договорі розуміють договір
купівлі-продажу №11351 від 02.04.13р.,
укладений між кредитором (в основному
договорі іменується продавець)
(позивачем) та боржником (в основному
договорі іменується покупець)
(відповідачем-1).

Згідно з п. 3.1.2. договору поруки,
поручителю (відповідачу-2) добре відомі
усі умови вищезазначеного основного
договору, в тому числі термін дії
основного договору, строк (термін)
виконання зобов'язань по основному
договору, а також усі інші умови,
зобов`язання та обставини, включаючи
розуміння і усвідомлення поручителем
(відповідачем-2) тієї умови, що у
кредитора (позивача) по основному
договору є право достроково вимагати
повернення заборгованості (суми
товарного кредиту).

Пунктом 3.1.3. договору поруки зазначено,
що причини невиконання боржником
(відповідачем-1) своїх зобов'язань за
основним договором ніяким чином не
можуть впливати на виконання
поручителем (відповідачем-2)
зобов'язань за цим договором поруки.

Часткове виконання зобов'язання
поручителем (відповідачем-2) не
звільняє останнього від виконання
зобов'язання в повному обсязі у
подальшому (п. 3.1.6. договору поруки).

Відповідно до п. 3.2.1. договору поруки,
кредитор (позивач) зобов'язується
прийняти виконання зобов'язань від
поручителя (відповідача-2) у разі
невиконання або неналежного виконання
боржником (відповідачем-1) своїх
зобов'язань перед кредитором
(позивачем) по основному договору.

У разі порушення зобов'язання
боржником (відповідачем-1), кредитор
(позивач) має право, на власний вибір,
направити поручителю (відповідачу-2)
письмову вимогу виконати зобов'язання
(або певну його частину) або пред'явити
до поручителя (відповідача-2) позов (п.4.1.
договору поруки).

Згідно з п. 4.2. договору поруки,
поручитель (відповідач-2) зобов'язаний
виконати вимогу (позовні вимоги)
кредитора (позивача) згідно умов, що
передбачені основним договором.

Як зазначено в п. 5.1. договору поруки, у
разі порушення боржником
(відповідачем-1) зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник
(відповідач-1) і поручитель
(відповідач-2) відповідають перед
кредитором (позивачем) як солідарні
боржники. Поручитель (відповідач-2)
відповідає перед кредитором
(позивачем) у тому ж обсязі, що і боржник
(відповідач-1). Солідарна
відповідальність боржника
(відповідача-1) та поручителя
(відповідача-2) перед кредитором
(позивачем) поширюється і на сплату
усіх можливих судових та/або
господарських витрат, пов'язаних з
розглядом справ, предметами яких,
будуть вимоги кредитора, пов'язані з
виконанням основного договору.

Цей договір поруки набирає чинності з
дати його підписання та діє протягом 4-х
років (п. 8.1. договору поруки).

На виконання умов договору
купівлі-продажу між позивачем та
відповідачем-1 підписано специфікації
(а.с.21-24), де сторони узгодили конкретний
асортимент, кількість, ціну, строк
поставки та умови оплати товару, що має
передаватися позивачем.

Позивач зазначає, що відповідно до умов
договору купівлі-продажу, специфікацій
№ 1, 2, 3, 4 відповідачу-1 було передано у
власність товар на умовах надання
позивачем відповідачу-1 товарного
кредиту з відстрочкою платежу на
загальну суму 266480,54грн., що
підтверджується видатковими
накладними (а.с.37-40).

Розмір та строк сплати товарного
кредиту з урахуванням вартості товару
у гривні згідно видаткових накладних
складає 266480,54грн., з яких:

- по Специфікації № 1 від 18.04.13р. на
загальну суму 160008,99грн.:

50% від суми вартості всього товару по
специфікації покупець (відповідач-1)
має сплатити 25.09.13р.;

решту 50% від суми вартості всього
товару по специфікації покупець
(відповідач-1) має сплатити до 25.10.13р.

- по Специфікації № 2 від 08.05.13р. на
загальну суму 9016,10грн.:

50% від суми вартості всього товару по
специфікації покупець (відповідач-1)
має сплатити 25.09.13р.;

решту 50% від суми вартості всього
товару по специфікації покупець
(відповідач-1) має сплатити до 25.10.13р.

- по Специфікації № 3 від 23.05.13р. на
загальну суму 42500,38грн.:

50% від суми вартості всього товару по
специфікації покупець (відповідач-1)
має сплатити 25.09.13р.;

решту 50% від суми вартості всього
товару по специфікації покупець
(відповідач-1) має сплатити до 25.10.13р.

- по Специфікації № 4 від 23.05.13р. на
загальну суму 54955,07грн.:

50% від суми вартості всього товару по
специфікації покупець (відповідач-1)
має сплатити 25.09.13р.;

решту 50% від суми вартості всього
товару по специфікації покупець
(відповідач-1) має сплатити до 25.10.13р.

Однак, як зазначає позивач, відповідач-1
зобов'язання за договором
купівлі-продажу належним чином не
виконав, грошові кошти за отриманий
товар не сплатив у повному обсязі, у
зв`язку з чим станом на 17.03.14р. у
відповідача-1 утворилась
проіндексована заборгованість перед
позивачем за договором купівлі-продажу
у розмірі 50816,23грн. (з яких 29480,54грн. сума
вартості товару згідно видаткових
накладних та 21335,69грн. сума індексації).

За неналежне виконання відповідачем-1
своїх зобов'язань за договором
купівлі-продажу, позивач відповідно до
п. 7.1. договору купівлі-продажу
нарахував пеню у розмірі 7618,51грн.

Крім того, відповідно до п. 7.2., п. 7.3.
договору купівлі-продажу, позивачем
були нараховані проценти за
користування товарним кредитом у
розмірі 181581,72грн.

Враховуючи вищевикладене, позивач
просить стягнути солідарно з
відповідача-1 та відповідача-2
проіндексовану суму боргу у розмірі
50816,23грн., суму процентів за
користування товарним кредитом у
розмірі 181581,72грн., пеню у розмірі
7618,51грн.

Згідно ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

У відповідності до ст. ст. 32, 34
Господарського процесуального кодексу
України, доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Дослідивши матеріали справи, оригінали
документів наданих сторонами на вимогу
суду в судове засідання та заслухавши
повноважних представників сторін в
судовому засіданні, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги позивача,
слід визнати обґрунтованими,
документально доведеними, такими, що не
суперечать чинному законодавству
України, але такими, що підлягають
задоволенню частково, а саме
господарський суд прийняв рішення
стягнути з відповідачів на користь
позивача 50816,23грн. проіндексованої суми
боргу, 181581,72грн. процентів за
користування товарним кредитом, а в
частині стягнення пені господарський
суд скористався правом наданим йому
пунктом 3 статтею 83 Господарського
процесуального кодексу України і
зменшив суму пені на 50 (п'ятдесят)
відсотків (стягнути з відповідачів на
користь позивача 3809,26грн. пені).

Рішення суду в частині зменшення пені
прийнято з урахуванням об'єктивної
оцінки обставин справи та з
урахуванням згоди на це представника
позивача. Господарський суд констатує,
що відповідач-1 в більшій частині
виконав зобов'язання. Господарський
суд вважає, що враховуючи індексацію
заборгованості позивач не зазнав
великих збитків в результаті
неналежного виконання відповідачем
свого грошового зобов'язання перед
позивачем.

Приймаючи рішення господарський суд
виходив із наступного.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу
України, господарським визнається
зобов'язання, що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управлена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до ч.1 ст.193 Господарського
кодексу України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарювання відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов'язання виникає,
зокрема із господарського договору
(ст.174 Господарського кодексу України).

Зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку (ч.1 ст.509 Цивільного кодексу
України).

За договором купівлі-продажу одна
сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму (ст. 655
Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу
України, покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Статтею 694 Цивільного кодексу України
передбачено, що за договором
купівлі-продажу може бути передбачений
продаж товару в кредит з відстроченням
або з розстроченням платежу. Товар
продається в кредит за цінами, що діють
на день продажу. Зміна ціни на товар,
проданий в кредит, не є підставою для
проведення перерахунку, якщо інше не
встановлено договором або законом. У
разі невиконання продавцем обов'язку
щодо передання товару, проданого в
кредит, застосовуються положення
статті 665 цього Кодексу. Якщо покупець
прострочив оплату товару, проданого в
кредит, продавець має право вимагати
повернення неоплаченого товару. Якщо
покупець прострочив оплату товару, на
прострочену суму нараховуються
проценти відповідно до статті 536 цього
Кодексу від дня, коли товар мав бути
оплачений, до дня його фактичної
оплати. Договором купівлі-продажу може
бути передбачений обов'язок покупця
сплачувати проценти на суму, що
відповідає ціні товару, проданого в
кредит, починаючи від дня передання
товару продавцем. З моменту передання
товару, проданого в кредит, і до його
оплати продавцю належить право застави
на цей товар.

Статтею 536 Цивільного кодексу України
встановлено, що за користування чужими
грошовими коштами боржник зобов'язаний
сплачувати проценти, якщо інше не
встановлено договором між фізичними
особами. Розмір процентів за
користування чужими грошовими коштами
встановлюється договором, законом або
іншим актом цивільного законодавства.

У разі прострочення оплати товару
продавець має право вимагати оплати
товару та сплати процентів за
користування чужими грошовими коштами
(ч. 3 ст. 692 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог-відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). Зобов'язання, строк
(термін) виконання якого визначений
вказівкою на подію, яка неминуче має
настати, підлягає виконанню з
настанням цієї події.

Учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання (ч. 2 ст. 218 Господарського
кодексу України).

У відповідності до ст. 610 Цивільного
кодексу України, порушенням
зобов'язання є його неналежне
виконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ст. 612 Цивільного кодексу
України).

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином (ст. 599
Цивільного кодексу України).

Частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу
України визначено, що розмір неустойки
може бути зменшений за рішенням суду,
якщо він значно перевищує розмір
збитків, та за наявності інших
обставин, які мають істотне значення.

Статтею 233 Господарського кодексу
України визначено, що у разі якщо
належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора, суд має право зменшити
розмір санкцій. При цьому повинно бути
взято до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу (ч.1). Якщо порушення
зобов'язання не завдало збитків іншим
учасникам господарських відносин, суд
може з урахуванням інтересів боржника
зменшити розмір належних до сплати
штрафних санкцій (ч.2).

Частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу
України передбачено, що виконання
зобов'язання може забезпечуватися
неустойкою, порукою, гарантією,
заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 543 Цивільного кодексу України
передбачено, що у разі солідарного
обов'язку боржників (солідарних
боржників) кредитор має право вимагати
виконання обов'язку частково або в
повному обсязі як від усіх боржників
разом, так і від будь-кого з них окремо.

Таким чином, відповідно до вимог ст. 554
Цивільного кодексу України
встановлено, що у разі порушення
боржником зобов'язання, забезпеченого
порукою, боржник і поручитель
відповідають перед кредитором як
солідарні боржники, якщо договором
поруки не встановлено додаткову
(субсидіарну) відповідальність
поручителя (ч.1). Поручитель відповідає
перед кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки (ч.2).
Особи, які спільно дали поруку,
відповідають перед кредитором
солідарно, якщо інше не встановлено
договором поруки (ч.3).

Враховуючи вищезазначені норми
чинного законодавства, умови договорів
та обставини справи господарський суд
вважає, що вимоги позивача є
обґрунтованими та такими, що підлягає
задоволенню у повному обсязі, оскільки
заборгованість підтверджується
матеріалами справи, а зобов'язання
повинні виконуватись належним чином та
в установлений строк.

Господарський суд вважає, що
відповідач-1 визнав себе зобов'язаною
особою по відношенню до позивача,
оскільки до дій які свідчать про
визнання боргу можуть відноситися
часткове погашення самим боржником
основного боргу (а.с.45-52).

Крім того, господарський суд вважає за
необхідне зазначити про те, що ним
розрахунки суми пені та процентів за
користування товарним кредитор
перевірені та визнані такими, що
зроблені вірно.

Щодо заперечень відповідача-1 відносно
некоректності вказання позивачем
дійсної суми заборгованості по
договору, у зв'язку з неврахуванням з
невідомих причин оплат на загальну
суму 16809,82грн., які підтверджуються
платіжними дорученнями №43 від 19.04.13р.
на суму 15250,81грн. та №53 від 14.05.13р. на
суму 1559,01грн., господарський суд
повідомляє, що надані відповідачем
платіжні доручення №43 від 19.04.13р. на
суму 15250,81грн. (а.с.114) та №53 від 14.05.13р. на
суму 1559,01грн. (а.с.123) господарський суд
оглянув та дійшов висновку, що
зазначені платіжні доручення
стосуються договору №11347-П від 01.04.13р., в
той час як предметом позовних вимог у
справі №904/1725/14 є заборгованість за
договором №11351 від 02.04.13р. Додатково
господарський суд з'ясував, що платіжні
доручення, надані сторонами в якості
доказів часткового погашення
відповідачем-1 заборгованості перед
позивачем містять призначення платежу
як погашення заборгованості за
договором №11347-П від 01.04.13р., а не за
спірним договором. Позивач у своїх
письмових поясненнях за вих.№0419/05/14
додатково суду пояснив, що між
сторонами було укладено два договори
купівлі-продажу, а саме №11347-П від
01.04.13р. та спірний договір №11351 від
02.04.13р. При здійсненні всіх проплат по
спірному договору №11351 від 02.04.13р.
відповідачем-1 було надано листи,
згідно яких останній просив провести
коригування призначення платежу та
зарахувати всі вищевказані оплати саме
за спірним договором, що і було
зроблено позивачем, однак проплати
здійснені платіжними дорученнями №43
від 19.04.13р. на суму 15250,81грн. та №53 від
14.05.13р. на суму 1559,01грн. відповідних
листів не мали, що не було спростовано
відповідачем-1. Враховуючи пояснення
сторін та надані ними докази
господарський суд визнав правильною
заборгованість, яка визначена
позивачем.

Твердження відповідача-1 відносно
неправильності визначення позивачем
процентів та штрафних санкцій,
господарський суд погодитися не може, у
зв'язку з тим, що відповідач-1
неправильно визначив основну
заборгованість, не застосував до
основної заборгованості передбачену
укладеним між сторонами договором
купівлі-продажу індексацію, у зв'язку з
чим саме відповідач-1 неправильно
визначив проценти та штрафні санкції.
Твердження відповідача-1, що проценти
за користування товарним кредитом
(п.п.7.2-7.3) не є тотожним поняттям з
процентами за користування грошовими
коштами (п.5 ст.694, ст..536 Цивільного
кодексу України), які по суті є
неустойкою, яка не може бути стягнута з
відповідача через те, що пеня за
прострочення оплати продукції вже
встановлена п.7.1 договору
господарський суд визнає хибними, так
як проценти, згідно з положеннями
Податкового кодексу України
нараховуються у вигляді відсотків на
основну суму заборгованості, що і було
зроблено позивачем. Розмір процентів
сторонами визначено в договорі,
положення договору жодна із сторін не
оскаржує. Пенею, згідно з ч.3 ст.549
Цивільного кодексу України, є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми несвоєчасно виконаного
грошового зобов'язання за кожен день
прострочення виконання. З огляду на
викладене, господарський суд вважає, що
проценти за користування товарним
кредитом (п.п.7.2-7.3) є тотожним поняттям з
процентами за користування грошовими
коштами (ст.536 Цивільного кодексу
України), тому можуть бути стягнуті
разом з пенею, стягнення якої
передбачено п.7.1 договору.

Позицію відповідача-1 з приводу того, що
індексація заборгованості є
некоректна, як і посилання позивача на
статтю 533 Цивільного кодексу України і
пункт 4.8 договору, господарський суд не
визнає обґрунтованою, у зв'язку з тим,
що сторони в добровільному порядку
узгодили пункти договору проти яких не
заперечували, а господарський суд
визнав їх такими, що відповідають
положенням чинного законодавства.
Додатково господарський суд наголошує,
що договір є обов'язковим до виконання
сторонами. Доцільно послатися на ч.1
ст.627 Цивільного кодексу України, а саме
відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Нарахування відсотків за користування
товарним кредитом на підставі пунктів
7.2 та 7.3 договору та індексації
заборгованості, на думку відповідача-1,
є неправомірним, однак господарський
таку позицію відповідача-1 визнає
хибною.

Відповідно до ч.1 ст.44 Господарського
процесуального кодексу України, судові
витрати складаються з судового збору,
сум, що підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, призначеної
господарським судом, витрат, пов'язаних
з оглядом та дослідженням речових
доказів у місці їх знаходження, оплати
послуг перекладача, адвоката та інших
витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Позивач просить суд солідарного
стягнення з відповідача-1 та
відповідача-2 судового збору у розмірі
4800,33грн. та витрат на послуги адвоката у
розмірі 12349,00грн.

Господарський суд судовий збір у
розмірі 4800,33грн. покладає солідарно на
відповідача-1 та відповідача-2

Пунктом 6.3. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 21.02.13р.
за № 7 "Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України",
визначено, що витрати позивачів та
відповідачів, третіх осіб, пов'язані з
оплатою ними послуг адвокатів,
адвокатських бюро, колегій, фірм,
контор та інших адвокатських об'єднань
з надання правової допомоги щодо
ведення справи в господарському суді,
розподіляються між сторонами на
загальних підставах, визначених
частиною п'ятою статті 49
Господарського процесуального кодексу
України. Відшкодування цих витрат
здійснюється господарським судом
шляхом зазначення про це у рішенні,
ухвалі, постанові за наявності
документального підтвердження витрат,
як-от: угоди про надання послуг щодо
ведення справи у суді та/або належно
оформленої довіреності, виданої
стороною представникові її інтересів у
суді, платіжного доручення або іншого
документа, який підтверджує сплату
відповідних послуг, а також копії
свідоцтва адвоката, який представляв
інтереси відповідної сторони, або
оригіналу ордера адвоката, виданого
відповідним адвокатським об'єднанням,
з доданням до нього витягу з договору, в
якому зазначаються повноваження
адвоката як представника або обмеження
його прав на вчинення окремих
процесуальних дій. У разі неподання
відповідних документів у
господарського суду відсутні підстави
для покладення на іншу сторону
зазначених сум. За змістом частини
третьої статті 48 та частини п'ятої
статті 49 Господарського
процесуального кодексу України у їх
сукупності можливе покладення на
сторони у справі як судових витрат
тільки тих сум, які були сплачені
стороною за отримання послуг саме
адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1
та частини першої статті 6 Закону
України "Про адвокатуру та адвокатську
діяльність"), а не будь-якої особи, яка
надавала правову допомогу стороні у
справі. Аналогічну правову позицію
викладено у Рішенні Конституційного
Суду України від 11.07.2013 N 6-рп/2013 у справі
N 1-4/2013.

Позивач, як доказ отримання послуг
адвоката надав суду всі необхідні
документи.

Вирішуючи питання про розподіл витрат,
які підлягають сплаті за послуги
адвоката, господарський суд має
враховувати, що розмір відшкодування
названих витрат не повинен бути не
співрозмірним, тобто явно завищеним. За
таких обставин суд з урахуванням
матеріалів конкретної справи, зокрема,
ціни позову може обмежити цей розмір з
огляду на розумну необхідність судових
витрат для даної справи (п. 12
роз'яснення президії Вищого
арбітражного суду України від 04.03.98 N
02-5/78 "Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України").

У визначенні розумно необхідного
розміру сум, які підлягають сплаті за
послуги адвоката, можуть братися до
уваги, зокрема: встановлені
нормативно-правовими актами норми
видатків на службові відрядження (якщо
їх установлено); вартість економних
транспортних послуг; час, який міг би
витратити на підготовку матеріалів
кваліфікований фахівець; вартість
оплати відповідних послуг адвокатів,
яка склалася в країні або в регіоні;
наявні відомості органів статистики
або інших органів про ціни на ринку
юридичних послуг; тривалість розгляду
і складність справи тощо. Докази, які
підтверджують розумність витрат на
оплату послуг адвоката, повинна
надавати сторона, що вимагає
відшкодування таких витрат (абзац
третій пункту 11 інформаційного листа
Вищого господарського суду України від
14.12.2007 N 01-8/973 "Про деякі питання практики
застосування у вирішенні спорів
окремих норм процесуального права").

Вивчивши матеріали справи, визначивши
складність справи, виходячи з
принципів розумності та
справедливості, господарський суд
оцінює правові послуги, надані
адвокатом Савченко О.А. позивачу по
даній справі у розмірі 7000,00грн.

Додатково господарський суд звертає
увагу позивача, що витрати за
цивільно-правовою угодою про отримання
юридичної допомоги не знаходяться в
безпосередньому причинно-наслідковому
зв'язку з фактом неналежного виконання
відповідачем спірного зобов'язання і
ці витрати не мають обов'язкового
характеру.

Господарський суд частково погодився з
позицією відповідача-1 щодо
необґрунтованості суми, заявленої у
клопотанні про стягнення з відповідача
витрат на правовову допомогу, а саме
визнав слушним наступний аргумент:

- позивач та адвокатське об'єднання
"Адвокатське бюро "Барістер", яке
надавало адвокатські послуги за
договором про надання адвокатських
послуг адвоката у сфері права №021-13 від
07.12.13р. знаходяться за однією адресою, а
саме м.Дніпропетровськ, вул.Собінова, 1,
у зв'язку з чим обґрунтований висновок,
що відсутні витрати на транспортні
послуги та службові відрядження.

Господарський суд констатує, що
витрати на послуги адвоката є за своєю
суттю судовими витратами та не
вважаються збільшенням позовних вимог,
тому за з'явлення вимог про стягнення
витрат на послуги адвоката не треба
сплачувати судовий збір.

Керуючись ст.ст. 509, 525, 526, 530, 536, 543, 546, 554,
599, 610, 611, 612, 629, 655, 692, 694 Цивільного
кодексу України, ст.ст. 173, 174, 193, 218, 231, 232
Господарського кодексу України, ст.ст.
4, 32-34, 43-44, 49, 82-85, 115-117 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Солідарно стягнути з приватного
підприємства "Анта-Д" (67511, Одеська
область, Комінтернівський район,
с.Капітанівка, вул.Миру, буд.8;
ідентифікаційний код 33316945) та
товариства з обмеженою
відповідальністю "Гран Інвест" (49083,
м.Дніпропетровськ, вул.Собінова, буд. 1,
ідентифікаційний код 34985654) на користь
товариства з обмеженою
відповідальністю "Агросфера" (49083,
м.Дніпропетровськ, вул.Собінова, буд. 1,
ідентифікаційний код 31320991) 50816,23грн.
(п'ятдесят тисяч вісімсот шістнадцять
грн. 23 коп.) - проіндексована сума боргу;
181581,72грн. (сто вісімдесят одна тисяча
п'ятсот вісімдесят одна грн. 72 коп.) -
проценти за користування товарним
кредитом; 3809,26грн. (три тисячі вісімсот
дев'ять грн. 26 коп.) - пеня; 4800,33грн.
(чотири тисячі вісімсот грн. 33 коп.) -
судовий збір; 7000,00грн. (сім тисяч грн. 00
коп.) - витрати на послуги адвоката,
видати наказ.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено

15.05.14р.

Суддя І.В. Петренко