ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.04.2014 р.
Справа № 914/984/14

За позовом: Прокурора Буського району в
інтересах держави в особі:

позивач: Державне підприємство "Буське
лісове господарство", м. Буськ, Буський
район, Львівська область

до відповідача: Публічного
акціонерного товариства фірми "Галбуд",
м. Львів

про стягнення заборгованості у розмірі
7 015, 20 грн.

Суддя Коссак С.М.

при секретарі Довгополов А.О.

Представники:

Від прокуратури: Лука Г.В. - посвідчення
№ 020328 від 06.09.2013р.;

Від позивача: Коржан О.І. - представник
за довіреністю № 15 від 04.04.2014р.;

Від відповідача: не з`явився.

На розгляд господарського
суду Львівської області Прокурором
Буського району подано позов в
інтересах держави, в особі Державного
підприємства "Буське лісове
господарство" до Публічного
акціонерного товариства фірми "Галбуд"
про стягнення заборгованості у розмірі
7 015, 20 грн.

Ухвалою суду від 27.03.2014р. порушено
провадження у справі та призначено
судовий розгляд справи на 07.04.2014р.

З підстав викладених в ухвалі
суду від 07.04.2014р. розгляд справи
відкладено на 28.04.2014р.

В судовому засіданні 28.04.2014р.
представник прокуратури позовні
вимоги підтримує повністю з підстав
викладених у позовній заяві, просить
позов задоволити повністю.

В судовому засіданні 28.04.2014р.
представник позивача позовні вимоги
підтримує повністю та просить стягнути
з відповідача 7 015,20 грн. заборгованості.

Відповідач в черговий раз у
судове засідання 28.04.2014р. явку
повноважного представника не
забезпечив, причин неявки та
невиконання вимог ухвал суду не
повідомив, хоча належним чином був
повідомлений про дату, час та місце
розгляду справи.

Стаття 22 Господарського
процесуального кодексу України
зобов'язує сторони добросовісно
користуватись належними їм
процесуальними правами.

Відповідач не скористався своїм
правом подання відзиву на позовну
заяву та надання доказів в порядку
статті 33 Господарського
процесуального кодексу України.

Враховуючи те, що норми статті 38
Господарського процесуального кодексу
України щодо обов'язку господарського
суду витребувати у сторін документи і
матеріали, необхідні для вирішення
спору, кореспондуються з диспозитивним
правом сторін подавати докази, а пункт 4
частини 3 статті 129 Конституції України
визначає одним з принципів судочинства
- свободу в наданні сторонами суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості, суд вважає, що
господарським судом створені належні
умови для надання сторонами доказів в
обґрунтування своєї правової позиції.

У зв'язку з тим, що відповідач не
використав наданого законом права на
участь у судовому засіданні, подання
відзиву на позов та доказів, а
матеріали справи в достатній мірі
характеризують взаємовідносини сторін
і неявка відповідача не перешкоджає
вирішенню спору, суд вважає за можливе
розглянути справу в порядку статті 75
Господарського процесуального кодексу
України - за наявними у ній матеріалами.

У судовому засіданні 28.04.2014р.
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Розглянувши матеріали справи
судом встановлено таке.

20.04.2012р. між позивачем та відповідачем
було укладено договір №50-04-12 купівлі -
продажу (далі за текстом - Договір).

Згідно п.1.1. Договору продавець
(позивач у справі) зобов'язується
поставити, а покупець (відповідач у
справі) прийняти і оплатити продукцію
згідно специфікації, а саме: пиловник
хвойний 2 сорту. Загальний об'єм
поставки 20 кбм.

На виконання умов договору
позивачем було поставлено, а
відповідачем отримано товар, що
підтверджується товарно-транспортною
накладною № 001119 від 16.05.2012р. та
довіреністю № 398 від 09.05.2012р. на
загальну суму 6 956,40 грн.;
товарно-транспортною накладною № 021857
від 08.11.2012р. та довіреністю № 1027 від
06.11.2012р. на загальну суму 7 572,45грн.;
товарно-транспортною накладною № 022815
від 21.12.2012р. та довіреністю № 1118 від
14.12.2012р. на загальну суму 4 148,25 грн.;
товарно-транспортною накладною № 023057
від 27.12.2012р. та довіреністю № 1157 від
27.12.2012р. на загальну суму 6 498,30 грн.

Загальна сума поставки продукції
згідно товарно-транспортних накладних,
що підписані сторонами без жодних
застережень становить 25 175,40 грн. Судом
оглянуто їх оригінали в судовому
засіданні.

Загальна сума оплати становить 18
485,00 грн.

Відповідно до п.3.2. Договору
розрахунок за поставлену продукцію
здійснюється покупцем шляхом
перечислення коштів на розрахунковий
рахунок продавця на протязі 3-х
банківських днів після (до) одержання
товару.

26.04.2012 р. відповідачем було здійснено
передоплату за продукцію в сумі 7 485,00
грн., що підтверджується платіжним
дорученням № 635 від 26.04.2012р.

Крім цього, відповідач частково
здійснив оплату за отриману продукцію,
що підтверджується платіжним
дорученням № 2004 від 29.11.2012р. на суму 6
000,00 грн. та платіжним дорученням № 2013
від 29.12.2012р. на суму 5 000,00 грн.

Загальна сума оплати
відповідачем становить 18 485,00 грн.

Відповідач покладенні на нього
зобов'язання оплати придбаної
продукції згідно Договором в повній
мірі не виконав, у зв'язку з чим позивач
просить стягнути з нього
заборгованість за поставлену
продукцію в сумі 6 690,40 грн.

Позивач направив відповідачу
претензію вих. №554/03 від 27.08.2013р. з
вимогою оплати заборгованість за
поставлену продукцію в сумі 6 690,40 грн.
згідно Договору, яка залишена
відповідачем без відповіді.

Доказів оплати за поставлений
товар відповідачем не надано.

За неналежне виконання умов
договору позивач на підставі ст. 625 ЦК
України просить стягнути 3% річних в
сумі 217,76 грн. та інфляційні збитки в
сумі 107,04 грн.

Доказів погашення заборгованості
станом на день розгляду справи
сторонами до суду не надано.

При прийнятті рішення суд виходив
з наступного.

Відповідно до ст. 121 Конституції
України на органи прокуратури
покладено представництво інтересів
держави в суді, у випадках передбачених
законом.

Згідно з ст. 36-1 Закону України
«Про прокуратуру», рішення
Конституційного Суду України від
08.04.1999р. у справі № 1-1/99 представництво
прокуратурою інтересів громадянина
або держави в суді полягає у здійсненні
прокурорами від імені держави
процесуальних та інших дій,
спрямованих на захист у суді інтересів
громадянина або держави у випадках,
передбачених законом. Підставою
представництва в суді інтересів
держави є наявність порушень або
загрози порушень інтересів держави.
Прокурор, який звертається до суду в
інтересах держави, в позовній заяві
самостійно визначає, в чому полягає
порушення інтересів держави
обґрунтовує необхідність її захисту.

Заявлений прокурором Буського
району в інтересах держави в особі
Державного підприємства «Буське
лісове господарство» позов, відповідає
вимогам Закону України «Про
прокуратуру» і підлягає до розгляду по
суті.

Відповідно до статті 179
Господарського кодексу України
майново-господарські зобов'язання, які
виникають між суб'єктами
господарювання або між суб'єктами
господарювання і негосподарюючими
суб'єктами - юридичними особами на
підставі господарських договорів, є
господарсько-договірними
зобов'язаннями.

Відповідно до статті 626
Цивільного кодексу України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

В силу положень статті 526
Цивільного кодексу України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу інших актів
цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу
України встановлено, що договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 193
Господарського кодексу України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України
з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Між сторонами у справі виникли
зобов'язання на підставі договору
купівлі-продажу в силу пункту 1 частини
2 статті 11 Цивільного кодексу України.

Статтею 530 Цивільного кодексу
України встановлено - якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст. 655 Цивільного кодексу
України за договором купівлі-продажу
одна сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього грошову суму. Відповідно до
ч.1 ст. 692 Цивільного кодексу України
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Згідно з ст. 612 Цивільного кодексу
України боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Відповідно до п. 1.7. постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 17.12.2013 року №14 «Про деякі
питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань» з
припису частини першої статті 692 ЦК
України, якою визначено, що покупець за
договором купівлі-продажу повинен
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього; відтак якщо
договором або актами цивільного
законодавства не встановлено інший
строк оплати товару, відповідна оплата
має бути здійснена боржником негайно
після такого прийняття, незалежно від
того, чи пред'явив йому кредитор
пов'язану з цим вимогу.

Відповідно до ст.610 Цивільного
кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання.
Статтею 611 Цивільного кодексу України
передбачені наслідки порушення
зобов'язання.

Відповідач проти вимог позивача
не заперечив, будь-яких пояснень по
суті предмету спору суду не надав,
доказів проведення повної оплати
вартості наданих послуг не представив.
Виходячи з наведеного, суд приходить до
висновку про задоволення позовних
вимог в частині стягнення основного
боргу за Договором в сумі 6 690,40 грн.,
оскільки такі обґрунтовані та
підтверджені матеріалами справи.

Відповідно до статті 625
Цивільного кодексу України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Заявлена позивачем до стягнення
сума 3% річних у розмірі 217,76 грн.
нарахована правомірно і підлягає
стягненню з відповідача на користь
позивача.

Відповідно до Інформаційного
листа від 17.07.2012р. №01-06/928/2012 «Про
практику застосування Вищим
господарським судом України у розгляді
справ окремих норм матеріального
права» сума боргу з урахуванням
індексу інфляції повинна
розраховуватись, виходячи з індексу
інфляції за кожний місяць (рік)
прострочення, незалежно від того, чи
був в якийсь період індекс інфляції
менше одиниці (тобто мала місце не
інфляція, а дефляція). Індекс інфляції
розраховується не на кожну дату місяця,
а в середньому на місяць і здійснюється
шляхом множення суми заборгованості на
момент її виникнення на сукупний
індекс інфляції за період прострочення
платежу.

Суд, здійснивши перерахунок
інфляційних втрат, дійшов висновку, що
стягненню з відповідача підлягають
інфляційні втрати в сумі 46,64 грн. В
частині стягнення інфляційних втрат в
сумі 60,40 грн. слід відмовити.

Згідно з ст.33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Відповідно до
ст.34 Господарського процесуального
кодексу України обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст. 43
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Виходячи з наведеного вище, суд
дійшов висновку про задоволення
позовних вимог частково.

Відповідно до ч.3 ст.49
Господарського процесуального кодексу
України судовий збір, від сплати якого
позивач у встановленому порядку
звільнений, стягується з відповідача в
доход бюджету пропорційно розміру
задоволених вимог, якщо відповідач не
звільнений від сплати судового збору.

Відповідно до п. 4.6. Постанови
пленуму Вищого господарського суду № 7
від 21.02.2013р. «Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України»
приймаючи рішення зі справи,
провадження в якій порушено за заявою
прокурора, господарський суд у разі
повного або часткового задоволення
позову (скарги) стягує судовий збір з
відповідача (повністю або пропорційно
задоволеним вимогам), якщо він не
звільнений від сплати судового збору; у
разі ж повної або часткової відмови в
позові судовий збір стягується з
визначеного прокурором позивача (так
само повністю або пропорційно
задоволеним вимогам), за винятком
випадків, коли останнього звільнено
від сплати судового збору, та коли
позивачем у справі є сам прокурор.
Стягнення відповідних сум судового
збору здійснюється в доход державного
бюджету України у розмірі, визначеному
згідно з частиною першою статті 4
Закону України "Про судовий збір",
виходячи з розміру мінімальної
заробітної плати, встановленого
законом на 1 січня того календарного
року, в якому відповідна заява або
скарга подавалася до суду.

Відповідно до п. 2 ч.2 ст. 4 Закону
України «Про судовий збір» за подання
до господарського суду позовної заяви
майнового характеру справляється 2
відсотки ціни позову, але не менше 1,5
розміру мінімальної заробітної плати
та не більше 60 розмірів мінімальних
заробітних плат.

Враховуючи, вище наведена судовий
збір в розмірі 1 827,00грн. стягується з
позивача та відповідача в дохід
Державного бюджету України
пропорційно розміру задоволених вимог.

На підставі викладеного та
керуючись ст.ст. 179, 193 Господарського
кодексу України, ст.ст. 11, 526, 530, 610-612, 625,
626, 629, 655, ч.1 ст.692 Цивільного кодексу
України, та ст.ст. 1, 22, 33, 34, 38, 43, 75, 82, 83, 84,
85 Господарського процесуального
кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Публічного
акціонерного товариства «Фірма
«Галбуд» (79026, Львівська область, м.
Львів, вул. Академіка Лазаренка, буд. 4;
ідентифікаційний код юридичної особи
01272203) на користь Державного
підприємства «Буське лісове
господарство» (80500, Львівська область,
Буський район, м. Буськ, вул. Січових
Стрільців, буд. 39; ідентифікаційний код
юридичної особи 00992504) 6 690,40 грн. -
заборгованість за поставлену
продукцію, 217,76 грн. - 3% річних, 46,64 грн. -
інфляційних втрат.

3. В задоволенні решти позовних
вимог відмовити.

4. Стягнути з Публічного
акціонерного товариства «Фірма
«Галбуд» (79026, Львівська область, м.
Львів, вул. Академіка Лазаренка, буд. 4;
ідентифікаційний код юридичної особи
01272203) в дохід Державного бюджету
України (отримувач коштів: ГУ ДКСУ у
Личаківському районі м.Львова; Код
отримувача (код за ЄДРПОУ): 38007620; Банк
отримувача: ГУ ДКСУ у Львівській
області; Код банку отримувача (МФО): 825014;
Рахунок отримувача: 3006; Код
класифікації доходів бюджету: 22030001; Код
ЄДРПОУ суду: 03499974) 1 811,27 грн. судового
збору.

5. Стягнути з Державного
підприємства «Буське лісове
господарство» (80500, Львівська область,
Буський район, м. Буськ, вул. Січових
Стрільців, буд. 39; ідентифікаційний код
юридичної особи 00992504) в дохід
Державного бюджету України (отримувач
коштів: ГУ ДКСУ у Личаківському районі
м.Львова; Код отримувача (код за ЄДРПОУ):
38007620; Банк отримувача: ГУ ДКСУ у
Львівській області; Код банку
отримувача (МФО): 825014; Рахунок
отримувача: 3006; Код класифікації
доходів бюджету: 22030001; Код ЄДРПОУ суду:
03499974) 15,73 грн. судового збору.

6. Накази видати відповідно до ст.116 ГПК
України.

Рішення набирає законної сили
відповідно до статті 85 Господарського
процесуального кодексу України, може
бути оскаржене до Львівського
апеляційного господарського суду в
порядку і строки, передбачені статтями
91-93 Господарського процесуального
кодексу України.

Повний текст рішення складено
30.04.2014 року.

Суддя
Коссак С.М.