КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" травня 2014 р. Справа№ 910/12142/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Дикунської С.Я.

Кропивної Л.В.

при секретарі Шмиговській А.М.

за участю представників:

від позивача - Мірошник М.М.
(довіреність №31 від 17.03.2014 р.)

від відповідача 1 - Саушкіна О.В.
(довіреність №1 від 03.01.2014 р.)

від відповідача 2 - Ларченко К.В.
(довіреність б/н від 31.01.2014 р.)

розглянувши матеріали апеляційної
скарги Публічного акціонерного
товариства «Акціонерна компанія
«Київводоканал»

на рішення господарського суду міста
Києва від 19.03.2014 року

у справі №910/12142/13 (суддя Гавриловська
І.О.)

за позовом Публічного акціонерного
товариства «Акціонерна компанія
«Київводоканал»

до 1. Комунального підприємства «Служба
замовника житлово-комунальних послуг»
Оболонського району у місті Києві

2. Комунального підприємства
«Житлосервіс «Куренівка» Оболонського
району у м. Києві

про стягнення суми

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
«Акціонерна компанія «Київводоканал»
звернулось до господарського суду
міста Києва з позовною заявою до
Комунального підприємства «Служба
замовника житлово-комунальних послуг»
Оболонського району у місті Києві та
Комунального підприємства
«Житлосервіс «Куренівка» Оболонського
району у м. Києві про стягнення
солідарно з відповідачів
заборгованості за надані з 01.02.2011 р. по
30.09.2012 р. послуги з водопостачання та
водовідведення в розмірі 3471746,99 грн.,
5030,74 грн. інфляційних втрат, 83954,17 грн. 3%
річних та 35048,09 грн. пені.

Рішенням господарського суду м. Києва
від 19.03.2014 р. у задоволенні позовних
вимог Публічного акціонерного
товариства «Акціонерна компанія
«Київводоканал» до Комунального
підприємства «Житлосервіс «Куренівка»
Оболонського району у м. Києві
відмовлено у повному обсязі. Позовні
вимоги Публічного акціонерного
товариства «Акціонерна компанія
«Київводоканал» до Комунального
підприємства «Служба замовника
житлово-комунальних послуг»
Оболонського району у м. Києві
задоволено частково. Стягнуто з
Комунального підприємства «Служба
замовника житлово-комунальних послуг»
Оболонського району у м. Києві на
користь Публічного акціонерного
товариства «Акціонерна компанія
«Київводоканал» 1739602,23 грн.
заборгованості, 2284,13 грн. інфляційних
втрат, 42250,81 грн. 3% річних, 22346,00 грн. пені
та 34574,47 грн. витрат на сплату судового
збору. У решті позовних вимог до
Комунального підприємства «Служба
замовника житлово-комунальних послуг»
Оболонського району у м. Києві
відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
позивач звернувся до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати вказане рішення в частині
відмови в стягненні на користь
позивача коштів у розмірі 1789296,81 грн. та
прийняти в цій частині нове рішення,
яким позовні вимоги в цій частині
задовольнити.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що
рішення суду першої інстанції в
частині відмови в стягненні на користь
позивача коштів у розмірі 1789296,81 грн. та
в частині припинення провадження щодо
відповідача 2 прийнято з порушенням та
неправильним застосуванням норм
матеріального та процесуального права.

Представник позивача в судовому
засіданні повністю підтримав доводи,
викладені в апеляційній скарзі, просив
скаргу задовольнити, рішення скасувати
в частині відмови в стягненні на
користь позивача коштів у розмірі
1789296,81 грн. та прийняти в цій частині
нове рішення, яким позовні вимоги в цій
частині задовольнити.

Представник відповідача 1 в судовому
засіданні проти доводів апеляційної
скарги заперечував, просив залишити її
без задоволення, а рішення без змін.

Представник відповідача 2 в судовому
засіданні проти доводів апеляційної
скарги заперечував, просив залишити її
без задоволення, а рішення без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
заслухавши пояснення представників
сторін, перевіривши матеріали справи,
дослідивши докази, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, апеляційний господарський суд
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

01.09.2009 р. між Відкритим акціонерним
товариством «Акціонерна компанія
«Київводоканал», правонаступником
якого є Публічне акціонерне товариство
«Акціонерна компанія «Київводоканал»
(постачальник), Комунальним
підприємством «Служба замовника
житлово-комунальних послуг»
Оболонського району у м. Києві (абонент)
та Комунальним підприємством
«Житлосервіс «Куренівка» Оболонського
району у м. Києві (балансоутримувач)
укладено договір № 09197/2-05 на постачання
питної води та приймання стічних вод
через приєднанні мережі.

Відповідно до п. 1.1 вказаного договору,
сторони погодили, що даний договір
укладається у відповідності із Законом
України «Про питну воду та питне
водопостачання». За цим договором
постачальник зобов'язався надавати
абоненту послуги з постачання питної
води та приймання стічних вод у систему
каналізації м. Києва відповідно до
Правил приймання стічних вод
підприємств у систему каналізації м.
Києва. Абонент зобов'язувався приймати
надані послуги та здійснювати оплату
наданих послуг на умовах даного
договору, дотримуватись порядку
користування питною водою з
комунальних водопроводів і приймання
стічних вод, що встановлені Правилами
користування системами централізовано
комунального водопостачання та
водовідведення в населених пунктах
України, затверджених наказом
Міністерства з питань
житлово-комунального господарства
України від 27.06.2008 р. №190, Правилами
приймання стічних вод підприємств у
комунальні та відомчі системи
каналізації населених пунктів України,
затверджених наказом Державного
комітету будівництва, архітектури та
житлової політики України № 37 від
19.02.2002 р., зареєстрованих в Міністерстві
юстиції 26.04.2002 р. за № 403/6691, а також
дотримуватись норм, визначених іншими
нормативними актами, що регулюють
правовідносини, які виникають за цим
договором. Балансоутримувач
зобов'язується надавати повну і
достовірну інформацію відповідно до
умов цього договору та нести
відповідальність разом з абонентом у
разі порушення зобов'язань перед
постачальником відповідно до ст. 196 ГК
України, ст. 543 ЦК України.

Пунктом 1.3 договору встановлено, що
обсяг води, який підлягає постачанню та
прийняттю в систему каналізації,
надається абонентом у вигляді
нормативного розрахунку (погодинного,
добового, помісячного, річного обсягу
постачання послуг), який узгоджується з
постачальником і є невід'ємною
частиною договору. Абонент
зобов'язується звіряти обсяг води з
постачальником. Обсяг поставки води
підлягає узгодженню з постачальником
кожного наступного року з моменту
укладання договору. Загальний обсяг
поставлених за цим договором послуг
визначається загальною кількістю
наданих абоненту протягом дії договору
кубічних метрів води та прийнятих у
міську каналізацію кубічних метрів
стічних вод.

Кількість стічних вод, які надходять у
міську каналізаційну мережу,
визначається за кількістю води, що
находить із комунального водопроводу
та інших джерел водопостачання згідно
з показами засобів обліку води та/або
іншими способами визначення об'ємів
стоків у відповідності до Правил
користування та Місцевих правил
приймання (п. 2.1.4 договору).

Відповідно до п.2.1.2 договору, зняття
показників з засобів обліку
здійснюється, як правило, щомісячно
представником постачальника у
присутності представника абонента у
строки згідно з графіком
обслуговування постачальника. У разі,
якщо абонент не забезпечить для зняття
показників присутності свого
представника, показники, що зняті
постачальником, є підставою для
виставлення розрахункових документів
на оплату послуг.

Пунктом 2.1.6 договору визначено, що
облікові дані абонента щодо кількості
та вартості спожитих ним послуг
підлягають обов'язковому звірянню у
постачальника. Абонент щоквартально,
не пізніше 10-го числа наступного за
звітним кварталом місяця та в інші
строки (за письмовою вимогою
постачальника) направляє до останнього
письмовий звіт по обсягам наданих
послуг та їх вартості (за встановленою
постачальником формою) та проводить з
останнім звіряння обсягів та вартості
наданих послуг у відповідному
обліковому періоді. Для проведення
звіряння абонент направляє свого
представника до постачальника із
необхідними для цього обліковими
документами для проведення звіряння та
оформлення відповідного акту звіряння.
В разі невиконання абонентом цього
пункту договору, облікові дані
постачальника щодо кількості та
вартості наданих послуг та проведених
розрахунків вважаються безумовно
погодженими з абонентом.

Згідно п. 2.2.1 договору, постачальник
щомісячно направляє до банківської
установи абонента розрахункові
документи (в електронному вигляді -
дебетові повідомлення тощо) для оплати
за поставлену воду та прийняті стічні
води відповідно до встановлених
тарифів. Тарифи на послуги з
водопостачання та водовідведення
встановлюються уповноваженими
органами відповідно до чинного
законодавства та не підлягають
узгодженню сторонами. В разі зміни
тарифів у період дії цього договору
постачальник доводить абоненту нові
тарифи у розрахункових документах без
внесення додаткових змін до цього
договору стосовно строків їх введення
та розмірів.

Пунктом 2.2.2 договору встановлено, що у
розрахункових документах зазначаються
вартість та кількість наданих послуг
за відповідний період, а також розмір
діючих тарифів; абонент щомісячно
забезпечує не пізніше 20 числа місяця,
наступного за розрахунковим, своєчасну
та повну оплату коштів від населення за
отримані послуги на транзитний рахунок
КП ГІОЦ КМДА; до 25 числа поточного
місяця, сплачує у повному обсязі
вартість наданих послуг орендарям, на
рахунок постачальника згідно з його
розрахунком. В разі утворення боргу,
оплата за надані послуги, що надходить
від абонента, незалежно від
зазначеного в платіжному документі
призначення платежу, першочергово
зараховується постачальником в
погашення боргу.

За змістом ч. 2 ст. 22 Закону України «Про
питну воду та питне водопостачання» та
підпункту 5 пункту 3 ст. 20 Закону України
«Про житлово-комунальні послуги»,
споживачі питної води зобов'язані
своєчасно вносити плату за використану
питну воду відповідно до встановлених
тарифів на послуги централізованого
водопостачання та водовідведення.

Звертаючись з позовом до суду першої
інстанції, позивач нарахував та
просить стягнути з відповідачів
солідарно 3471746,99 грн. заборгованості за
період з 01.02.2011 р. по 30.09.2012 р., 5030,74 грн.
інфляційних втрат, 83954,17 грн. трьох
відсотків річних та 35048,09 грн. пені.

Позивач визначив вищезазначену
заборгованість виходячи з наступних
розрахунків:

-вартість наданих послуг щодо
водопостачання 18197099,34 грн.;

-сплачено 17972226,70 грн.;

- перерахунки 3246874,35 грн.

В суму заборгованості позивачем
включена, також, заборгованість за
воду, яка іде на підігрів в теплові
пункти, що перебувають на балансі ПАТ
«Київенерго».

Згідно п. 2.1.1 договору, облік
поставленої води та кількість
прийнятих стоків здійснюється за
показниками засобів обліку,
зареєстрованих у постачальника, окрім
випадків, передбачених Правилами
користування. У випадку наявності у
балансоутримувача декількох об`єктів
водоспоживання, облік спожитої води
здійснюється з урахуванням показників
всіх засобів обліку, зареєстрованих у
постачальника.

За змістом п.п. 2.1, 2.2 та 3.13 Правил
користування системами
централізованого комунального
водопостачання та водовідведення в
населених пунктах України,
затверджених наказом Міністерства з
питань житлово-комунального
господарства України № 190 від 27 червня
2008 р. (далі - Правила), договірні
відносини щодо користування системами
централізованого комунального
водопостачання здійснюються виключно
на договірних засадах відповідно до
Законів України «Про питну воду і питне
водопостачання» та «Про
житлово-комунальні послуги». Істотні
умови договору між виробником та
споживачем послуг з централізованого
водопостачання та водовідведення
визначаються відповідно до Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги». Суб'єкти господарювання, у
яких теплові пункти (котельні)
перебувають на балансі або яким вони
передані в управління, повне
господарське відання, користування,
концесію, здійснюють розрахунки з
виробником на основі укладених
договорів за весь обсяг питної води,
яка відпущена з систем водопостачання
і використана на потреби гарячого
водопостачання та інші потреби, а також
розраховуються за власний обсяг
водовідведення.

З урахуванням вищевказаного, вартість
спожитої води, що іде на підігрів має
оплачувати балансоутримувач теплових
пунктів.

Обсяг питної води, поданої до теплових
пунктів, фіксується засобами обліку,
які встановлені на межі балансової
належності. Обсяг гарячого
водопостачання, переданий споживачам
виконавцем послуг з постачання гарячої
води, ураховується в загальному обсязі
стічних вод споживачів і оплачується
ним за договором з виробником на
підставі показів засобів обліку або в
порядку, обумовленому договором.

Тобто, змістом наведеного пункту
Правил № 190, визначено, що розрахунок за
спожиту гарячу воду повинен
проводитися з балансоутримувачем
бойлеру.

Представник КП «Житлосервіс
«Куренівка» Оболонського району у м.
Києві в судовому засіданні просив
залишити без задоволення позовні
вимоги щодо солідарного стягнення з
нього суми заборгованості та штрафних
санкцій посилаючись на наступне.

Згідно п. 3.3.8. договору, абонент
зобов'язується своєчасно і в повному
обсязі сплачувати вартість наданих
абоненту послуг на умовах цього
договору.

При цьому, п. 3.5. договору не передбачено
обов'язку балансоутримувача
сплачувати вартість наданих абоненту
послуг на умовах цього договору, у
зв'язку з чим вимога позивача щодо
солідарного стягнення заборгованості
за отримані послуги з водопостачання
та водовідведення за даним договором є
безпідставними та необґрунтованими.

Крім того, між КП «Житлосервіс
«Куренівка» Оболонського району у м.
Києві (довіритель) та КП «Служба
замовника житлово-комунальних послуг»
Оболонського району у м. Києві
(повірений) укладено договір-доручення
№ 27/101 від 09.09.2005 р., відповідно до умов
якого довіритель доручає, а повірений
приймає на себе зобов'язання
отримувати від ПАТ «АК «Київводоканал»
послуги холодного водопостачання та
водовідведення; перераховувати ПАТ «АК
«Київводоканал» кошти за надані
послуги; підписувати усі документи,
необхідні для виконання розрахунків з
ПАТ «АК «Київводоканал»; вести
бухгалтерський облік та звітність.

Таким чином, кошти, які сплачують
мешканці житлових будинків за послуги
холодного водопостачання та
водовідведення не надходять на рахунок
КП «Житлосервіс «Куренівка»
Оболонського району у м. Києві і
підприємство не має можливості
перераховувати дані кошти на рахунок
ПАТ «АК «Київводоканал».

У відповідності до ст. 22 Закону України
«Про питну воду та питне
водопостачання», споживачі питної води
зобов'язані своєчасно вносити плату за
використану питну воду відповідно до
встановлених тарифів на послуги
централізованого водопостачання та
водовідведення.

КП «Житлосервіс «Куренівка»
Оболонського району у м. Києві не є
споживачем послуг, які надаються ПАТ
«АК «Київводоканал» за договором
№09197/2-05 від 01.09.2010 р., а тому колегія
суддів, погоджується з висновком суду
першої інстанції, що вимоги позивача
щодо солідарного стягнення
заборгованості з відповідача-2 є
безпідставними та порушують
вищевказану норму закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 ГК України, у
разі якщо в господарському
зобов'язанні беруть участь кілька
управнених або кілька зобов'язаних
суб'єктів, кожний з управнених
суб'єктів має право вимагати виконання,
а кожний із зобов'язаних суб'єктів
повинен виконати зобов'язання
відповідно до частки цього суб'єкта,
визначеної зобов'язанням.

Згідно ст. 541 ЦК України, солідарний
обов'язок або солідарна вимога
виникають у випадках, встановлених
договором або законом, зокрема у разі
неподільності предмета зобов'язання.

Враховуючи наведене, КП «Житлосервіс
«Куренівка» Оболонського району у м.
Києві може відповідати лише за ту
частину зобов'язань перед позивачем,
яка передбачена п. 3.5. договору № 09197/2-05
від 01.09.2010 р.

В обґрунтування позовних вимог позивач
надав суду акти про зняття показників
засобів обліку, розшифровки рахунків
абонента та реєстри дебетових
повідомлень абонента КП «Служба
замовника житлово-комунальних послуг»
Оболонського району у м. Києві, у
відповідності до яких нарахування за
послуги водопостачання та приймання
стічних вод проводилося не лише за
договором №09197/2-05 від 01.09.2010 р., в якому
стороною є КП «Житлосервіс «Куренівка»
Оболонського району у м. Києві, а й за
іншими договорами, де стороною є інші
підприємства Оболонського району у м.
Києві, зокрема: КП «Житлосервіс
«Приозерне» та КП «Житлосервіс
«Оболонь», з якими укладено окремі
договори, та які не є стороною у даній
справі.

При цьому, відповідач-2 зазначив, що
нарахування за послуги проводилось на
ЖЕКи, які взагалі не входять в
структуру КП «Житлосервіс «Куренівка»
Оболонського району у м. Києві.

Відповідно до рішення Оболонської
районної у м. Києві ради від 17.02.2005 р. №
27/2 «Про реформування житлового
господарства Оболонського району у м.
Києві», КП «Житлосервіс «Куренівка»
Оболонського району у м. Києві створено
на базі ЖЕК-512, ЖЕК-513, ЖЕК-514 та ЖЕК-515, що
закріплено в Статуті підприємства.
Однак, нарахування позивач здійснює на
всі ЖЕКи Оболонського району у м. Києві.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний
господарський суд погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
позовні вимоги ПАТ «АК «Київводоканал»
щодо солідарного стягнення з КП
«Житлосервіс «Куренівка» Оболонського
району у м. Києві заборгованості за
спожиті послуги з водопостачання та
водовідведення за договором № 09197/2-05
від 01.09.2010 р. є безпідставними,
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню.

Представник КП «Служба замовника
житлово-комунальних послуг»
Оболонського району у м. Києві в
судовому засіданні пояснив, що не має в
повному господарському віданні,
оперативному управлінні, користуванні,
концесії бойлери, теплові пункти,
котельні, що встановлено господарським
судом м. Києва та Київським апеляційним
господарським судом у справі № 7/559 за
позовом ПАТ «АК «Київводоканал» до КП
«Служба замовника житлово-комунальних
послуг» Оболонського району у м. Києві
про стягнення заборгованості.

За таких обставин, вимоги позивача в
частині стягнення з відповідача-1
вартості холодної води, яка була
поставлена позивачем на теплові пункти
для підігріву, задоволенню не
підлягають, оскільки умови договору
укладеного між сторонами передбачають
постачання позивачем відповідачу-1
питної води, і не містять зобов'язань
відповідача-1 оплачувати вартість води,
яка буде постачатись йому з теплових
пунктів, які не знаходяться на його
обліку, у вигляді гарячої води, а
матеріали справи не містять належних
доказів наявності на балансі
відповідача-1 теплових пунктів або
котелень, з яких здійснюється
постачання гарячої води.

Відповідно до ст. ст. 1, 14 Закону України
«Про житлово-комунальні послуги»,
комунальні послуги - результат
господарської діяльності, спрямованої
на задоволення потреби фізичної чи
юридичної особи у забезпеченні
холодною та гарячою водою,
водовідведенням, газо- та
електропостачанням, опаленням, а також
вивезення побутових відходів у
порядку, встановленому законодавством.
Ціни/тарифи на комунальні послуги та
послуги з утримання будинків і споруд
та прибудинкових територій формуються
і затверджуються органами виконавчої
влади та органами місцевого
самоврядування, відповідно до їхніх
повноважень, визначених законом.

Отже, наведене свідчить, що не існує
такого виду комунальних послуг, як
«питна вода, що використовується для
виготовлення гарячої води».

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги», порядок
надання житлово-комунальних послуг має
відповідати умовам договору та вимогам
законодавства.

Слід зазначити, що договір на
постачання питної води та приймання
стічних вод через приєднані мережі
№09197/2-05 від 01.09.2010 р. не регулює
відносини сторін з приводу постачання
відповідачеві 1 холодної води для
виготовлення гарячої води та сплати її
вартості, відповідно договори, які б
регулювали відносини між сторонами
щодо поставки холодної питної води, яка
використовується для приготування
гарячої, суду надані не були.

Таким чином, позивачем не доведено, що
ним були встановлені з відповідачем-1
відповідні відносини щодо постачання
води, яка використовується для
виготовлення гарячої води.

Згідно ст. 1 Закону України «Про
теплопостачання», теплова енергія - це
товарна продукція, що виробляється на
об'єктах сфери теплопостачання для
опалення, підігріву питної води, інших
господарських і технологічних потреб
споживачів, призначена для
купівлі-продажу.

Частинами 1, 2, 3 ст. 275 ГК України
передбачено, що за договором
енергопостачання енергопостачальне
підприємство відпускає електричну
енергію, пару, гарячу і перегріту воду
споживачеві, який зобов'язаний
оплатити прийняту енергію та
дотримуватися передбаченого договором
режиму її використання. Відпуск
енергії без оформлення договору
енергопостачання не допускається.
Предметом договору енергопостачання є
окремі види енергії з найменуванням,
передбаченим у державних стандартах
або технічних умовах.

Відповідно до п. п. 2, 6 Правил надання
послуг з централізованого опалення,
постачання холодної та гарячої води і
водовідведення, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 21.07.2005 р. № 630, централізоване
постачання гарячої води - послуга,
спрямована на задоволення потреб
споживача у гарячій воді, яка надається
виконавцем з використанням
внутрішньобудинкових систем гарячого
водопостачання. Послуги з
централізованого постачання гарячої
води повинні відповідати вимогам щодо
якості і тиску води, температури
гарячої води, а також розрахунковим
нормам витрати води у точці забору.

З наведених норм вбачається, що чинне
законодавство України не розділяє
послугу з постачання споживачам
гарячої води (гарячого водопостачання)
на окремі частини з постачання окремо
теплової енергії та окремо холодної
води, а встановлює, що енерговиробник
та/або енергопостачальник виробляє та
постачає гарячу воду (яку законодавець
також називає енергією). Постачання
холодної води для приготування гарячої
є окремою послугою, що повинна, в якості
сировини, надаватись підприємству, яке
має можливість та безпосередньо
виробляє гарячу воду.

Тобто, саме гаряча вода є товаром,
продуктом енерговиробника та/або
енергопостачальника, яку отримує
споживач, при цьому саме
енерговиробник та/або
енергопостачальник споживає холодну
воду для вироблення гарячої води.

Отже, приймаючи до уваги наведене,
позивачем безпідставно включено до
розрахунку основного боргу суму
заборгованості за надані послуги з
постачання холодної води для її
підігріву стосовно теплових пунктів
(бойлерів), які не перебувають на
балансі відповідача-1, у зв'язку з чим
колегія суддів погоджується з висноком
місцевого господарського суду та
вважає недоведеним факт наявності у
відповідача-1 боргу, що обліковується
за кодами 5-550128, 5-50096, 5-50167, 5-50187
(постачання питної води, що
використовується для підігріву), а
також вважає, що правові підстави для
стягнення з відповідача-1 на користь
позивача вартості холодної води, яка
іде на підігрів відсутні.

Колегія суддів враховує, що коди 5-550128,
5-50096, 5-50167, 5-50187 включають в себе як
послугу з постачання питної води, що
йде на підігрів, так і послугу з
приймання стічних вод (вода + стоки).

Умовами укладеного сторонами договору
передбачено не лише надання послуг з
постачання питної води, але й приймання
стічних вод у міську каналізаційну
мережу.

Пунктом 1.4 Правил користування № 190
визначено, що приймання стічних вод від
підприємств, установ, організацій до
системи централізованого
водовідведення здійснюється
відповідно до Правил приймання стічних
вод підприємств у комунальні та
відомчі системи каналізації населених
пунктів України, затверджених наказом
Держбуду від 19.02.2002 р. № 37,
зареєстрованих у Мінюсті України 26.04.2002
р. за № 403/6691 (далі - Правила приймання №
37), а також місцевих правил приймання
стічних вод підприємств у систему
каналізації населеного пункту.

Згідно п. 1.2 Правил приймання № 37,
останні поширюються на комунальні
підприємства
водопровідно-каналізаційного
господарства міст і селищ України та
інші підприємства, що мають на балансі
системи місцевого водопроводу та
каналізації (далі - Водоканали), та на
всі підприємства, установи,
організації незалежно від форм
власності й відомчої належності, які
скидають свої стічні води в системи
каналізації населених пунктів (далі -
Підприємства).

Як зазначено в п. 1.4 Правил приймання №
37, абонент Водоканалу - це юридична
особа, яка уклала договір з Водоканалом
на надання послуг водопостачання та
(або) каналізації.

Стічні води підприємств - усі види
стічних вод, що утворилися внаслідок
їхньої діяльності після використання
води в усіх системах водопостачання
(господарсько-питного, технічного,
гарячого водопостачання тощо), а також
поверхневі та дощові води з території
Підприємства (з урахуванням
субабонентів);

Відповідно до п. 2.4 вказаних Правил
приймання, підприємства зобов'язані
виконувати в повному обсязі вимоги цих
Правил, місцевих Правил приймання та
договору на послуги водовідведення,
своєчасно оплачувати рахунки
Водоканалу за надані послуги.

Отже, надання послуг із приймання
стічних вод (у тому числі, гарячого
водопостачання) регулюється умовами
укладеного сторонами договору, а
вартість таких послуг підлягає оплаті
абонентом (яким є відповідач 1) на
користь Водоканалу (позивача).

З наданого позивачем розгорнутого
розрахунку по кодами 5-550128, 5-50096, 5-50167,
5-50187 вбачається, що сума заборгованості
відповідача-1 за послуги з приймання
стоків питної води, що
використовується для приготування
гарячої води, становить 394375,23 грн.

За таких обставин, колегія суддів
погоджується з висновком місцевого
господарського суду та вважає
доведеним факт наявності у
відповідача-1 боргу у розмірі 394375,23 грн.,
що обліковується за кодами 5-550128, 5-50096,
5-50167, 5-50187 (послуги із приймання стічних
вод гарячого водопостачання ), у зв'язку
з чим позовні вимоги в цій частині
підлягають задоволенню.

Щодо заборгованості відповідача-1, яка
обліковується за кодами 5-96, 5-128, 5-167, 5-187,
5-1242, 5-1243, 5-1244, 5-1245, 5-1246, 5-1247, 5-1248, 5-1249 на
суму 1345227,00 грн. за надання послуг з
холодного водопостачання, то
апеляційний господарський суд
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що позовні вимоги в цій
частині є обгрунтованими,
документально доведеними та такими, що
підлягають задоволенню.

Частиною 1 ст. 903 ЦК України встановлено,
що якщо договором передбачено надання
послуг за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором.

Матеріалами справи належним чином
підтверджується надання позивачем у
спірний період послуг з водопостачання
та водовідведення за обліковими кодами
5-96, 5-128, 5-167, 5-187, 5-1242, 5-1243, 5-1244, 5-1245, 5-1246,
5-1247, 5-1248, 5-1249, 5-550128, 5-50096, 5-50167, 5-50187 та
існування заборгованості
відповідача-1 за надані позивачем у
період з лютого 2011 р. до вересня 2012 р.
згідно договору № 06721/2-01 від 13.06.2006 р.
послуги у загальному розмірі 1739602,23
грн.

Відповідачем-1 вказана заборгованість
не спростована, доказів її погашення не
надано.

Відповідно до ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідачем обставин, з якими чинне
законодавство пов'язує можливість
звільнення його від відповідальності
за порушення зобов'язання, не наведено.

За змістом ст.ст. 525, 526, 530, 629, 901 ЦК
України, зобов'язання повинні
виконуватись належним чином
відповідно до договору; замовник
зобов'язується прийняти та оплатити
надані послуги; одностороння відмова
від виконання зобов'язання не
допускається.

Частиною 1 ст. 527 ЦК України визначено,
що боржник зобов'язаний виконати свій
обов'язок, а кредитор - прийняти
виконання особисто, якщо інше не
встановлено договором або законом, не
випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту.

Частинами 1, 2 ст. 193 ГК України
встановлено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу. Порушення зобов'язань є
підставою для застосування
господарських санкцій, передбачених
цим Кодексом, іншими законами або
договором.

Зважаючи на встановлені факти та
вимоги вищезазначених правових норм, а
також враховуючи, що відповідач-1
належних доказів на заперечення
відомостей повідомлених позивачем не
надав, апеляційний господарський суд,
здійснивши перерахунок суми позову,
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що позовні вимоги в частині
стягнення заборгованості підлягають
задоволенню частково в сумі 1739602,23 грн.

Позивачем також заявлено вимогу про
стягнення з відповідача-1 5030,74 грн.
інфляційних втрат та 83954,17 грн. 3% річних,
у зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем грошового зобов'язання за
договором № 06721/2-01 від 13.06.2006 р. за
період з лютого 2011 р. до вересня 2012 р.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник
не звільняється від відповідальності
за неможливість виконання грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Слід зазначити, що передбачене законом
право кредитора вимагати стягнення
боргу враховуючи індекс інфляції та
відсотків річних є способом захисту
майнових прав та інтересів кредитора,
сутність яких складається з
відшкодування матеріальних втрат
кредитора та знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів,
а також отримання компенсації (плати)
від боржника за користування ним
грошовими коштами, які належать до
сплати кредитору.

Дослідивши наданий позивачем
розрахунок інфляційних втрат та трьох
відсотків річних, судом встановлено, що
позивач здійснив розрахунок з
урахуванням води, яка йде на підігрів
за абонентськими кодами 5-550128, 5-50096, 5-50167,
5-50187, у зв'язку з чим суд здійснив
власний розрахунок даних вимог.

Колегія суддів, перевіривши
розрахунок, погоджується з висновком
місцевого господарського суду, що
позовні вимоги про стягнення
інфляційних втрат та трьох відсотків
річних підлягають частковому
задоволенню у розмірі 2284,13 грн.
інфляційних втрат та 42250,81 грн. трьох
відсотків річних за період з лютого 2011
р. до вересня 2012 р.

Крім того, ПАТ «АК «Київводоканал»
заявлено вимогу про стягнення з
Комунального підприємства «Служба
замовника житлово-комунальних послуг»
Оболонського району у місті Києві 35048,09
грн. пені за період з квітня 2012 р. до
вересня 2012 р. за порушення грошового
зобов'язання за договором № 06721/2-01 від
13.06.2006 р.

Згідно ч. 1 ст. 614 ЦК України, особа, яка
порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності), якщо інше не
встановлене договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки.

Згідно ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання
зобов'язання може забезпечуватися
неустойкою, порукою, гарантією,
заставою, притриманням, завдатком.

За приписами ч. 1 ст. 216, ч. 2 ст. 217 ГК
України, учасники господарських
відносин несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

У сфері господарювання застосовуються
такі види господарських санкцій:
відшкодування збитків; штрафні
санкції; оперативно-господарські
санкції.

Частиною 1 ст. 230 ГК України встановлено,
що штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України,
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 ст. 551 ЦК України визначено,
що якщо предметом неустойки є грошова
сума, її розмір встановлюється
договором або актом цивільного
законодавства.

Таким чином, для застосування до
боржника відповідальності у вигляді
стягнення пені, вона має бути
передбачена законом або договором.

Пунктом 4.2. договору № 06721/2-01 від 13.06.2006
р. встановлено, що у разі порушення
строків виконання зобов'язання по
оплаті за надані послуги, абонент
сплачує постачальнику пеню в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ за
кожний день прострочення платежу.
Нарахування пені припиняється через
шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано. Оплата
абонентом пені не звільняє останнього
від оплати несплаченого рахунку в
повному обсязі.

Дослідивши та перевіривши наданий
позивачем розрахунок суми пені, суд
встановив, що позивачем було невірно
здійснено розрахунки даних вимог,
зокрема, взято в розрахунок вартість
води, яка йде на підігрів за
абонентськими кодами 5-550128, 5-50096, 5-50167,
5-50187.

Колегія суддів, перевіривши
розрахунок, погоджується з висновком
місцевого господарського суду, що
позовні вимоги про стягнення пені,
підлягають частковому задоволенню у
розмірі 22346,00 грн. за період з квітня 2012
р. до вересня 2012 р.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Позивачем, в порушення зазначеної
норми, належним чином апеляційну
скаргу не обґрунтовано, доказів та
підстав для скасування рішення суду
першої інстанції апеляційному суду не
наведено.

З огляду на викладене, посилання
скаржника на порушення та неправильне
застосування норм матеріального та
процесуального права, слід вважати
такими, що не заслуговують на увагу.
Крім того, доводи апеляційної скарги не
спростовують висновку місцевого
господарського суду та не
підтверджуються наявними матеріалами
справи.

Тому колегія суддів вважає, що рішення
господарського суду міста Києва від
19.03.2014 р. у даній справі є таким, що
відповідає нормам матеріального і
процесуального права, фактичним
обставинам та матеріалам справи, у
зв'язку з чим підстави для задоволення
апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, ст.
105 ГПК України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Акціонерна
компанія «Київводоканал» залишити без
задоволення.

Рішення господарського суду міста
Києва від 19.03.2014 р. у справі №910/12142/13
залишити без змін.

Справу №910/12142/13 повернути до
господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена до
Вищого господарського суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
судовим рішенням апеляційного
господарського суду законної сили.

Головуючий суддя
С.О. Алданова

Судді
С.Я. Дикунська

Л.В. Кропивна