ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" травня 2014 р.
Справа № 918/227/14

Суддя Гудзенко Я.О. розглянувши позов
товариства з обмеженою
відповідальністю "Новотрейд ЛТД" до
Дочірнього підприємства "Рівненський
облавтодор" відкритого акціонерного
товариства "Державна акціонерна
компанія "Автомобільні дороги України"
про застосування наслідків
недійсності правочину

За участю:

Від позивача: Шамрай В.Я. (б/н від
10.10.13 р.)

Від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Новотрейд ЛТД"
(надалі -позивач) звернувся до
господарського суду Рівненської
області з позовом до Дочірнього
підприємства "Рівненський облавтодор"
відкритого акціонерного товариства
"Державна акціонерна компанія
"Автомобільні дороги України" (надалі
відповідач) про застосування наслідків
недійсності правочину, та просить суд
витребувати у дочірнього підприємства
"Рівненський облавтодор" ВАТ "Державна
акціонерна компанія "Автомобільні
дороги України" на користь товариства з
обмеженою відповідальністю "Новотрейд
ЛТД" полімерно-в'яжучий матеріал в
кількості 24,150 тон.

Ухвалою суду від 26 лютого 2014 року судом
порушено провадження у справі №918/227/14
розгляд якої призначено на 18 березня 2014
року.

18.03.2014 року відповідачем подано до суду
відзив на позовну заяву, відповідно до
змісту якого відповідач просить суд в
задоволенні позову відмовити, оскільки
ДП "Рівненський облавтодор" не
являється отримувачем та ніколи не
набував товар, з приводу якого виник
спір.

01.04.2014 року позивачем по справі подано
клопотання про витребування у
відповідача та ДПІ у м. Рівне Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області наступних доказів: копії
податкової декларації з податку на
додану вартість ДП "Рівненський
облавтодор" з додатком №5 за серпень 2011
року, розшифровкою податкових
зобов'язань та податкового кредиту ДП
"Рівненський облавтодор" ВАТ "Державна
акціонерна компанія "Автомобільні
дороги України" в розрізі контрагентів.

01.04.2014 року позивачем подано до суду
заперечення на відзив, відповідно до
змісту яких позивач вважає твердження
відповідача, висвітлені у відзиві на
позов, хибними, відтак позивач просить
суд позов задоволити в повному обсязі.

01.04.2014 року позивачем подано до суду
клопотання про продовження строку
розгляду спору.

Ухвалою суду від 01 квітня 2014 року судом,
відповідно до статті 69 ГПК України
продовжено строк розгляду спору на 15
днів до 12 травня 2014 року включно,
розгляд справи відкладено на 10 квітня
2014 року.

09.04.2014 року ДПІ у м. Рівному на виконання
ухвали суду від 01.04.2014 року надано для
долучення до матеріалів справи
витребувані судом докази.

10.04.2014 року відповідачем подано до суду
клопотання про долучення до матеріалів
справи витребуваних доказів.

В судовому засіданні від 10 квітня 2014
оголошувалась перерва до 06 травня 2014
року.

06 травня 2014 року позивачем подано до
суду письмові пояснення, відповідно до
змісту яких позивач просить суд позов
задоволити в повному обсязі.

В судовому засіданні від 06 травня 2014
року оголошено перерву до 12 травня 2014
року.

В судовому засіданні від 12 травня 2014
року позивач підтримав позовні вимоги
з підстав зазначених в позовній заяві.

В судове засідання 12 травня 2014 року
відповідач не з'явився, однак про день
та час розгляду справи був
повідомлений в судовому засіданні 06.05.14
р. про що свідчить підпис представника
в протоколі.

На виконання вимог ст. 81-1 ГПК України
складено протоколи судових засідань,
які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 82 ГПК України рішення
у даній справі прийнято у нарадчій
кімнаті за результатами оцінки
доказів, поданих позивачем та
витребуваних судом.

12 травня 2014 року позивачем подано
додаткові обгрунтування вимог, а також
уточнення резолютивної частини вимог
позовної заяви, які суд приймає,
оскільки не вважає їх зміною предмету
позову, а вважає їх викладенням
резолютивної частині іншим чином з
урахуванням приписів ст. 216, ст. 1212
Цивільного кодексу України з
посиланням на які позивачем подано
позов. Крім того, суд враховує спосіб
захисту порушеного права позивача та
порядок виконання рішення органами
державної виконавчої служби.

У судовому засіданні 12 травня 2014 року
відповідно до ст. 85 ГПК України судом
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, господарський суд Рівненської
області, -

ВСТАНОВИВ:

15 серпня 2011 року між товариством з
обмеженою відповідальністю "Новотрейд
ЛТД" (позивач, постачальник) та філією
"Березнівський райавтодор" ДП
"Рівненський облавтодор" (покупець,
відповідач) було укладено договір
поставки №15/08 (надалі договір)
відповідно до предмету якого
постачальник зобов'язався поставити, а
покупець прийняти та оплатити
полімерно-вяжучі матеріали, названі в
подальшому "товар", найменування, марка
й кількість яких вказується у
видаткових накладних, які є невідємною
частиною цього договору, на умовах, що
викладені у цьому договорі.

Рішенням господарського суду
Рівненської області від 2 серпня 2012
року у справі №5019/933/12, залишеним без
змін постановою Рівненського
апеляційного господарського суду від 31
жовтня 2012 року та постановою Вищого
господарського суду україни від 6
лютого 2013 року, судом було
визнано недійсним договір поставки
№15/08 від 15.08.2011 року (а.с. 12-19).

З матеріалів справи вбачається, що
позивач, на виконання умов договору,
поставив ДП "Рівненський облавтодор"
філії "Березнівський райавтодор"
передбачений договором товар в
кількості 24,150 тон, на загальну суму 99
015,10 грн., вказані обставини
підтверджуються, зокрема, наявною в
матеріалах справи видатковою
накладною №НТ-0000019 від 17 серпня 2011 року
та довіреністю №100 від 17 серпня 2011 року
(а.с. 10).

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України
недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину
кожна із сторін зобов'язана повернути
другій стороні у натурі все, що вона
одержала на виконання цього правочину,
а в разі неможливості такого
повернення, зокрема тоді, коли одержане
полягає у користуванні майном,
виконаній роботі, наданій послузі, -
відшкодувати вартість того, що
одержано, за цінами, які існують на
момент відшкодування.

Відповідно до ч. 2 ст. 208 ГК України
у разі визнання недійсним зобов'язання
з інших підстав кожна із сторін
зобов'язана повернути другій стороні
все одержане за зобов'язанням, а за
неможливості повернути одержане в
натурі - відшкодувати його вартість
грошима, якщо інші наслідки
недійсності зобов'язання не
передбачені законом.

Відповідно до статтей 1212 та 1213 ЦК
України особа, яка набула майно або
зберегла його у себе за рахунок іншої
особи (потерпілого) без достатньої
правової підстави (безпідставно набуте
майно), зобов'язана повернути
потерпілому це майно. Особа зобов'язана
повернути майно і тоді, коли підстава,
на якій воно було набуте, згодом
відпала.

Положення цієї глави
застосовуються незалежно від того, чи
безпідставне набуття або збереження
майна було результатом поведінки
набувача майна, потерпілого, інших осіб
чи наслідком події.

Положення цієї глави
застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за
недійсним правочином;

2) витребування майна власником із
чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із
сторін у зобов'язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка
незаконно набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи.

Набувач зобов'язаний повернути
потерпілому безпідставно набуте майно
в натурі.

У разі неможливості повернути в
натурі потерпілому безпідставно
набуте майно відшкодовується його
вартість, яка визначається на момент
розгляду судом справи про повернення
майна.

У своєму відзиві ДП "Рівненський
облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна
компанія "Автомобільні дороги України"
від 17.03.2014 року зазначає, що ДП
"Рівненський облавтодор" не являється
отримувачем товару, та ніколи не
набував його, проте з таким твердженням
відповідача суд погодитись не може з
огляду на наступне.

Директором філії "Березнівський
райавтодор" надано суду письмові
пояснення, в яких він вказує про те, що
товар передано іншій філії -
Радивилівський райавтодор. Однак, до
клопотання подає податкову накладну
від 17.08.2011 року, видаткову накладну в
якій отримувачем товару вказано філію
"Березнівський райавтодор",
довіреність від 17.08.11 р. № 148 видану
ОСОБА_2 на отримання від філії
Березнівський райавтодор
полімерно-в'яжучого матеріалу,
накладну від 23.08.2011 року № 57 в якій
одержувачем вказано філію
Березнівський райавтодор, податкову
декларацію з податку на додану
вартість з розшифровкою податкових
зобов'язань (а.с. 83-87, 95).

Факт поставки позивачем філії
"Березнівський райавтодор" товару
згідно видаткової накладної №НТ-0000019
від 17.08.2011 року встановлено рішенням
господарського суду Рівненської
області від 02 серпня 2012 року у справі №
5019/933/12 та підтверджується наданою ДПІ у
м. Рівному розшифровкою податкових
зобов'язань та податкового кредиту ДП
"Рівненський облавтодор" ВАТ "Державна
акціонерна компанія "Автомобільні
дороги України" (а.с. 78 зворот, 95).

Рішенням господарського суду
Рівненської області від 02 серпня 2012
року у справі №5019/933/12 встановлено, що
п.п. 3,1, 3.2, 3.5, 5.5 Положення про філію
Березнівського райавтодору " ДП
"Рівненський облавтодор", передбачено,
що філія не є юридичною особою, має
окремий баланс, розрахунковий рахунок
у банку, печатку зі своїм
найменуванням, здійснює
бухгалтерський та податковий облік,
здійснює діяльність на принципах
внутрішнього господарського
розрахунку, підпорядкованості та
підзвітності органам управління
підприємства, яке несе
відповідальність по зобов'язаннях
філії.

Згідно ст. 35 ГПК України
обставини, встановлені рішенням суду у
господарській, цивільній або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, крім встановлених
рішенням третейського суду, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Відповідно до ст. 95 ЦК України
філією є відокремлений підрозділ
юридичної особи, що розташований поза
її місцезнаходженням та здійснює всі
або частину її функцій.

Філії та представництва не є
юридичними особами. Вони наділяються
майном юридичної особи, що їх створила,
і діють на підставі затвердженого нею
положення.

Одержувачем за видатковою
накладною №НТ-0000019 від 17 серпня 2011 року
значиться ДП "Рівненський облавтодор"
філія "Березнівський райавтодор",
оскількі згідно п.п. 3,1, 3.2, 3.5, 5.5
Положення про філію Березнівського
райавтодору", ДП "Рівненський
облавтодор" несе відповідальність по
зобов'язаннях філії, відтак суд дійшов
висновку про те, що ДП "Рівненський
облавтодор" є стороною недійсного
правочину.

В судовому засіданні представник
відповідача зазначив, що товар, який є
предметом спору, у відповідача станом
на час розгляду справи відсутній.

Відповідно до п. 2.14. Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
"Про деякі питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними"
від 29 травня 2013 року № 11 за
встановленої під час судового розгляду
неможливості повернути одержане за
правочином майно у натурі (через його
втрату, псування, істотну зміну тощо)
набувач повинен відшкодувати вартість
майна за цінами, які існують на момент
відшкодування (абзац другий частини
першої статті 216 ЦК України). З метою
такого відшкодування заінтересована
особа вправі звернутися до набувача з
окремою позовною вимогою.

Оскількі відповідачем не надано
суду доказів псування чи використання
товару, а матеріалами справи
підтверджується передача відповідачу
вказаного товару, відтак вказані
доводи відповідача не знаходять свого
підтвердження.

Разом з тим, відповідно до
пунктами 4, 5 Постанови Пленуму
Верховного Суду України "Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними" від
6 листопада 2009 року № 9
встановлено, що судам відповідно до
статті 215 ЦК необхідно розмежовувати
види недійсності правочинів: нікчемні
правочини - якщо їх недійсність
встановлена законом (частина перша
статті 219, частина перша статті 220,
частина перша статті 224 тощо), та
оспорювані - якщо їх недійсність прямо
не встановлена законом, але одна із
сторін або інша заінтересована особа
заперечує їх дійсність на підставах,
встановлених законом (частина друга
статті 222, частина друга статті 223,
частина перша статті 225 ЦК тощо).

Нікчемний правочин є недійсним
через невідповідність його вимогам
закону та не потребує визнання його
таким судом. Оспорюваний правочин може
бути визнаний недійсним лише за
рішенням суду.

Відповідно до статей 215 та 216 ЦК
суди розглядають справи за позовами:
про визнання оспорюваного правочину
недійсним і застосування наслідків
його недійсності, про застосування
наслідків недійсності нікчемного
правочину.

Вимога про застосування
наслідків недійсності правочину може
бути заявлена як одночасно з вимогою
про визнання оспорюваного правочину
недійсним, так і у вигляді самостійної
вимоги в разі нікчемності правочину та
наявності рішення суду про визнання
правочину недійсним. Наслідком
визнання правочину (договору)
недійсним не може бути його розірвання,
оскільки це взаємовиключні вимоги.

Згідно п. 7.4 Постанови пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання практики виконання
рішень, ухвал, постанов господарських
судів України" від 17.10.2012 року №
9 за відсутності у відповідача
присудженого позивачеві майна в
натурі, засвідченої державним
виконавцем (наприклад, його постановою
про повернення виконавчого документа з
підстави відсутності майна),
господарський суд може змінити спосіб
виконання рішення і видати наказ про
стягнення вартості цього майна. При
цьому господарський суд повинен
виходити з вартості майна, визначеної
ним у рішенні про його передачу
(повернення).

Відповідно до ст. 43 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

Згідно з ст. 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у встановленому законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

За приписами ст. 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Згідно із ст. 34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Пунктом 9.10 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
"Про судове рішення" від 23 березня 2012
року № 6 визначено, що господарські
суди повинні зазначати: "у рішеннях за
позовами про витребування майна -
найменування майна, місце його
знаходження, тощо", "у рішенні про
вчинення певних дій або про припинення
певних дій - відповідний припис,
наприклад: "Такому-то звільнити таке-то
приміщення (із зазначенням його
найменування, місцезнаходження згідно
з поштовою адресою, площі)", "Такому-то
припинити такі-то дії, які
перешкоджають доступу такого-то у
приміщення (із зазначенням тих же даних
про приміщення)", строк виконання
відповідних дій та/або про видачу
наказу про примусове виконання
рішення".

Як вбачається з наведеного вище самого
слова «зобов'язати» відповідний припис
не містить, адже на практиці відсутній
механізм та порядок його виконання
органами виконавчої служби.

Враховуючи подану позивачем заяву про
уточнення вимог резолютивної частини
позовної заяви в якій позивач просить
винести рішення про повернення
відповідачем позивачу
полімерно-в'яжучого матеріалу в
кількості 24,15 тон, а також враховуючи
приписи ст. 216, п. 1 ч. 3 ст. 1212 Цивільного
кодексу України, ч. 3 ст. 32 Закону
України "Про виконавче провадження", п.
9.10 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про
судове рішення" від 23 березня 2012 року №
6 суд дійшов висновку про задоволення
позову.

Керуючись ст.ст. 49, 81-1, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Дочірньому підприємству "Рівненський
облавтодор" відкритого акціонерного
товариства "Державна акціонерна
компанія "Автомобільні дороги України"
(33028, м. Рівне, вул. Остафова 7, ) повернути товариству з обмеженою
відповідальністю "Новотрейд ЛТД" (54017, м.
Миколаїв, вул. Чкалова, 20/4, ) полімерно-в'яжучий матеріал в
кількості 24,150 тон (двадцять чотири тони
сто п'ятдесят кілограм).

3. Стягнути з дочірнього підприємства
"Рівненський облавтодор" відкритого
акціонерного товариства "Державна
акціонерна компанія "Автомобільні
дороги України" (33028, м.Рівне, вул.
Остафова 7, ) на користь
товариства з обмеженою
відповідальністю "Новотрейд ЛТД" (54017, м.
Миколаїв, вул. Чкалова, 20/4, ) 1 980 грн. 30 коп. судового збору.

4. Накази видати після набрання
рішенням законної сили.

Повне рішення складено 13 травня 2014
року.

Суддя
Гудзенко
Я.О.