ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.05.2014 р.
Справа № 914/783/14

За позовом: Львівської міської ради,
м.Львів

до відповідача-1: Товариства з
обмеженою відповідальністю «Ринок
наш», м.Львів

до відповідача-2: Товариства з
обмеженою відповідальністю «Наш
ринок», м.Львів

до відповідача-3: ОСОБА_1, м.Львів

до відповідача-4: ОСОБА_2, м.Львів

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
позивача: Приватне підприємство «Наш
ринок», м.Львів

про визнання недійсним рішення
загальних зборів учасників Товариства
з обмеженою відповідальністю «Ринок
наш» від 24.07.2013р., оформлене протоколом
№1 загальних зборів учасників
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Ринок наш» про те, що
учасником ТзОВ «Ринок наш» є
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Наш ринок» з внеском
до статутного капіталу права
користування земельною ділянкою за
адресою: АДРЕСА_1 (загальною площею
0,4138га, в т.ч. 0,0468га в межах червоних
ліній, кадастровий номер :01:001:0058)
та визнання недійсним Статуту ТзОВ
«Ринок наш», що затверджений
протоколом загальних зборів учасників
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Ринок наш» №1 від
24.07.2013р.

Суддя Щигельська О.І.

при секретарі Зарицькій О.Р.

Представники:

від позивача: Кубай Ю.Г. - представник за
довіреністю

від відповідача-1: не з'явився

від відповідача-2: Ломага Ю.Т. -
представник за довіреністю

від відповідача-3: не з'явився

від відповідача-4: не з'явився

третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача: не з'явився

Суть спору: позов заявлено Львівською
міською радою, м.Львів до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Ринок
наш», Товариства з обмеженою
відповідальністю «Наш ринок», ОСОБА_1
та ОСОБА_2 про визнання недійсним
рішення загальних зборів учасників
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Ринок наш» від
24.07.2013р., оформлене протоколом №1
загальних зборів учасників Товариства
з обмеженою відповідальністю «Ринок
наш» про те, що учасником ТзОВ «Ринок
наш» є Товариство з обмеженою
відповідальністю «Наш ринок» з внеском
до статутного капіталу права
користування земельною ділянкою за
адресою: АДРЕСА_1 (загальною площею
0,4138га, в т.ч. 0,0468га в межах червоних
ліній, кадастровий номер :01:001:0058)
та визнання недійсним Статуту ТзОВ
«Ринок наш», що затверджений
протоколом загальних зборів учасників
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Ринок наш» №1 від
24.07.2013р.

Ухвалою суду від 11.03.2014р. порушено
провадження у справі та призначено до
розгляду в судовому засіданні на
26.03.2014р. та за клопотанням позивача
залучено до участі у справі в якості
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору
Приватне підприємство «Наш ринок».
Ухвалою суду від 26.03.2014р. розгляд справи
відкладено на 09.04.2014р. у зв'язку з
неявкою відповідачів. Ухвалою суду від
09.04.2014р. розгляд справи відкладено на
30.04.2014р. у зв'язку з неявкою
відповідачів-3,4. Ухвалою суду від
30.04.2014р. розгляд справи відкладено на
07.05.2014р. у зв'язку з неявкою окремих
учасників судового процесу та для
надання їм можливості подати
витребувані судом документи.

Представникам сторін роз'яснено права,
передбачені ст.ст.20, 22 ГПК України.

Товариством з обмеженою
відповідальністю «Ринок наш» через
канцелярію господарського суду
Львівської області подано клопотання
(вх.№2214/14 від 07.05.2014р.) про зупинення
провадження у справі №914/783/14 у зв'язку
із розглядом Львівським апеляційним
господарським судом апеляційної
скарги ТзОВ «Ринок наш» на рішення
господарського суду Львівської
області від 17.02.2014р. у справі №14/4360/13 за
позовом ТзОВ «Ринок наш» до Львівської
міської ради, Відділу Держземагентсва
у м.Львові Львівської області,
Реєстраційної служби Львівського
міського управління юстиції, ТзОВ «Наш
ринок», ПП «Наш ринок» про визнання
права, переведення прав орендаря та
зобов'язання не чинити перешкод.

Представник позивача в судовому
засіданні 07.05.2014р. проти задоволення
зазначеного клопотання заперечив, в
той час як представником відповідача-1
проти зазначеного клопотання не
заперечено, про що свідчать відмітки на
тексті зазначеного клопотання.

Відповідно до ч.1 ст.79 ГПК України,
однією з підстав зупинення провадження
у справі є неможливість її розгляду до
вирішення пов'язаної з нею іншої
справи, що розглядається іншим судом.

Пленумом Вищого господарського суду
України у п.3.16 Постанови №18 від 26.12.2011р.
роз'яснено, що пов'язаною з даною
справою є така інша справа, у якій інший
суд встановлює обставини, що впливають
чи можуть вплинути на подання і оцінку
доказів у даній справі; в тому числі
йдеться про факти, які мають
преюдиціальне значення (частини друга -
четверта статті 35 ГПК). Під
неможливістю розгляду даної справи
слід розуміти неможливість для даного
господарського суду самостійно
встановити обставини, які
встановлюються іншим судом в іншій
справі, - у зв'язку з непідвідомчістю
або непідсудністю іншої справи даному
господарському суду, одночасністю
розгляду двох пов'язаних між собою
справ різними судами або з інших
причин.

Оскільки визначені законом підстави
для зупинення провадження по справі
відсутні, господарський суд не
позбавлений можливості встановити
обставини, що мають значення для
вирішення спору по суті, суд приходить
до висновку, що у задоволенні
клопотання про зупинення провадження у
справі слід відмовити.

Представник позивача в судовому
засіданні 07.05.2014р. долучив до
матеріалів справи додаткові документи
на підтвердження своєї правової
позиції (вх.№19509/14 від 07.05.2014р.), позовні
вимоги підтримав повністю з підстав,
зазначених у позовній заяві та
письмових поясненнях по суті позову
(вх.№19121/14 від 30.04.2014р.).

Представник відповідача-2 в судове
засідання 07.05.2014р. з'явився, письмового
відзиву на позовну заяву та
витребуваних судом документів не
подав, проти задоволення позову усно
заперечив.

Інші учасники судового процесу явки
повноважних представників в судове
засідання 07.05.2014р. не забезпечили,
поважності причин неявки суду не
повідомили, хоча про час і місце
проведення судового засідання
повідомлені належним чином.

Відповідно до ст.75 ГПК України, суд
вважає за можливе розглянути справу за
наявними в ній матеріалами, в яких
достатньо доказів для прийняття
рішення по суті спору, у відповідності
до ч.3 ст.4-3 ГПК України, судом
створювались сторонам необхідні умови
для встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства, у зв'язку із чим
передбачені у ст.77 ГПК України підстави
для відкладення розгляду справи не
вбачаються.

Законом України від 15 грудня 2006 р. №483-V
«Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України щодо
визначення підсудності справ з питань
приватизації та з корпоративних
спорів» (далі - закон №483-V) до
підвідомчості господарських судів
віднесено справи, що виникають з
корпоративних відносин у спорах між
господарським товариством та його
учасником (засновником, акціонером), у
тому числі учасником, який вибув, а
також між учасниками (засновниками,
акціонерами) господарських товариств,
що пов'язані зі створенням, діяльністю,
управлінням та припиненням діяльності
цього товариства, крім трудових спорів,
що відображено у пункті 4 частини 1
статті 12 ГПК України.

Як роз'яснено Пленумом Верховного суду
України у постанові від 24.10.2008р. №13 «Про
практику розгляду судами
корпоративних спорів», при визначенні
підвідомчості (підсудності) справ цієї
категорії судам необхідно керуватися
поняттям корпоративних прав,
визначеним частиною першою статті 167 ГК
України, згідно з якою корпоративними є
права особи, частка якої визначається у
статутному фонді (майні) господарської
організації, що включають
правомочності на участь цієї особи в
управлінні господарською
організацією, отримання певної частки
прибутку (дивідендів) даної
організації та активів у разі
ліквідації останньої відповідно до
закону, а також інші правомочності,
передбачені законом та статутними
документами.

У разі якщо суб'єктний склад осіб, які
беруть участь у справі, або предмет
позову не відповідають визначеним
пунктом 4 частини першої статті 12
Господарсько процесуального кодексу
України (далі - ГПК) справам, що
виникають із корпоративних відносин,
суди повинні мати на увазі, що
відповідно до статті 1 ГПК
господарським судам підвідомчі спори
щодо захисту порушених або оспорюваних
прав і охоронюваних законом інтересів
підприємств, установ, організацій,
інших юридичних осіб (у тому числі
іноземних), громадян, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи.

Крім того, не підлягає розширеному
тлумаченню пункт 4 частини першої
статті 12 ГПК України також щодо справ,
пов'язаних зі створенням, діяльністю,
управлінням та припиненням діяльності
господарського товариства, якщо однією
зі сторін у справі не є учасник
(засновник, акціонер) господарського
товариства, у тому числі такий, що
вибув.

Підвідомчими (підсудними)
господарським судам на підставі пункту
4 частини першої статті 12 ГПК є також
спори між учасниками (засновником)
господарського товариства та
господарським товариством щодо права
власності на майно, переданого
товариству як вклад до статутного
(складеного) капіталу.

При вирішенні корпоративного спору
господарський суд повинен встановити
наявність в особи, яка звернулася з
позовом, суб'єктивного матеріального
права або законного інтересу, на захист
якого подано позов, а також з'ясувати
питання про наявність чи відсутність
факту їх порушення або оспорювання. Не
можна задовольняти позовні вимоги щодо
захисту права, яке може бути порушено у
майбутньому і щодо якого невідомо, чи
буде воно порушено, зокрема вимоги про
припинення дій шляхом заборони чинити
перешкоди позивачу стосовно участі у
загальних зборах на майбутнє.

До корпоративних належать спори за
позовами учасників (засновників,
акціонерів) господарського товариства,
пов'язані з вимогами про визнання
недійсними установчих документів
господарського товариства та
припинення юридичної особи у зв'язку з
порушеннями вимог законодавства щодо
порядку їх прийняття та затвердження.

Вирішуючи питання про те, чи є
корпоративним спір, пов'язаний із
визнанням недійсними рішень загальних
зборів товариства, судам необхідно
враховувати суб'єктний склад учасників
спору та підстави, якими
обґрунтовується відповідна вимога.
Справи у спорах про визнання
недійсними рішень органів управління
господарського товариства за позовом
особи, яка не є акціонером або
учасником товариства, у тому числі
таким, що вибув, не належить до спорів,
що виникають з корпоративних відносин.

Відповідно до вимог статей 88, 143, 154 ЦК,
статей 57, 82 ГК, статей 4, 37, 51, 65, 67, 76
Закону про господарські товариства ,
статей 27, 30 Закону про державну
реєстрацію суди вправі визнати
недійсними установчі документи
товариства за одночасної наявності
таких умов:

- на момент розгляду справи установчі
документи не відповідають вимогам
законодавства;

- порушення, допущені при прийнятті та
затвердженні установчих документів, не
можуть бути усунені;

- відповідні положення установчих
документів порушують права чи
охоронювані законом інтереси позивача.

Положення установчих документів
господарських товариств, які не
відповідають вимогам законодавства, не
застосовуються.

Вирішуючи питання про те, чи є
корпоративним спір, пов'язаний із
визнанням недійсними рішень загальних
зборів товариства, судам необхідно
враховувати суб'єктний склад учасників
спору та підстави, якими
обґрунтовується відповідна вимога.
Справи у спорах про визнання
недійсними рішень органів управління
господарського товариства за позовом
особи, яка не є акціонером або
учасником товариства, у тому числі
таким, що вибув, не належить до спорів,
що виникають з корпоративних відносин.

Суди мають враховувати, що для визнання
недійсним рішення загальних зборів
товариства необхідно встановити факт
порушення цим рішенням прав та
законних інтересів учасника
(акціонера) товариства. Якщо за
результатами розгляду справи факт
такого порушення не встановлено,
господарський суд не має підстав для
задоволення позову.

Право на звернення до суду з позовом
про визнання недійсними рішень органів
управління товариства мають лише ті
його акціонери (учасники), які були
акціонерами (учасниками) на дату
прийняття рішення, що оскаржується.

Вимоги акціонера (учасника) товариства
про визнання недійсним рішення органу
управління товариства не підлягають
задоволенню, якщо на момент його
прийняття позивач ще не набув права
власності на акції чи частку в
статутному капіталі товариства,
оскільки його корпоративні права не
могли бути порушеними.

З аналізу всього вищенаведеного, суд
приходить до висновку, що Львівською
міською радою способом захисту свого
права обрано вимоги, які є способом
захисту корпоративних прав у спорах
між господарським товариством та його
учасником (засновником, акціонером), у
тому числі учасником, який вибув, а
також між учасниками (засновниками,
акціонерами) господарських товариств,
що пов'язані зі створенням, діяльністю,
управлінням та припиненням діяльності
цього товариства.

Проте, оскільки Львівська міська рада
не є і не була у минулому учасником
товариства відповідача у зв'язку із чим
її корпоративні права у товаристві не
могли бути порушеними, суд приходить до
висновку про необхідність відмови в
задоволенні заявленого позову.

На зауваження представника позивача
про те, що Львівською міською радою
заявлено не корпоративний спір, а
земельний, слід зазначити, що захист
прав громадян та юридичних осіб на
земельні ділянки, згідно ст.152
Земельного кодексу України,
здійснюється шляхом:

а) визнання прав;

б) відновлення стану земельної ділянки,
який існував до порушення прав, і
запобігання вчиненню дій, що порушують
права або створюють небезпеку
порушення прав;

в) визнання угоди недійсною;

г) визнання недійсними рішень органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування;

ґ) відшкодування заподіяних збитків;

д) застосування інших, передбачених
законом, способів.

Відповідно до ч.1 ст.49 ГПК України,
судовий збір у спорах, що виникають при
виконанні договорів та з інших підстав
покладається на сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог,
відтак, витрати зі сплати судового
збору слід покласти на позивача в
повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст.12, 33, 34, 43, 49, 82, 84, 85 ГПК України, суд,
-

В И Р І Ш И В :

1. У задоволенні позову відмовити
повністю.

2. Строк і порядок оскарження рішення
суду визначені ст.ст.91-93 ГПК України.

Повне рішення складено 12.05.2014р.

Суддя
Щигельська О.І.