ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" квітня 2014 р.
Справа № 911/742/14

Господарський суд Київської області у
складі судді Черногуза А.Ф.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Хімагромаркетинг» до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Староварварівка» та Товариства з
обмеженою відповідальністю «Акруа»
про стягнення боргу,

за участю представників:

позивача: Кравець О.І. (дов. б/н від
19.03.2014);

відповідача 1: не з'явився;

відповідача 2: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У провадженні господарського суду
Київської області знаходиться справа
за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Хімагромаркетинг»
до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Староварварівка» та
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Акруа» про
стягнення боргу.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на неналежне виконання
відповідачами своїх зобов'язань за
договором поставки № АП-15-0138 від 15.05.2013
та договором поруки № ПР-15-0138 від 15.05.2013.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 07.03.2014 порушено провадження
у справі та призначено її до розгляду
на 18.03.2014.

Ухвалою від 18.03.2014 розгляд справи було
відкладено на 01.04.2014.

Ухвалою від 01.04.2014 розгляд справи було
відкладено на 15.04.2014.

Ухвалою від 15.04.2014 розгляд справи було
відкладено на 29.04.2014.

В судовому засіданні 29.04.2014 суд
заслухав пояснення представника
позивача, він підтримав позовні вимоги
у повному обсязі. Представники
відповідачів в судове засідання не
з'явились, про причини неявки суд не
повідомили.

Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої ст. 64 та ст. 87 Господарського
процесуального кодексу України. За
змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо
ухвалу про порушення провадження у
справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом. У
випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.
(Аналогічна правова позиція викладена
в Постанові Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції»)

Враховуючи, що сторони були належним
чином повідомлені про судове засідання
та те, що реалізація норми ст. 38
Господарського процесуального кодексу
України щодо витребування
господарським судом у сторін
документів і матеріалів, необхідних
для вирішення спору, безпосередньо
залежить від суб'єктивної реалізації
сторонами їх диспозитивного права
подавати та витребовувати через суд
докази, а також враховуючи положення п.
4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, який
визначає одним з принципів судочинства
свободу в наданні сторонами суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості, господарський суд
вважає, що судом в межах наданих
повноважень створені належні умови для
надання сторонами доказів та вважає за
можливе розглядати справу за наявними
у справі документами.

В судовому засіданні 29.04.2014 суд, після
виходу з нарадчої кімнати в порядку ст.
82-1 Господарського процесуального
кодексу України, проголосив вступну та
резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши докази та оцінивши їх в
сукупності, суд

УСТАНОВИВ:

15.05.2013 між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Хімагромаркетинг»
(продавець) до Товариством з обмеженою
відповідальністю «Староварварівка»
(покупець) було укладено договір
поставки № АП-15-0138, відповідно до п.п.
1.1., 1.2. якого продавець зобов'язується
передати у власність покупцеві, а
покупець зобов'язується прийняти й
оплатити наступний насіннєвий
матеріал: насіння соняшника Бамбо,
загальною вартістю 63612,00 грн . Загальна
вартість товару (ціна договору) на дату
укладення цього договору становить
63612,00 грн у тому числи ПДВ 20%, що на дату
підписання договору становить 6000,00
Євро.

Поставка товару здійснюється у строки,
які передбачені п. 3.3. договору - до
15.05.2013, або раніше за заявкою покупця
(п.п. 3.1., 3.3. договору).

На виконання своїх договірних
зобов'язань позивачем було поставлено
відповідачу-1 товар відповідно до
видаткової накладної № АП-15-0181 від
15.05.2013 загальною вартістю 63612,00 грн.

Про факт прийняття товару
відповідачем-1 свідчить підпис
уповноваженої ним відповідно до
довіреності № 6 від 15.05.2013 особи на
видатковій накладній (копії видаткової
накладної та довіреності містяться в
матеріалах справи).

Таким чином суд встановив, що позивач
належним чином виконав свої
зобов'язання за договором. Вказаний
факт також підтверджується
відсутністю заперечень або скарг
відповідача-1 щодо якості,
комплектності,строків поставки товару
тощо.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Цивільного
кодексу України підставами виникнення
цивільних прав і обов'язків є, зокрема,
договори та інші правочини. Однією з
підстав виникнення господарського
зобов'язання згідно ст. 174
Господарського кодексу України, є
господарський договір.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Статтею 265 Господарського кодексу
України визначено, що за договором
поставки одна сторона - постачальник
зобов'язується передати (поставити) у
зумовлені строки (строк) другій стороні
- покупцеві товар (товари), а покупець
зобов'язується прийняти вказаний товар
(товари) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Дана норма кореспондується зі ст. 712
Цивільного кодексу України, відповідно
до якої за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Приписами ст. 530 Цивільного кодексу
України передбачено, що, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст.ст. 251, 252 Цивільного кодексу
України строком є певний період у часі,
зі спливом якого пов'язана дія чи подія,
яка має юридичне значення. Строк
визначається роками, місяцями, тижнями,
днями або годинами.

Терміном є певний момент у часі, з
настанням якого пов'язана дія чи подія,
яка має юридичне значення. Термін
визначається календарною датою або
вказівкою на подію, яка має неминуче
настати.

Сторони домовились, що покупець
зобов'язаний сплатити продавцю
вартість товару, зазначену в пункті 1.2.
даного договору, в наступні строки:

· не пізніше 20.05.2013 - 6361,20 грн;

· не пізніше 20.08.2013 - 12722,40 грн;

· не пізніше 20.10.2013 - 44528,40 грн
(п. 2.1. договору).

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач-1 неналежним чином
виконував свої зобов'язання з оплати
товару, а саме оплатив його несвоєчасно
та лише частково, а саме сплатив 14.06.2013 -
6361,20 грн, внаслідок чого у нього
утворилась заборгованість перед
позивачем у сумі 57250,80 грн. Вказаний
факт підтверджується довідкою № 10/5/55-20
від 16.04.2014, наданою Публічним
акціонерним товариством «Сбербанк
Росії», довідкою № КІЕ-52/365 від 26.03.2014,
наданою Публічним акціонерним
товариством «Перший Український
Міжнародний Банк», довідкою № 658 від
21.03.2014, наданою Публічним акціонерним
товариством «Терра Банк» (містяться в
матеріалах справи).

З метою забезпечення виконання
зобов'язань за договором поставки №
АП-15-0138 від 15.05.2013 відповідачем-1, 15.05.2013
між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Хімагромаркетинг»
(кредитор) та Товариством з обмеженою
відповідальністю «Акруа» (поручитель)
було укладено договір поруки № ПР-15-0138,
відповідно до п.п. 1.1., 2.1. якого
поручитель поручається перед
кредитором за виконання обов'язків
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Староварварівка»
(боржник) за договорами, передбаченими
розділом 2 цього договору - договором
поставки № АП-15-0138 від 15.05.2013 та
додатковими договорами (угодами) до
нього.

У разі порушення боржником основного
договору та/або зобов'язання боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники.
Поручитель відповідає перед
кредитором за виконання зобов'язання
боржником в повному обсязі. Поручитель
відповідає в тому ж обсязі, що й
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, комісій, неустойки,
витрат кредитора тощо. Порука за цим
договором припиняється з припиненням
зобов'язання. Порука також
припиняється, якщо кредитор на протязі
трьох років з дня настання строку
виконання зобов'язання по договору не
звернеться з вимогою до поручителя (п.п.
1.2., 1.3., 4.3. договору).

Відповідно до ст. 553 Цивільного кодексу
України за договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником. Порукою може
забезпечуватися виконання
зобов'язання частково або у повному
обсязі.

Згідно ст. 554 Цивільного кодексу
України у разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

Положеннями ст. 543 Цивільного кодексу
України у разі солідарного обов'язку
боржників (солідарних боржників)
кредитор має право вимагати виконання
обов'язку частково або в повному обсязі
як від усіх боржників разом, так і від
будь-кого з них окремо.

Кредитор, який одержав виконання
обов'язку не в повному обсязі від
одного із солідарних боржників, має
право вимагати недоодержане від решти
солідарних боржників.

Солідарні боржники залишаються
зобов'язаними доти, доки їхній
обов'язок не буде виконаний у повному
обсязі. Солідарний боржник не має права
висувати проти вимоги кредитора
заперечення, що ґрунтуються на таких
відносинах решти солідарних боржників
з кредитором, у яких цей боржник не бере
участі. Виконання солідарного
обов'язку у повному обсязі одним із
боржників припиняє обов'язок решти
солідарних боржників перед кредитором.

Відтак, суд встановив, що у позивача
виникло право вимоги до відповідача-2.

26.12.2013 директору відповідача-2 було
вручено вимогу від 25.12.2013, в якій
позивач просить виконати зобов'язання
за договором поруки № ПР-15-0138 від 15.05.2013
та сплатити борг у сумі 57250,80 грн, що
виник у зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем-1 своїх зобов'язань за
договором поставки № АП-15-0138 від 15.05.2013.
Факт отримання вказаної вимоги
відповідачем-2 підтверджується
підписом директора та відбитком
печатки останнього (копія вказаної
вимоги міститься в матеріалах справи).

Поручитель свого обов'язку за
договором поруки № ПР-15-0138 від 15.05.2013 не
виконав, суми боргу не сплатив.
Вказаний факт підтверджується
довідкою № 10/5/55-20 від 16.04.2014, наданою
Публічним акціонерним товариством
«Сбербанк Росії», довідкою № КІЕ-52/364
від 26.03.2014, наданою Публічним
акціонерним товариством «Перший
Український Міжнародний Банк»,
довідкою № 658 від 21.03.2014, наданою
Публічним акціонерним товариством
«Терра Банк», які, як вже зазначалось
містяться в матеріалах справи.

Отже, оскільки судом встановлено, що
відповідач-1 та відповідач-2 неналежним
чином виконували свої зобов'язання за
договором поставки № АП-15-0138 від 15.05.2013
та договором поруки № ПР-15-0138 від 15.05.2013
відповідно, суд вважає вимогу позивача
про солідарне стягнення з останніх
57250,80 грн обґрунтованою, документально
підтверджено, відповідачами не
спростованою, а відтак такою, що
підлягає задоволенню.

Крім того, позивач просить солідарно
стягнути з відповідачів 9109,93 грн
відсотків річних, 2304,15 грн пені, 9109,93 грн
15% штрафу.

Приписами ст. 230 Господарського кодексу
України встановлено, що штрафними
санкціями у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного
кодексу України пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу
України встановлено, що нарахування
штрафних санкцій за прострочення
виконання зобов'язання, якщо інше не
встановлено законом або договором,
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Відповідно до п.п. 5.2., 5.3., 5.4., 5.5. договору
покупець відповідає за несвоєчасну
оплату товару (порушення розділу 2
даного договору) й сплачує пеню в
розмірі подвійної облікової ставки НБУ
від суми заборгованості за кожний день
простроченого платежу. При розрахунку
пені застосовується ставка НБУ, що діє
в період нарахування пені. Сторони
дійшли до згоди, щодо зміни тривалості
позовної давності про стягнення
неустойки (штрафу, пені), передбаченої
п. 1 ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу
України, і встановили, що нарахування
штрафних санкцій за прострочення
виконання зобов'язання, встановлених
розділом 5 цього договору, припиняється
через три роки від дня, коли це
зобов'язання повинно було бути
виконане.

У випадку прострочення виконання
зобов'язань, передбачених розділом 2
даного договору, більше ніж на 30 днів
винна сторона додатково сплачує іншій
стороні за даним договором штраф у
розмірі п'ятнадцяти відсотків від ціни
договору.

Сторони прийшли до згоди, щодо зміни
розміру процентної ставки,
передбаченої ч. 2 ст. 625 Цивільного
кодексу України, і встановлюють її в
розмірі сорока відсотків річних від
несплаченої загальної вартості товару
протягом 90 календарних днів з дати,
коли товар повинен був бути сплачений
покупцем та дев'яносто шість відсотків
річних від несплаченої ціни товару до
дня повної оплати з дати закінчення
дев'яноста календарних днів.

Перевіривши, надані позивачем,
розрахунки пені та відсотків річних
відповідно до яких їх розмір становить
2304,15 грн та 9109,93 грн відповідно, суд
дійшов висновку, що останні є
арифметично вірними, складеними
відповідно до вимог чинного
законодавства та умов договору.

Щодо розрахунку 15% штрафу суд зазначає
наступне. Суд, здійснивши перерахунок
суми штрафу, встановив, що його розмір
становить 9541,80 грн, наведена сума
вказана і в розрахунку позивача, що
доданий до позовної заяви. Водночас, у
прохальний частині позовної заяви
позивачем заявлено вимогу про
стягнення з відповідачів 9109,93 грн 15%
штрафу. Суд припускає, що менша сума
штрафу зазначена у позовній заяві
помилково, проте рішення суду не може
ґрунтуватись на припущеннях та
відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 83
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд, приймаючи
рішення, має право виходити за межі
позовних вимог, якщо це необхідно для
захисту прав і законних інтересів
позивачів або третіх осіб з
самостійними вимогами на предмет спору
і про це є клопотання заінтересованої
сторони. З аналізу даної норми
вбачається, що господарський суд не має
права з власної ініціативи виходити за
межі заявлених позовних вимог. Отже,
суд розглядає вимогу про стягнення
штрафу з відповідачів у сумі, що
зазначена у прохальній частині
позовної заяви - 9109,93 грн.

Враховуючи, що надані позивачем
розрахунки є арифметично вірними, а
також те, що відповідачами не
надавалося суду контррозрахунку
штрафних санкцій, заперечень проти
позову або доказів сплати боргу, суд
вважає вимоги позивача про солідарне
стягнення з відповідачів 9109,93 грн
відсотків річних, 2304,15 грн пені, 9109,93 грн
15% штрафу такими, що підлягають
задоволенню.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відтак, сторони звертаючись до суду
повинні враховувати те, що визначення
та наповнення доказової бази
переданого на розгляд суду спору
покладаються саме на сторони, а не на
суд. Суд вирішує спір на підставі
поданих та витребуваних в порядку ст. 38
Господарського процесуального кодексу
України сторонами доказів.

Витрати по сплаті судового збору,
відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
покладаються судом на відповідачів.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 44, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Солідарно стягнути з Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Староварварівка» () та
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Акруа» () на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Хімагромаркетинг»
() 57250,80 грн боргу, 9109,93
грн відсотків річних, 2304,15 грн пені, 9109,93
грн штрафу, а також 1827,00 грн судового
збору.

3. Видати наказ.

Суддя

А.Ф. Черногуз