ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" квітня 2014 р.Справа № 922/729/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Аюпової Р.М.

при секретарі судового засідання

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фав-Україна", м. Київ
до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Центр
Автозапчастин", с. Комунар про
стягнення коштів в сумі 400500,00 грн. за
участю представників сторін:

Представник позивача - Кіпенко Я.І.,
дов. від 03.03.2014 року.

Представник відповідача - Шевченко В.В.,
дов. від 23.03.2014 року.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою
відповідальністю "ФАВ-Україна", м. Київ
звернувся до господарського суду з
позовом до відповідача - Товариства з
обмеженою відповідальністю "Центр
Автозапчастини", в якому просить суд
стягнути з відповідача на свою користь
суму заборгованості в розмірі 400500,00
грн., яка виникла внаслідок неналежного
виконання відповідачем умов договору
викупу цінних паперів № ЦАЗ-3/2013 від
20.05.2013р. та просить покласти на
відповідача судові витрати.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 03.03.2014р.
прийнято вказану позовну заяву до
розгляду, порушено провадження у
справі та призначено її розгляд на
01.04.2014р. о 10:30 год.

У судових засіданнях 01.04.2014р., 10.04.2014р.
оголошувалась перерва, з метою надання
сторонами додаткових доказів по
справі.

У призначеному судовому засіданні
16.04.2014р. представник позивача позов
підтримав, наполягав на його
задоволенні. Через канцелярію суду
надав додаткові докази по справі (вх. №
13040), які судом долучені до матеріалів
справи.

Представник відповідача, присутній в
судовому засіданні 16.04.2014р. проти
позову заперечував з підстав,
викладених у відзиві на позов (вх. №
13039), який надано до господарського суду
та долучено судом до матеріалів справи.
В наданому відзиві відповідач визнав
існуючу перед позивачем
заборгованість в сумі 1450500,00 грн. та
зазначив, що вона виникла внаслідок
складного фінансового становища
відповідача.

В судовому засіданні 16.04.2014р. сторони
пояснили, що ними надані всі необхідні
для розгляду справи докази та ввжають
за можливе розглянути справу по суті в
даному судовому засіданні.

Враховуючи те, що норми ст. 65
Господарського процесуального кодексу
України щодо обов`язку господарського
суду витребувати у сторін документи і
матеріали, що необхідні для вирішення
спору, кореспондуються з диспозитивним
правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3
ст. 129 Конституції України визначає
одним з принципів судочинства свободу
в наданні сторонами суду своїх доказів
і у доведенні перед судом їх
переконливості, суд вважає, що
господарським судом в межах наданих
ним повноважень, створені належні
умови для надання сторонами доказів та
здійснені всі необхідні дії щодо
витребування додаткових доказів, та
вважає за можливе розглянути справу за
наявними у ній та додатково поданими на
вимогу суду матеріалами та
документами.

Розглянувши матеріали справи, повно та
всебічно дослідивши обставини та
докази на їх підтвердження, вислухавши
представників сторін, судом
встановлено наступне:

Як свідчать матеріали справи, 20.05.2013р.
між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Центр
Автозапчастини" (відповідач,
векселедавець) та Товариством з
обмеженою відповідальністю
"ФАВ-Україна" (позивач,
векселедержатель) було укладено
договір викупу цінних пепарів №
ЦАЗ-3/2013, відповідно до умов якого
векселедержатель зобов"язується
передати, а вескеледавець
зобов"язується прийняти та оплатити на
умовах договору векселя з наступними
характеристиками.

1. Вексель простий з іменним
індосаментом , АА 0888568, на сум 4000000,00 грн.,
дата складання - 01.03.2011р., дата погашення
- 31.12.2015р.

2. Вексель простий з іменним
індосаментом , АА 0888569, на сум 4000000,00 грн.,
дата складання - 01.03.2011р., дата погашення
- 31.12.2015р.

3. Вексель простий з іменним
індосаментом , АА 0888570, на сум 4000000,00 грн.,
дата складання - 01.03.2011р., дата погашення
- 31.12.2015р.

4. Вексель простий з іменним
індосаментом , АА 0888571, на сум 4000000,00 грн.,
дата складання - 01.03.2011р., дата погашення
- 31.12.2015р.

5. Вексель простий з іменним
індосаментом , АА 0888572, на сум 4000000,00 грн.,
дата складання - 01.03.2011р., дата погашення
- 31.12.2015р.

6. Вексель простий з іменним
індосаментом , АА 0888585, на сум 5000000,00 грн.,
дата складання - 01.03.2011р., дата погашення
- 31.12.2015р.

7. Вексель простий з іменним
індосаментом , АА 0888586, на сум 5000000,00 грн.,
дата складання - 01.03.2011р., дата погашення
- 31.12.2015р.

8. Вексель простий з іменним
індосаментом , АА 0888587, на сум 5000000,00 грн.,
дата складання - 01.03.2011р., дата погашення
- 31.12.2015р.

9. Вексель простий з іменним
індосаментом , АА 0888588, на сум 5000000,00 грн.,
дата складання - 01.03.2011р., дата погашення
- 31.12.2015р.

10. Вексель простий з іменним
індосаментом , АА 0888589, на сум 5000000,00 грн.,
дата складання - 01.03.2011р., дата погашення
- 31.12.2015р.

11. Вексель простий з іменним
індосаментом , АА 0888591, на сум 3000000,00 грн.,
дата складання - 01.03.2011р., дата погашення
- 31.12.2015р.

12. Вексель простий з іменним
індосаментом , АА 0888592, на сум 3000000,00 грн.,
дата складання - 01.03.2011р., дата погашення
- 31.12.2015р.

Всього 12 векселів, на загальну суму -
51500000,00 грн.

Відповідно до п. 6 договору,
векселедержатель не заперечує проти
сплати векселів декількома платежами.

Векселя на момент передачі не обтяжені
зобов"язанням, не є предметом застави,
довірчого управління (п. 9 договору).

Згідно з п. 10 договору, право власності
на векселя переходить від
векселедержателя до векселедавця в
момент підписання акту
прийому-передачі векселів.

Пунктом 14 договору сторони встановили,
в разі неможливості врегулювання
спору за даним договором шляхом
переговорів, спір вирішується в
господарському суді за місцем
знаходження боржника.

Так, відповідно до акту
прийому-передачі векселів від 20.05.2013р.,
підписаного керівниками товариств,
векселедержатель передав, а
векселедавець прийняв 12 векселів
відповідних характеристик, зазначених
в акті, на загальну суму 51500000,00 грн.

Пунктом 4 договору (із змінами
внесеними додатковою угодою до
Договору № 1 від 02.07.2013р.) встановлено,
що векселедавець зобов'язаний виконати
платежі на рахунок векселедержателя:

- в строк до 20.06.2013р. в сумі 38690000,00
грн.

- в строк до 30.09.2013р. в сумі 5200000,00
грн.

- в строк до 31.12.2013р. в сумі 5200000,00
грн.

- в строк до 15.01.2014р. в сумі 1360000,00 грн.

- в строк до 31.03.2014р. в сумі 1050000,00
грн.

Однак, всупереч умовам договору,
відповідачем сплачені кошти на рахунок
позивача в наступному розмірі:

28.05.2013р. - 38390000,00 грн.; 01.06.2013р. - 300000,00 грн.,
21.10.2013р. - 260000,00 грн., 12.12.2013р. - 5000000,00 грн.,
16.12.2013р. - 350000,00 грн., 17.12.2013р. - 4365100,00 грн.,
30.01.2014р. - 1384400,00 грн. Всього на суму -
50049500,00 грн.

Підставою для звернення позивача з
відповідним позовом до господарського
суду стала існуюча заборгованість
відповідача перед позивачем за
договором викупу цінних паперів №
ЦАЗ-3/2013 від 20.05.2013р. в сумі 400500,00 грн.

Надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам з урахуванням
фактичних та правових підстав позовних
вимог, суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного
законодавства, зобов'язання виникають
з підстав, зазначених у статті 11
Цивільного кодексу України. За
приписами частини 2 цієї статті
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язку, зокрема, є договори та
інші правочини, інші юридичні факти.
Підставою виникнення цивільних прав та
обов'язків є дії осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також дії, що не передбачені цими
актами, але за аналогією породжують
цивільні права та обов'язки.

У відповідності із ст. 173
Господарського кодексу України та ст.
509 Цивільного кодексу України,
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або
утримуватися від певних дій, а інший
суб'єкт (управлена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконати її
обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть
виникати, зокрема, з господарського
договору та інших угод, передбачених
законом, а також з угод, не передбачених
законом, але таких, які йому не
суперечать (ст. 174 Господарського
кодексу України).

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського
кодексу України, господарські договори
укладаються за правилами,
встановленими Цивільним кодексом з
урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Згідно статті 525 Цивільного кодексу
України, одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу
України, частиною 2 статті 20
Господарського кодексу України, одним
із способів захисту права є примусове
виконання обов'язку в натурі
(присудження до виконання обов'язку в
натурі).

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу
України, зобов'язання припиняється
частково або у повному обсязі на
підставах, встановлених договором або
законом та припинення зобов'язання на
вимогу однієї із сторін допускається
лише у випадках, встановлених законом
або договором, а згідно статті 599
Цивільного кодексу України,
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу
України, боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 193 Господарського
кодексу України, до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Розглянувши договір викупу цінних
паперів № ЦАЗ-3/2013 від 20.05.2013 року судом
встановлено, що він за своїм змістом та
правовою природою є договором
купівлі-продажу цінних паперів та
підпадає під правове регулювання норм
гл.гл.14, 54 Цивільного кодексу України,
гл.17 Господарського кодексу України,
Закону України "Про цінні папери та
фондову біржу", Закону України "Про обіг
векселів".

Відповідно до ст 14 Закону України "Про
цінні папери та фондовий ринок" вексель
- цінний папір, який посвідчує
безумовне грошове зобов"язання
векселедавця або його наказ третій
особі сплатити після настання строку
платежу визначену суму власнику
векселя (векселедержателю).

Згідно із ст. 1 Закону України "Про цінні
папери та фондовий ринок" викуп цінних
паперів - придбання емітентом або
собою, що видала цінний папір,
розміщених ним або виданих нею цінних
паперів.

Відповідно до п.4 ст. 656 Цивільного
кодексу України до договору
купівлі-продажу цінних паперів
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, якщо інше не
встановлено законом про ці види
договорів купівлі-продажу або не
випливає з їхньої суті.

Статтею 165 Господарського кодексу
України встановлено, що суб"єкти
господарювання в межах своєї
компетенції та відповідно до
встановленого законодавством порядку
можуть випускати та реалізовувати
цінні папери, а також придбавати цінні
папери інших суб"єктів господарювання.
Операціїї купівлі-продажу цінних
паперів здійснюють їх емітенти,
власники, а також торговці цінними
паперами - поснредники у сфері випуску
та обігу цінних паперів.

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу
України за договором купівлі-продажу
одна сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Згідно з ч.1 ст.662 Цивільного кодексу
України на продавця покладено
обов'язок передати покупцеві товар,
визначений договором купівлі-продажу.

Продавець зобов'язаний передати товар
покупцеві у строк, встановлений
договором купівлі-продажу, а якщо зміст
договору не дає змоги визначити цей
строк, - відповідно до положень статті
530 цього Кодексу (ст.663 Цивільного
кодексу України).

Обов'язок продавця передати товар
покупцеві згідно з ч.1 ст.664 Цивільного
кодексу України вважається виконаним у
момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо
договором встановлений обов'язок
продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження
покупця, якщо товар має бути переданий
покупцеві за місцезнаходженням товару.

Станом на момент розгляду справи,
відповідач заборгованості за придбані
за договором від 20.05.2013р. векселі в
сумі 400500,00 грн. не сплатив та не надав
суду жодних доказів, які б
спростовували суму заявленого боргу.

Суд враховує, що згідно з наявним в
матеріалах справи актом звірки
взаєморозрахунків станом на 10.10.2014р.,
підписаним сторонами без будь-яких
зауважень та заперечень та скріпленим
печатками сторін, відповідачем
підтверджено свою заборгованість
перед позивачем в сумі 1450500,00 грн.
Заявлена до стягнення сума
заборгованості не спростовується
відповідачем у судових засіданнях та
наявному в матеріалах справи відзиві
на позов, проте відповідач зазначив, що
через відсутність грошових коштів,
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Центр
Автозапчастини" не оплатило вартість
цінних паперів, отриманих від
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ФАВ-Україна".

Отже, враховуючи вищевикладене,
відповідач визнається судом таким, що
прострочив виконання зобов'язання з
оплати цінних паперів за договором
викупу цінних паперів № ЦАЗ-3/2013 від
20.05.2013р.

Відповідно статей 55 Конституції
України, статей 15, 16 Цивільного кодексу
України кожна особа має право
звернутись до суду за захистом свого
цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною другою статті 43 ГПК
та статтею 33 ГПК кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Як визначено у Постанові Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 року "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", будь-які подані
учасниками процесу докази (в тому
числі, зокрема, й стосовно інформації у
мережі Інтернет) підлягають оцінці
судом на предмет належності і
допустимості. Вирішуючи питання щодо
доказів, господарські суди повинні
враховувати інститут допустимості
засобів доказування, згідно з яким
обставини справи, що відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування. Що ж до належності
доказів, то нею є спроможність
відповідних фактичних даних містити
інформацію стосовно обставин, які
входять до предмета доказування з
даної справи. Суд обґрунтовує своє
рішення лише тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.
Подані докази не можуть бути відхилені
судом з тих мотивів, що вони не
передбачені процесуальним законом.

Статтею 43 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Враховуючи, що відповідно до ст. 526
Цивільного кодексу України, ст. ст. 193, 198
Господарського кодексу України,
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином і у встановлений строк
відповідно до умов і порядку
укладеного між сторонами договору та
згідно з вимогами закону, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться, приймаючи до уваги
викладені обставини, та враховуючи те,
що відповідач не надав суду жодного
документу, який би спростовував
позовні вимоги, натомість визнав
заявлену до стягнення суму боргу, суд
визнає вимогу позивача щодо стягнення
заборгованості в сумі 400500,00 грн.
належно обґрунтованою, доведеною
матеріалами справи та такою, що
підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України, судові
витрати покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 6, 8, 19, 55, 124, 129
Конституції України, Законом України
"Про цінні папери та фондовий ринок",
статтями 11,15,16 509, 525, 526, 530, 656, 655, 662, 663, 664
Цивільного кодексу України, статтями
165, 193, 198, 295, 297, 304 Господарського кодексу
України, статтями 1, 4, 12, 32, 33, 43, 44, 49, 65,
82-85 Господарського процесуального
кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Центр
Автозапчастини" (62414, Харківська
область, с. Липці, вул. Пушкінська, 1-а,
) на користь Товариства
з обмеженю відповідальністю
"ФАВ-Україна" (04073, м. Київ, пров.
Балтійський, 20, ) суму
заборгованості в розмірі 400500,00 грн.,
судовий збір в розмірі 8010,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 18.04.2014 р.

Суддя Р.М. Аюпова

справа № 922729/14