номер провадження справи 3/15/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.04.2014
Справа № 908/664/14

За позовом: Відкритого акціонерного
товариства "Запоріжжяобленерго" в
особі Розівського району електричних
мереж (70302, Запорізька область, смт.
Розівка, вул. Б. Хмельницького, 97,
ідентифікаційний код 00130926)

до відповідача: Комунального
підприємства "Облводоканал"
Запорізької обласної ради (69035, м.
Запоріжжя, пр-т. Леніна, 180-А,
ідентифікаційний код 03327115)

про стягнення заборгованості в сумі 412
923, 44 грн.

Суддя Соловйов В.М.

при секретарі Прокопенко М.О.

Представники:

від позивача: Комраков С.В.,
юрисконсульт, довіреність № 28 від
31.12.2013р.

від відповідача: Скворцова О.О.,
начальник юридичного відділу,
довіреність № 01/1788 від 24.12.2013р.

ВАТ "Запоріжжяобленерго" в особі
Розівського РЕМ звернулось до
господарського суду Запорізької
області з позовною заявою до
відповідача КП "Облводоканал" ЗОР про
стягнення з відповідача на користь
позивача заборгованості за договорами
про постачання електричної енергії,
яка закуповується за державні кошти №
52 від 21.05.2012р. та № 52 від 30.03.2013р. в сумі 412
923, 44 грн.

Відповідно до протоколу розподілу
справ між суддями від 03.03.2014р.
автоматизованою системою
документообігу суду позовну заяву
передано на розгляд судді Соловйову
В.М.

Позовні вимоги мотивовані обставинами,
викладеними у позовній заяві (т.1, а.с.4-8),
та обґрунтовані ст. 2, 12, 54-57, 66, 67 ГПК
України, ст. 175, 193 ГК України, ст. 526, 530, 610,
625 ЦК України, Законом України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань",
договорами № 52 від 21.05.2012р., № 52 від
30.03.2013р., Правилами користування
електричною енергією, затвердженими
постановою НКРЕ № 28 від 31.07.1996р.,
постановою НКРЕ від 29.10.2001р. № 1086 "Про
порядок перерахування коштів".

Ухвалою господарського суду
Запорізької області від 04.03.2014р.
позовна заява прийнята до розгляду,
порушено провадження у справі № 908/664/14,
справу до розгляду в засіданні
господарського суду призначено на
25.03.2014р. об 11 год. 00 хв.

Ухвалою від 25.03.2014р. розгляд справи
відкладений на 08.04.2014р. об 11 год. 40 хв.

Ухвалою голови господарського суду
Запорізької області Немченка О.І. від
08.04.2014р. розгляд справи перенесений на
29.04.2014р. о 12 год. 00 хв.

В судовому засіданні 29.04.2014р. оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення. Повідомлено, що повне рішення
буде складено 05.05.2014р.

Під час розгляду справи представники
сторін вимогу про здійснення
фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не заявляли.

В судовому засіданні 29.04.2014р.
представник позивача підтримала
позовні вимоги з підстав, наведених у
позовній заяві, та просить суд стягнути
з відповідача на користь позивача
заборгованість за договором про
постачання електричної енергії, яка
закуповувалась за державні кошти від
21.05.2012р. № 52 та договором про постачання
електричної енергії № 52 від 30.03.2013р. в
сумі 412 923, 44 грн., а саме: 375 624, 64 грн.
основного боргу, 26 985, 75 грн. пені, 6 347, 83
грн. - 3 % річних від простроченої суми,
та 3 965, 22 грн. втрат від інфляції
грошових коштів.

В обґрунтування позовних вимог
позивач, зокрема, зазначає наступне.

Між ВАТ "Запоріжжяобленерго" та КП
"Облводоканал" ЗОР були укладені
договори про постачання електричної
енергії № 52 від 21.05.2012р. та № 52 від
30.03.2013р. на виконання умов яких позивач
за період з грудня 2012р. по лютий 2014р.
продав відповідачу електричну енергію
для забезпечення потреб
електроустановок на загальну суму 525 719,
51 грн.

Проте, відповідач неналежним чином
виконав свої грошові зобов'язання за
даними договорами та сплатив лише
частину отриманої електроенергії у
розмірі 150 094, 87 грн.

Таким чином, за вказаний період
неоплаченою залишилась спожита
відповідачем активна електроенергія
на суму 375 624, 64 грн.

У зв'язку із простроченням оплати за
поставлену активну електричну енергію
відповідачу нараховано пеню, 3 % річних
та втрати від інфляції грошових коштів.

Представник відповідача в судовому
засіданні 29.04.2014р. визнала позовні
вимоги в частині стягнення 375 624, 64 грн.
основного боргу, 6 347, 83 грн. - 3 % річних
від простроченої суми та 3 965, 22 грн.
втрат від інфляції грошових коштів.

Проти нарахованої пені в розмірі 26 985, 75
грн. заперечила та надала власний
контррозрахунок.

Крім того підтримала відзив на позовну
заяву від 20.03.2014р. № 12/329 в якому просить
суд розстрочити виконання рішення суду
на 18 місяців та клопотання від 20.03.2014р.
№ 12/328 про зменшення пені, нарахованої
позивачем, на 75 %.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши учасників судового процесу,
суд

ВСТАНОВИВ:

Між ВАТ "Запоріжжяобленерго"
(Постачальник електричної енергії) та
КП "Облводоканал" Запорізької обласної
ради (Споживач) укладений договір № 52
від 21.05.2012р. про постачання
електричної енергії, яка закуповується
за державні кошти, та договір № 52 від
30.03.2013р. про постачання електричної
енергії.

За умовами вказаних договорів
Постачальник електричної енергії
продає електричну енергію Споживачу
для забезпечення потреб
електроустановок Споживача з
приєднаною потужністю, зазначеною у
додатку № 1 "Обсяги постачання
електричної енергії споживачу", а
Споживач оплачує Постачальнику
електричної енергії вартість
використаної (купленої) електричної
енергії та здійснює інші платежі
згідно з умовами цього Договору (п. 1.1
Договору № 52 від 21.05.2012р. та п. 1 Договору
№ 52 від 30.03.2013р.).

Відповідно до п. 4.1 Договору № 52 від
21.05.2012р. та п. 7.1 договору № 52 від 30.03.2013р.,
облік електроенергії, спожитої
Споживачем та (або) субспоживачами,
приєднаними до електричних мереж
Споживача, здійснюється згідно з
вимогами ПУЕ та ПКЕЕ. У разі порушення
Споживачем вимог нормативно-технічних
документів щодо встановлення та
експлуатації засобів обліку, їх покази
не використовуються при розрахунках за
спожиту електроенергію, а обсяги
спожитої електроенергії визначаються
Постачальником електричної енергії
розрахунково згідно з вимогами додатка
№ 4 "Порядок розрахунків за активну
електричну енергію" та ПКЕЕ.

За умовами пунктів 1 Додатку № 4 до
Договорів, розрахунковим вважається
період з 00 годин першого числа до 24
годин останнього числа поточного
місяця.

Розрахунки за електричну енергію
проводяться Споживачем виключно
грошовими коштами на рахунок
Постачальника електричної енергії,
вказаний в п.10 Договору.

За дату оплати приймається дата, на яку
були зараховані кошти на рахунок
Постачальника електричної енергії.

Згідно пунктам 5 Додатку № 4 до
Договорів, Споживач не пізніше 12-00
годин 1-го робочого дня місяця,
наступного за розрахунковим, направляє
свого представника до Постачальника
електричної енергії для подання у двох
примірниках, підписаних уповноваженою
особою Споживача та скріплених його
печаткою:

- "Акта про спожиту протягом
розрахункового періоду активну
електричну енергію" за формою Додатка
№ 5.1;

- "Акта звірки обсягу споживання
електроенергії, відпущеної
Постачальником електричної енергії за
тарифами, диференційованими за
періодами часу" за формою Додатка № 5.5"
(у випадку розрахунку за спожиту
електричну енергію за тарифами,
диференційованими за періодами часу).

Постачальник електричної енергії
підписує подані акти та один примірник
повертає Споживачу.

За приписами пунктів 10 Додатку № 4 до
Договорів, рахунки або платіжні
вимоги-доручення направляються
Постачальником електричної енергії
Споживачу поштою рекомендованим
листом, нарочним або віддаються
уповноваженому представнику Споживача
під розписку у пронумерованому,
прошнурованому та скріпленому
печаткою Постачальника електричної
енергії журналі.

При направленні рахунка або платіжної
вимоги-доручення Споживачу нарочним
Постачальника електричної енергії
Споживач зобов'язаний під розпис на
супровідному листі прийняти рахунок
або платіжну вимогу - доручення.

Споживач зобов'язаний у термін, що не
перевищує 5 операційних днів з дня
отримання рахунка або платіжної
вимоги-доручення, здійснити оплату
рахунка або платіжної
вимоги-доручення, що направляється
йому Постачальником електричної
енергії.

Датою отримання рахунка або платіжної
вимоги-доручення вважається:

при направленні рекомендованим листом
- дата, зазначена на фінансовому чеку
поштового відділення, що підтверджує
відправлення, з урахуванням поштового
пробігу документа (по місту - 3 дні, по
області - 5 днів, по Україні - 7 днів);

у випадку вручення рахунка або
платіжної вимоги-доручення
уповноваженому представнику Споживача
під розпис в журналі, дата зазначена у
журналі;

при направленні нарочним - дата
вручення Споживачу (пункти 11 Додатку №
4 до Договорів).

У період з грудня 2012р. по лютий 2014р.
відповідачем спожито активну
електричну енергію на загальну суму 525
719, 51 грн., що підтверджується актами про
спожиту протягом розрахункового
періоду активну електричну енергію (т.
1, а.с. 21-35).

На оплату зазначених актів відповідачу
були виставлені рахунки на загальну
суму 525 719, 51 грн., які наявні в
матеріалах справи (т. 1, а.с. 35-48).

По даним рахункам між позивачем та
відповідачем проведено
взаєморозрахунки на загальну суму 1 384
602, 90 грн., що підтверджується
факсограмами (т. 1, а.с. 49-63).

Таким чином, станом на час розгляду
справи, заборгованість за спожиту
активну електричну енергію
відповідача перед позивачем становить
375 624, 64 грн.

Доказів сплати цього боргу
відповідачем суду не надано.

Оцінивши представлені докази, суд
вважає, що позовні вимоги підлягають
задоволенню повністю з наступних
підстав.

Правовідносини сторін є
господарськими.

Згідно ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу
України, господарським визнається
зобов'язання, що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну
дію господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Підстави виникнення господарських
зобов'язань визначені в ст. 174 ГК
України. Зокрема, господарські
зобов'язання можуть виникати:

з господарського договору та інших
угод, передбачених законом, а також з
угод, не передбачених законом, але
таких, які йому не суперечать;

внаслідок заподіяння шкоди суб'єкту
або суб'єктом господарювання,
придбання або збереження майна
суб'єкта або суб'єктом господарювання
за рахунок іншої особи без достатніх на
те підстав;

внаслідок подій, з якими закон пов'язує
настання правових наслідків у сфері
господарювання.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК
України, майново-господарськими
визнаються цивільно-правові
зобов'язання, що виникають між
учасниками господарських відносин при
здійсненні господарської діяльності, в
силу яких зобов'язана сторона повинна
вчинити певну господарську дію на
користь другої сторони або утриматися
від певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом, що
визначено ч. 2 ст. 175 ГК України.

Частинами 1-3 ст. 193 ГК України
встановлено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу. Порушення зобов'язань є
підставою для застосування
господарських санкцій, передбачених
цим Кодексом, іншими законами або
договором.

Застосування господарських санкцій до
суб'єкта, який порушив зобов'язання, не
звільняє цього суб'єкта від обов'язку
виконати зобов'язання в натурі, крім
випадків, коли інше передбачено
законом або договором, або управнена
сторона відмовилася від прийняття
виконання зобов'язання.

Згідно ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є:

договори та інші правочини.

В даному випадку підставою виникнення
цивільних прав і обов'язків
(зобов'язань), які мають виконуватися
належним чином і в установлений строк
відповідно до вказівок закону,
договору, є договір про постачання
електричної енергії, яка закуповується
за державні кошти № 52 від 21.05.2012р. та
договір про постачання електричної
енергії № 52 від 30.03.2013р.

Відповідно до 1, 2 ст. 712 ЦК України, за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 692 ЦК України, покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

В пунктах 11 Додатку № 4 до Договорів
сторони передбачили обов'язок
Споживача здійснити оплату у термін, що
не перевищує 7 операційних днів з дня
отримання рахунка або платіжної
вимоги-доручення.

При цьому, датою отримання цих
документів є:

- при направленні рекомендованим
листом - дата на фінансовому чеку
поштового відділення з урахування
поштового перебігу документа;

- у випадку вручення уповноваженому
представнику Споживача під розпис в
журналі, дата зазначена у журналі;

- при направленні нарочним - дата
вручення.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України,
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ст. 202 ГК України,
господарське зобов'язання
припиняється: виконанням, проведеним
належним чином; зарахуванням
зустрічної однорідної вимоги або
страхового зобов'язання; у разі
поєднання управненої та зобов'язаної
сторін в одній особі; за згодою сторін;
через неможливість виконання та в
інших випадках, передбачених цим
Кодексом або іншими законами.

Господарське зобов'язання
припиняється також у разі його
розірвання або визнання недійсним за
рішенням суду.

До відносин щодо припинення
господарських зобов'язань
застосовуються відповідні положення
ЦК України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України,
зобов'язання припиняється частково або
у повному обсязі на підставах,
встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином (частина 1
статті 599 ЦК України).

Підстави для припинення зобов'язання
за договором про постачання
електричної енергії, яка закуповується
за державні кошти № 52 від 21.05.2012р. та
договором про постачання електричної
енергії № 52 від 30.03.2013р., які визначено
главою 50 ЦК України, відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України,
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Рахунки за спожиту активну
електроенергію за період з грудня 2012р.
по лютий 2014р. оформлені позивачем
відповідно до умов договору про
постачання електричної енергії, яка
закуповується за державні кошти № 52
від 21.05.2012р. та договору про постачання
електричної енергії № 52 від 30.03.2013р. і
вважаються погодженими сторонами.

Тому вказані рахунки є підставою для
проведення остаточних розрахунків за
зазначений в них розрахунковий період.

Враховуючи встановлений факт
неповного виконання КП "Облводоканал"
ЗОР грошових зобов'язань, вимоги про
стягнення з відповідача на користь
позивача суми боргу за спожиту активну
електроенергію в розмірі 375 624, 64 грн.
за договором про постачання
електричної енергії, яка закуповується
за державні кошти № 52 від 21.05.2012р. та
договором про постачання електричної
енергії № 52 від 30.03.2013р. є
обґрунтованими і підлягають
задоволенню у повному обсязі.

Також позивач просить суд стягнути на
його користь з відповідача 26 985, 75 грн.
пені, 6 347, 83 грн. - 3 % річних від
простроченої суми та 3 965, 22 грн. втрат
від інфляції грошових коштів.

В силу ст. 216, ч. 1 ст. 218 ГК України,
підставою господарсько-правової
відповідальності у вигляді
застосування господарських санкцій є
вчинене учасником господарських
відносин правопорушення у сфері
господарювання.

У сфері господарювання застосовуються
такі види господарських санкцій:
відшкодування збитків; штрафні
санкції; оперативно-господарські
санкції (ч. 2 ст. 217 ГК України).

Частиною 1 ст. 230 ГК України до штрафних
санкцій віднесено господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 611 ЦК України одним з
правових наслідків порушення
зобов'язання є сплата неустойки
(штрафу, пені).

Згідно ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відповідних відсотках від суми
невиконаного або неналежного
виконаного зобов'язання.

Статтею 546 ЦК України передбачено, що
виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
задатком.

Відповідно до ст. 547 ЦК України,
правочин щодо забезпечення виконання
зобов'язання вчиняється у письмовій
формі.

Правочин щодо забезпечення виконання
зобов'язання, вчинений із
недодержанням письмової форми, є
нікчемним.

Відповідно до ч. 1 ст. 231 ГК України,
законом щодо окремих видів зобов'язань
може бути визначений розмір штрафних
санкцій, зміна якого за погодженням
сторін не допускається.

Приписами ч. 6 вказаної статті
унормовано, що штрафні санкції за
порушення грошових зобов'язань
встановлюються у відсотках, розмір
яких визначається обліковою ставкою
Національного банку України, за увесь
час користування чужими коштами, якщо
інший розмір відсотків не передбачено
законодавством або договором.

Договірні правовідносини між
платниками та одержувачами грошових
коштів щодо відповідальності за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань регулюються Законом
України від 22.11.1996р. № 543/96-ВР "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань".

Відповідно до ст. 1, 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань",
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Відтак, розмір неустойки, встановлений
законом, не обмежує учасників
договірних відносин щодо визначення
розміру пені, а передбачає обмеження
розміру пені, що підлягає стягненню.

Укладеними сторонами договором про
постачання електричної енергії, яка
закуповується за державні кошти № 52
від 21.05.2012р. та договором про постачання
електричної енергії № 52 від 30.03.2013р.
передбачено більшу тривалість періоду
нарахування пені.

В підпункті 8.3.1 договору № 52 від 21.05.2012р.
та в підпункті 4.2.1 договору № 52 від
30.03.2013р. сторони визначили, що за
недотримання термінів сплати рахунків
або платіжних вимог доручень за
активну електроенергію (п. 10 додатка № 4
"Порядок розрахунків за активну
електричну енергію") та за надання
послуг з компенсації перетікання
реактивної електроенергії (п. 5 додатка
№ 6 "Порядок розрахунків за надання
послуг з компенсації перетікання
реактивної електроенергії") Споживач
сплачує Постачальнику електричної
енергії пеню за весь період часу,
протягом якого не виконане
зобов'язання по сплаті, в розмірі 0,5 %
від суми платежу за кожний день
прострочення (але не більше подвійної
облікової ставки Національного банку
України, що діяла в період нарахування
пені) по день фактичної оплати.

Господарським судом встановлено, що
відповідачу правомірно нараховано
пеню у розмірі 26 985, 75 грн. (розрахунок в
т. 1, а.с. 15-16) з урахуванням добровільних
оплат здійснених відповідачем до
звернення до суду в розмірі 3 364, 46 грн.
(т.1 а.с. 64-78), оскільки це не суперечить
п.п. 8.3.1 договору № 52 від 21.05.2012р., п. 4.2.1
договору № 52 від 30.03.2013р. та
діючому законодавству.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Договором про постачання електричної
енергії, яка закуповується за державні
кошти № 52 від 21.05.2012р. та договором про
постачання електричної енергії № 52 від
30.03.2013р. сторони інший розмір процентів
не встановлювали.

Господарським судом встановлено, що
відповідачу правомірно нараховано
суму 3 % річних у розмірі 6 347, 83 грн.
(розрахунок в т.1, а.с. 17-18) з урахуванням
добровільних оплат здійснених
відповідачем до звернення до суду в
розмірі 463, 42 грн. (т.1 а.с. 64-78) та втрати
від інфляції грошових коштів в сумі 3 965,
22 грн. (розрахунок в т.1, а.с. 17-20). Вказані
розрахунки відповідачем не
заперечуються і тому зазначені в них
суми підлягають задоволенню повністю.

Клопотання відповідача про розстрочку
виконання рішення суду строком на 18
місяців, викладене у відзиві на позовну
заяву, підлягає задоволенню частково.

Згідно п.6 ч.1 ст. 83 ГПК України
господарський суд, приймаючи рішення,
має право відстрочити або розстрочити
виконання рішення.

Про відстрочку або розстрочку
виконання рішення, ухвали, постанови,
зміну способу та порядку їх виконання
виноситься ухвала, яка може бути
оскаржена у встановленому порядку. В
необхідних випадках ухвала
надсилається установі банку за
місцезнаходженням боржника або
державному виконавцю.

Як зазначено в п.п. 7.1.2 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України від 17.10.2012р. № 9 "Про деякі
питання практики виконання рішень,
ухвал, постанов господарських судів
України" (із подальшими змінами),
розстрочка означає виконання рішення
частками, встановленими господарським
судом, з певним інтервалом у часі.
Строки виконання кожної частки також
повинні визначатись господарським
судом. При цьому слід мати на увазі, що
розстрочка можлива при виконанні
рішення, яке стосується предметів, що
діляться (гроші, майно, не визначене
індивідуальними ознаками; декілька
індивідуально визначених речей тощо).

За приписами п. 7.2 постанови згаданого
пленуму Вищого господарського суду
України визначено, що підставою для
відстрочки, розстрочки, зміни способу
та порядку виконання рішення можуть
бути конкретні обставини, що
ускладнюють виконання рішення або
роблять його неможливим у визначений
строк або встановленим господарським
судом способом. При цьому слід мати на
увазі, що згоди сторін на вжиття цих
заходів не вимагається, і
господарський суд законодавчо не
обмежений будь-якими конкретними
термінами відстрочки чи розстрочки
виконання рішення. Проте, вирішуючи
питання про відстрочку чи розстрочку
виконання рішення, зміну способу і
порядку виконання рішення,
господарський суд повинен враховувати
матеріальні інтереси сторін, їх
фінансовий стан, ступінь вини
відповідача у виникненні спору,
наявність інфляційних процесів у
економіці держави та інші обставини
справи, зокрема, щодо фізичної особи
(громадянина) - тяжке захворювання її
самої або членів її сім'ї, скрутний
матеріальний стан, стосовно юридичної
особи - наявну загрозу банкрутства,
відсутність коштів на банківських
рахунках і майна, на яке можливо було б
звернути стягнення, щодо як фізичних,
так і юридичних осіб - стихійне лихо,
інші надзвичайні події тощо.

У відзиві від 20.03.2014р. (т.1, а.с. 105-107)
відповідач посилається на те, що КП
"Облводоканал" Запорізької обласної
ради є підприємством, основною
діяльністю якого є надання послуг
водопостачання та водовідведення.
Відповідач надає послуги з
водопостачання та водовідведення
понад 25 населеним пунктам Запорізької
області з чисельністю населення 450 000
чол. Значна більшість споживачів води -
комунальні підприємства,
сільськогосподарські виробники та
населення, які мають дуже низьку
платоспроможність та не можуть вчасно
розраховуватися за отриманні послуги.
Інших надходжень, окрім плати за надані
послуги з водопостачання та
водовідведення, відповідач немає.
Обсяги надання послуг з водопостачання
та водовідведення у відповідача
постійні, але внаслідок низької
платоспроможності споживачів послуг
боржник не має можливості сплатити
борги.

Відповідач станом на 01.01.2014р. згідно з
даними статистичної та податкової
звітності має збитки в розмірі 9 856 000
грн., кредиторську заборгованість в
розмірі 27 956 000 грн., дебіторська
заборгованість в розмірі 38 189 000 грн., у
т.ч. прострочена заборгованість
підприємств-банкрутів, що знаходяться
в стадії ліквідації, в сумі 17, 68 млн. грн.

Тяжкий фінансово-економічний стан
виник у відповідача в результаті
неплатежів з боку 2 основних боржників:

1) ТОВ "Чиста Вода-Бердянськ" має
заборгованість перед відповідачем в

розмірі понад 17,68 млн. грн. Починаючи з
жовтня 2010р. по теперішній час боржник
не здійснював ніяких платежів за
спожиті послуги.

25.04.2012р. постановою господарського суду
Запорізької області по справі
№ 21/150/10 - 5009/231/12 ТОВ "Чиста Вода -
Бердянськ" визнано банкрутом та
розпочата ліквідаційна процедура.

2) КП "Бердянськводоканал" - має
заборгованість в розмірі 14, 397 млн. грн.

Трудовий колектив підприємства
відповідача у зв'язку із тяжким
фінансовим станом з 17.02.2014р. був
переведений на скорочений робочий
тиждень.

Ці обставини свідчать про те, що
відповідач має тяжкий
фінансово-економічний стан.

Тарифи на послуги відповідача є
врегульованими. Підпункт 2 п. 1 ст. 7
Закону України "Про житлово-комунальні
послуги" наділяє органи місцевого
самоврядування повноваженнями щодо
встановлення ціни тарифів на
житлово-комунальні послуги. Стаття 14
Закону встановлює, що до другої групи
відносяться житлово-комунальні
послуги, тарифи на які затверджують
органи місцевого самоврядування для
надання на відповідній території.
Стаття 31 Закону визначає порядок
формування та затвердження тарифів на
житлово-комунальні послуги - виробники
здійснюють розрахунки економічно
обґрунтованих витрат на виробництво
житлово-комунальних послуг і подають
їх на затвердження органам місцевого
самоврядування в установленому
законодавством порядку, органи
місцевого самоврядування затверджують
тарифи на житлово-комунальні послуги в
розмірі економічно обґрунтованих
витрат на їх виробництво. Тарифи
відповідача були затверджені на рівні,
нижчому ніж економічно обґрунтовані.

Стаття 19 Закону України "Про Державний
бюджет України на 2014 рік" надає право
Кабінету Міністрів України
реструктурувати заборгованість з
різниці в тарифах на теплову енергію,
послуги з централізованого
водопостачання та водовідведення, що
вироблялися, транспортувалися та
постачалися населенню, яка утворилася
у зв'язку з невідповідністю фактичної
вартості теплової енергії та послуг з
централізованого водопостачання та
водовідведення тарифам, що
затверджувалися та/або погоджувалися
органами державної влади чи органами
місцевого самоврядування, у
встановлених ним обсягах шляхом видачі
фінансових казначейських векселів
строком обігу до п'яти років з
дохідністю 5 відсотків. Право видачі
таких векселів надано органам, що
здійснюють казначейське
обслуговування бюджетних коштів.

На думку відповідача, вказане свідчить
про те, що він не зможе виконати рішення
суду та сплатити значну суму боргу
одноразово та в короткий строк.
Стягнення суми заборгованості за
виконавчим документом призведе до
зупинення діяльності відповідача,
невиплати заробітної плати
працівникам підприємства, зменшення
надходжень від наданих послуг, що в
свою чергу призведе до його повної
неплатоспроможності та може викликати
спалах епідемій внаслідок порушення
санітарно-гігієнічних норм.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

В судовому засіданні господарським
судом оглянуті та досліджені
документи, які підтверджують
обґрунтування доводів заявника
стосовно наявності тяжкого фінансово -
економічного стану, що
підтверджується:

довідкою про фінансовий стан КП
"Облводоканал" ЗОР від 20.03.2014р. № 12/326;

довідкою від 20.03.2014р. № 12/325 про
заборгованість ТОВ "Чиста Вода -
Бердянськ" перед КП "Облводоканал" ЗОР;

довідкою від 20.03.2014р. № 12/327 про
заборгованість КП "Бердянськводоканал"
Бердянської міської ради" перед КП
"Облводоканал" ЗОР;

балансом (Звітом про фінансовий стан)
на 31.12.2013р.;

звітом про фінансові результати (Звіт
про сукупний дохід) за 2013 рік.

Також суд враховує той факт, що
відповідно до п. 3.1 Статуту КП
"Облводоканал" Запорізької обласної
ради, метою діяльності підприємства є
забезпечення потреб населення та інших
споживачів Запорізької області з
водопостачання, водовідведення.

Пунктом 6.1 даного Статуту визначено, що
фінансові ресурси підприємства
формуються за рахунок прибутку від
здійснення статутної діяльності та
інших надходжень, не заборонених
чинним законодавством України.

З огляду на викладене, суд вважає, що
заявником надано належні докази та
доведено наявність обставин, що
ускладнюють виконання рішення суду або
роблять його виконання неможливим у
встановлений законом термін.

Суд вважає, що розстрочка виконання
рішення господарського суду буде
сприяти захисту інтересів обох сторін.
Розстрочення сплати суми боргу може
позитивно вплинути на господарську
діяльність відповідача та надасть
реальну змогу підприємству
розрахуватися з позивачем.

Враховуючи виняткові обставини, що
сталися у відповідача, суд вважає за
доцільне задовольнити клопотання
позивача частково та розстрочити
виконання рішення суду в частині
стягнення основного боргу, пені, 3 %
річних від простроченої суми та втрат
від інфляції грошових коштів на 2
місяці.

Що стосується клопотання відповідача
від 20.03.2014р. стосовно зменшення пені,
розрахованої позивачем, на 75 %.

У відповідності до вимог ст. 83 ГПК
України, господарський суд має право у
виняткових випадках зменшити розмір
неустойки (штрафу, пені), яка підлягає
стягненню із сторони, що порушила
зобов'язання.

Пленум Вищого господарського суду
України в підпункті 3.17.4 постанови від
26.12.2011 N 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" надав наступні
роз'яснення:

Вирішуючи, в тому числі й з власної
ініціативи, питання про зменшення
розміру неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83
ГПК), господарський суд повинен
об'єктивно оцінити, чи є даний випадок
винятковим, виходячи з інтересів
сторін, які заслуговують на увагу,
ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

У зазначеній нормі ГПК йдеться про
можливість зменшення розміру саме
неустойки (штрафу, пені), а тому вона не
може застосовуватися у вирішенні
спорів, пов'язаних з відшкодуванням
сум збитків та шкоди (стаття 22, глава 82
Цивільного кодексу України).

Крім того, ця процесуальна норма може
застосовуватись виключно у
взаємозв'язку (сукупності) з нормою
права матеріального, яка передбачає
можливість зменшення розміру
неустойки (штрафу, пені), а саме
частиною третьою статті 551 Цивільного
кодексу України і статтею 233
Господарського кодексу України. Якщо
відповідні санкції застосовуються не у
зв'язку з порушенням зобов'язання, а з
інших передбачених законом підстав
(наприклад, за порушення вимог
конкурентного законодавства), їх
розмір не може бути зменшено судом.

У резолютивній частині судового
рішення зазначається про часткове
задоволення позову і розмір суми
неустойки, що підлягає стягненню.

Згідно ст. 551 ЦК України, розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Відповідно до ст. 233 ГК України, у разі
якщо належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора, суд має право зменшити
розмір санкцій. При цьому повинно бути
взято до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу.

Зі змісту вищенаведених норм
вбачається, що зменшення розміру
заявленої до стягнення пені є правом
суду, а за відсутності переліку таких
виняткових обставин, господарський
суд, оцінивши надані сторонами докази
та обставини справи у їх сукупності, на
власний розсуд вирішує питання про
наявність або відсутність у кожному
конкретному випадку обставин, за яких
можливе зменшення пені.

Дослідивши матеріали справи,
враховуючи той факт, що відповідач є
комунальним підприємством, що здійснює
надання послуг з водопостачання і
водовідведення понад 25 населеним
пунктам Запорізької області з
чисельністю населення 450 000, згідно
балансу та звіту про фінансові
результати є збитковим підприємством,
причин неналежного виконання
зобов'язання, наслідків порушення
зобов'язання, а також матеріальні
інтереси обох сторін, суд вважає, що
клопотання відповідача щодо зменшення
розміру пені, нарахованої позивачем,
підлягає частковому задоволенню.

Відтак, слід зменшити розмір пені, яка
підлягає стягненню з Комунального
підприємства "Облводоканал"
Запорізької обласної ради на користь
позивача, на 50 % - до 13 492, 88 грн.

Підстав до 75 % зменшення розміру пені
суд не вбачає.

Згідно ст. 44, 49 ГПК України, судові
витрати покладаються на відповідача в
повному обсязі, оскільки спір виник
внаслідок його неправильних дій.

Керуючись ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Комунального підприємства
"Облводоканал" Запорізької обласної
ради (69035, м. Запоріжжя, пр. Леніна 180-А,
ідентифікаційний код 03327115) на користь
Відкритого акціонерного товариства
"Запоріжжяобленерго" в особі
Розівського району електричних мереж
(70302, Запорізька область, смт. Розівка,
вул. Б. Хмельницького, 97,
ідентифікаційний код 00130926, п/р із
спеціальним режимом використання
№ 11 у філії ЗОУ АТ
"Державний Ощадний банк України", МФО
313957) 375 624 (триста сімдесят п'ять тисяч
шістсот двадцять чотири) грн. 64 коп.
заборгованості за спожиту активну
електричну енергію.

Розстрочити виконання рішення суду в
цій частині строком на 2 (два) місяці,
починаючи з 12 травня 2014 року та
стягуючи:

12.05.2014р. - 187 812 (сто вісімдесят сім тисяч
вісімсот дванадцять) грн. 32 коп.;

12.06.2014р. - 187 812 (сто вісімдесят сім тисяч
вісімсот дванадцять) грн. 32 коп.

3. Стягнути з Комунального підприємства
"Облводоканал" Запорізької обласної
ради (69035, м. Запоріжжя, пр. Леніна 180-А,
ідентифікаційний код 03327115) на користь
Відкритого акціонерного товариства
"Запоріжжяобленерго" в особі
Розівського району електричних мереж
(70302, Запорізька область, смт. Розівка,
вул. Б. Хмельницького, 97,
ідентифікаційний код 00130926, п/р № 2
у ЗОД АТ "Райффайзен Банк Аваль" м.
Запоріжжя, МФО 313827) 3 965 (три тисячі
дев'ятсот шістдесят п'ять) грн. 22 коп.
втрат від інфляції грошових коштів, 13 492
(тринадцять тисяч чотириста дев'яносто
дві) грн. 88 коп. пені, 6 347 (шість тисяч
триста сорок сім) грн. 83 коп. - 3 % річних
від простроченої суми.

Розстрочити виконання рішення суду в
цій частині строком на 2 (два) місяці,
починаючи з 12 травня 2014 року та
стягуючи:

12.05.2014р. - 11 902 (одинадцять тисяч
дев'ятсот дві) грн. 97 коп.;

12.06.2014р. - 11 902 (одинадцять тисяч
дев'ятсот дві) грн. 96 коп.

4. Стягнути з Комунального підприємства
"Облводоканал" Запорізької обласної
ради (69035, м. Запоріжжя, пр. Леніна 180-А,
ідентифікаційний код 03327115) на користь
Відкритого акціонерного товариства
"Запоріжжяобленерго" в особі
Розівського району електричних мереж
(70302, Запорізька область, смт. Розівка,
вул. Б. Хмельницького, 97,
ідентифікаційний код 00130926, п/р № 2
у ПАТ "Райффайзен Банк Аваль"
м. Київ, МФО 313827) 8 258 (вісім тисяч двісті
п'ятдесят вісім) грн. 47 коп. витрат на
судовий збір.

5. Повне рішення складено 05.05.2014р.

Суддя
В.М. Соловйов