ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

29.04.2014 Справа № 920/360/14Господарський суд
Сумської області у складі судді
Левченко П.І. при секретарі судового
засідання Чепульській Ю.В. розглянув
матеріали справи № 920/360/14

за позовом - Сумського обласного центру
з гідрометеорології, м. Суми,

до відповідача - Сумського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України, м.
Суми,

про визнання недійсним рішення.

За участю представників сторін:

від позивача - Челядін С.В., довіреність
№ 01.1/24-1 від 21.03.2014 року,

від відповідача - Гребеник В.І.,
довіреність № 9 від 10.06.2013 року.

В судовому засіданні, розпочатому
24.03.2014 року о 10 год. 00 хв., відповідно до
приписів статті 77 Господарського
процесуального кодексу України,
оголошувались перерви до 10 год. 40 хв.
14.04.2014 року та до 10 год. 00 хв. 29.04.2014 року.

Суть спору: позивач у своїй позовній
заяві просить суд визнати недійсним та
скасувати рішення адміністративної
колегії Сумського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України від
30.12.2013 року № 111 у справі № 02-06/62-2013 «Про
порушення законодавства про захист
економічної конкуренції та накладення
штрафу»; а також стягнути з відповідача
на користь позивача судовий збір в сумі
1218,00 грн.

Відповідач у своєму відзиві на позов за
№ 02-04/637 від 21.03.2014 року просить суд
відмовити у задоволенні позовної
заяви, посилаючись на правомірність та
обґрунтованість спірного рішення
адміністративної колегії Сумського
обласного територіального відділення
Антимонопольного комітету України від
30.12.2013 року № 111 у справі № 02-06/62-2013 «Про
порушення законодавства про захист
економічної конкуренції та накладення
штрафу», оскільки дії позивача, що
полягали у встановленні та стягненні з
замовників економічно
необґрунтованого розміру плати за
послуги з надання спеціалізованої
інформації у сфері гідрометеорології,
були правомірно кваліфіковані
відповідачем як порушення, передбачені
пунктом 2 статті 50, частиною першою
статті 13 Закону України «Про захист
економічної конкуренції», у вигляді
зловживання монопольним (домінуючим)
становищем на ринку послуг з надання
спеціалізованої інформації у сфері
гідрометеорології, що призвели до
ущемлення інтересів інших суб'єктів
господарювання, які неможливо було б
встановити за умов існування значної
конкуренції на ринку.

За заявою б/н від 24.03.2014 року (вх. № 3826
від 24.03.2014) позивач надав суду для
долучення до матеріалів даної справи
наступні документи: Методичні
рекомендації з оцінки собівартості та
вартості гідрометеорологічної
продукції, затверджених наказом
Державної гідрометеорологічної служби
Міністерства екології та природних
ресурсів України № 42 від 29.05.2003 року;
Нормы времени на обработку материалов
метеорологических и аэрологических
наблюдений, утвержденные Главным
управлением гидрометеорогической
службы при Совете Министров СССР 27.05.1961
года; копію листа Державного комітету
України по гідрометеорології № 06-11/428
від 28.03.1993 року; копію звіту про
заборгованість за бюджетними коштами
на 1 січня 2013 року; копію звіту про
заборгованість за бюджетними коштами
на 1 січня 2014 року; Положення про
Український гідрометеорологічний
центр Державної служби України з
надзвичайних ситуацій, затвердженого
наказом ДСНС України № 336 від 28.05.2013
року; Положення про Центральну
геофізичну обсерваторію,
затвердженого наказом УкрГМЦ № 86 від
21.05.2013 року та вартість спеціалізованої
продукції Сумського обласного центру з
гідрометеорології на 2012 рік.

11.04.2014 року від відповідача до суду
надійшли письмові додаткові пояснення
№ 02-04/774 від 10.04.2014 року, де останній
зазначає, що надані позивачем докази не
спростовують висновків відповідача,
викладених у спірному рішенні, зокрема,
щодо зайняття позивачем монопольного
(домінуючого) становища на ринку послуг
з надання спеціалізованої інформації у
сфері гідрометеорології у
територіальних (адміністративних)
межах Сумської області у 2012-2013 роках, а
також встановлення та стягнення
позивачем з замовників економічно
необґрунтованого розміру плати за
послуги з надання спеціалізованої
інформації у сфері гідрометеорології.

Позивачем також 11.04.2014 року до суду
надано письмові додаткові пояснення
(вх. № 4836 від 11.04.2014), за якими
обґрунтованість застосування
Методичних рекомендацій при
формуванні платних послуг
підтверджується листом Українського
гідрометеорологічного центру МНС
України № 01-14/443 від 27.02.2012 року, в якому
зазначено, що Методичні рекомендації з
оцінки собівартості та вартості
гідрометеорологічної продукції,
згідно наказу Держгідромету № 42 від
29.05.2003 року, не суперечать наказу МНС
України, Міністерства економічного
розвитку і торгівлі України,
Міністерства фінансів України № 1/2/1
від 03.01.2012 року.

Методичними рекомендаціями визначено
(п. 2.4.), що при розрахунку витрат на
створення гідрометеорологічної
продукції повинно бути враховано прямі
витрати, розрахунки яких здійснюються
методом «прямого обчислення». Позивач
вважає, що при розрахунку витрат окрім
витрат на придбання предметів
постачання і матеріалів відповідач
повинен був враховувати оплату послуг
(комунальних послуг, послуг зв'язку та
Інтернету, з ремонту комп'ютерної
техніки, метрології, повірки
обладнання та приладів) є значними, а
тому неврахування витрат на оплату
послуг є помилковим.

Крім того, позивач зазначає, що
відповідач повинен був врахувати і
загальногалузеві витрати, в т.ч.
науково-дослідні роботи, роботи зі
стандартизації, підвищення
кваліфікації керівних працівників
тощо.

На підставі вимог статті 22
Господарського процесуального кодексу
України, суд прийняв до розгляду надані
сторонами письмові пояснення і
документи та долучив їх до матеріалів
даної справи.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, всебічно і повно
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позови, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Рішенням адміністративної колегії
Сумського обласного територіального
відділення Антимонопольного комітету
України № 111 від 30.12.2013 року, яке
прийняте за результатами розгляду
справи № 02-06/62-2013 «Про порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції» визнано, що позивач
відповідно до частини першої статті 12
Закону України «Про захист економічної
конкуренції» є суб'єктом
господарювання, який за результатами
діяльності у 2012-2013 роках займав
монопольне (домінуюче) становище на
ринку послуг з надання спеціалізованої
інформації у сфері гідрометеорології у
територіальних (адміністративних)
межах сумської області; визнано дії
Сумського обласного центру з
гідрометеорології, які полягають у
встановленні та стягненні з замовників
економічно необґрунтованого розміру
плати за послуги з надання
спеціалізованої інформації у сфері
гідрометеорології, порушенням,
передбаченим пунктом 2 статті 50,
частиною першою статті 13 Закону
України «Про захист економічної
конкуренції» у вигляді зловживання
монопольним (домінуючим) становищем на
ринку послуг з надання спеціалізованої
інформації у сфері гідрометеорології,
що призвело до ущемлення інтересів
інших суб'єктів господарювання, які
неможливо було б встановити за умов
існування значної конкуренції на
ринку; зобов'язано позивача у
двомісячний термін припинити
порушення законодавства про захист
економічної конкуренції, шляхом
встановлення економічно
обґрунтованого розміру плати на
послуги з надання спеціалізованої
інформації у сфері гідрометеорології,
розрахованого, виходячи із фактичної
собівартості надання цих послуг;
відповідно до статті 52 Закону України
«Про захист економічної конкуренції»
за порушення законодавства про захист
економічної конкуренції, на позивача
накладено штраф у розмірі 10200,00 грн.

Позивач 06.03.2014 року отримав зазначене
рішення відповідача 21.01.2014 року, що
підтверджується відтиском штампу
реєстрації вхідної кореспонденції
позивача на супровідному листі
відповідача, копія якого наявна в
матеріалах справи (арк. с. 14).

Позивач звернувся до господарського
суду з позовом до відповідача, про
визнання недійсним рішення
адміністративної колегії Сумського
обласного територіального відділення
Антимонопольного комітету України № 111
від 30.12.2013 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
висновки адміністративної колегії
Сумського обласного територіального
відділення Антимонопольного комітету
України, викладені у рішенні № 111 від
30.12.2013 року, про те, що дії позивача, які
полягали у встановленні та стягненні з
замовників економічно
необґрунтованого розміру плати за
послуги з надання спеціалізованої
інформації у сфері гідрометеорології,
є порушенням, передбаченим пунктом 2
статті 50, частиною першою статті 13
Закону України «Про захист економічної
конкуренції», у вигляді зловживання
монопольним (домінуючим) становищем на
ринку послуг з надання спеціалізованої
інформації у сфері гідрометеорології,
що призвели до ущемлення інтересів
інших суб'єктів господарювання, які
неможливо було б встановити за умов
існування значної конкуренції на
ринку, є необґрунтованими, а рішення
адміністративної колегії Сумського
обласного територіального відділення
Антимонопольного комітету України № 111
від 30.12.2013 року у справі № 02-06/62-2013 є
таким, що підлягає скасуванню.

Також позивач як на підставу
заявленого позову посилається на
вимоги статті 59 Закону України «Про
захист економічної конкуренції», за
приписами якої підставами для зміни,
скасування чи визнання недійсними
рішень органів Антимонопольного
комітету України є: неповне з'ясування
обставин, які мають значення для
справи; недоведення обставин, які мають
значення для справи і які визнано
встановленими; невідповідність
висновків, викладених у рішенні,
обставинам справи; порушення або
неправильне застосування норм
матеріального чи процесуального права.

Крім наведеного, позивач вважає, що
відповідачем зроблено невірний
висновок про те, що обсяг фактично
відшкодованих матеріальних витрат за
рахунок коштів, отриманих від
споживачів, як плата за послуги,
перевищує обсяг фактично використаних
матеріалів, а саме: у 2012 році у 3,25 рази, у
січні-вересні 2013 році - 1,67 рази, в
наслідок чого включення Сумським ЦГМ
до розрахунку кошторисної вартості
витрат на придбання предметів та
матеріалів у розмірі 51,5 % від загальної
вартості послуг призвело до
встановлення необґрунтованих тарифів
на послуги.

На думку позивача, при аналізі витрат
відповідач не взяв до уваги факт
наявності значної кредиторської
заборгованості за 2012 рік у сумі 44445,87
грн. та у 2013 році у сумі 34669,26 грн., що у
свою чергу вплинуло на висновок про те,
що включення Сумським ЦГМ до
розрахунку кошторисної вартості
витрат на придбання предметів на
постачання та матеріалів у розмірі 51,5 %
від загальної вартості послуг призвело
до встановлення необґрунтованих
тарифів на послуги.

Відповідач з позовом не погодився у
зв'язку з його необґрунтованістю та
правомірністю прийняття ним спірного
рішення.

Суд, розглянувши подані сторонами
письмові докази та матеріали,
дослідивши позицію позивача, дійшов
висновку про відмову в задоволенні
позовних вимог з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 12
Закону України «Про захист економічної
конкуренції», суб'єкт господарювання
займає монопольне (домінуюче)
становище на ринку товару, якщо:

- на цьому ринку немає жодного
конкурента;

- не зазнає значної конкуренції
внаслідок обмеженості можливостей
доступу інших суб'єктів господарювання
щодо закупівлі сировини, матеріалів та
збуту товарів, наявності бар'єрів для
доступу на ринок інших суб'єктів
господарювання, наявності пільг чи
інших обставин.

Відповідно до абзацу 2 статті 1
зазначеного Закону, економічна
конкуренція (конкуренція) - змагання
між суб'єктами господарювання з метою
здобуття завдяки власним досягненням
переваг над іншими суб'єктами
господарювання, внаслідок чого
споживачі, суб'єкти господарювання
мають можливість вибирати між кількома
продавцями, покупцями, а окремий
суб'єкт господарювання не може
визначати умови обороту товарів на
ринку.

Також абазом 4 статті 1 цього ж Закону
визначено, що контроль - це вирішальний
вплив однієї чи декількох пов'язаних
юридичних та/або фізичних осіб на
господарську діяльність суб'єкта
господарювання чи його частини, який
здійснюється безпосередньо або через
інших осіб, зокрема завдяки:

- праву володіння чи користування
всіма активами чи їх значною частиною;

- праву, яке забезпечує вирішальний
вплив на формування складу, результати
голосування та рішення органів
управління суб'єкта господарювання;

- укладенню договорів і контрактів, які
дають можливість визначати умови
господарської діяльності, давати
обов'язкові до виконання вказівки або
виконувати функції органу управління
суб'єкта господарювання;

- заміщенню посади керівника,
заступника керівника спостережної
ради, правління, іншого наглядового чи
виконавчого органу суб'єкта
господарювання особою, яка вже обіймає
одну чи кілька із зазначених посад в
інших суб'єктах господарювання;

- обійманню більше половини посад
членів спостережної ради, правління,
інших наглядових чи виконавчих органів
суб'єкта господарювання особами, які
вже обіймають одну чи кілька із
зазначених посад в іншому суб'єкті
господарювання.

Відповідно до абзацу 12 статті 1 Закону
України «Про захист економічної
конкуренції», суб'єкт господарювання -
юридична особа незалежно від
організаційно-правової форми та форми
власності чи фізична особа, що здійснює
діяльність з виробництва, реалізації,
придбання товарів, іншу господарську
діяльність, у тому числі яка здійснює
контроль над іншою юридичною чи
фізичною особою; група суб'єктів
господарювання, якщо один або декілька
з них здійснюють контроль над іншими.
Суб'єктами господарювання визнаються
також органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, а також
органи адміністративно-господарського
управління та контролю в частині їх
діяльності з виробництва, реалізації,
придбання товарів чи іншої
господарської діяльності.
Господарською діяльністю не
вважається діяльність фізичної особи з
придбання товарів народного
споживання для кінцевого споживання.

Згідно з пунктом 3.3 Положення про
Український гідрометеорологічний
центр, затвердженого наказом МНС
України № 759 від 26.07.2011 року,
Український гідрометцентр надає у
визначеному законодавством порядку на
платній основі послуги з
гідрометеорологічного обслуговування
підприємств, установ і організацій,
засобів масової інформації та інших
споживачів гідрометеорологічної
інформації незалежно від форм
власності.

Стаття 4 Закону України «Про
гідрометеорологічну діяльність»
визначає одним з основних напрямів
гідрометеорологічної діяльності
гідрометеорологічне обслуговування та
надання гідрометеорологічних послуг
заінтересованим юридичним та фізичним
особам

Згідно статті 17 Закону України «Про
гідрометеорологічну діяльність»,
гідрометеорологічне обслуговування та
надання інших послуг у сфері
гідрометеорологічної діяльності
здійснюється підприємствами,
установами та організаціями, що
належать до сфери управління
центральних органів виконавчої влади,
що забезпечують формування та
реалізують державну політику у сфері
гідрометеорологічної діяльності за
плату в обсягах і формах, що
визначається на договірних засадах.

Перелік гідрометеорологічної
інформації та інших послуг, що
надаються за плату, встановлюється
Кабінетом Міністрів України за
поданням центрального органу
виконавчої влади, що забезпечує
формування державної політики у сфері
гідрометеорологічної діяльності.

Відповідно до пункту 6.1 Методики
визначення монопольного (домінуючого)
становища суб'єктів господарювання на
ринку, затвердженої розпорядженням
Антимонопольного комітету України №
49-р від 05.03.2002 року та зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України 01.04.2002
року за № 317/6605, при остаточному
визначенні територіальних
(географічних) меж ринку визначальною є
здатність до переміщення або попиту
або пропозиції.

З огляду на те, що послуги з надання
спеціалізованої інформації у сфері
гідрометеорології, яка стосується
населених пунктів або окремих
місцевостей Сумської області, є
безпосередньо пов'язаними з певною
територією, що належить до
адміністративних меж цієї області, і
отримання таких послуг для споживача
за межами області є недоцільним, попит
на зазначені послуги не може
переміщуватися.

Оскільки повноваження Сумського ЦГМ
поширюються на територію Сумської
області, територіальними межами
досліджуваного ринку визначено
територіальні (адміністративні) межі
Сумської області. Інші суб'єкти
господарювання, що здійснюють
діяльність у територіальних межах
Сумської області, які б протягом
досліджуваного періоду надавали
послуги з надання спеціалізованої
інформації у сфері гідрометеорології,
відсутні.

В розумінні приписів частини першої
статті 12 Закону України «Про захист
економічної конкуренції» позивач є
суб'єктом господарювання, який за
результатами діяльності у 2012-2013 роках
займав монопольне (домінуюче)
становище на ринку послуг з надання
спеціалізованої інформації у сфері
гідрометеорології у територіальних
(адміністративних) межах Сумської
області.

Відповідно до спірного рішення
відповідача, вартість платних послуг,
які надаються гідрометеорологічними
установами та організаціями
Міністерства надзвичайних ситуацій
України, має визначатися відповідно до
Методики формування вартості платних
послуг, які надаються підрозділами
Міністерства надзвичайних ситуацій
України, затвердженої наказом
Міністерства надзвичайних ситуацій
України, Міністерства економічного
розвитку і торгівлі України,
Міністерства фінансів України № 1/2/1
від 03.01.2012 року та зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України 16.01.2012
року за № 45/20358 (далі - Методика
формування вартості платних послуг).

За інформацією позивача, зокрема
викладеної у листах № 01.1/457 від 23.05.2013
року (арк. с. 33) та № 01.1/538 від 17.06.2013 року
(арк. с. 50), при формуванні тарифів на
платні послуги останній керувався
Методикою формування вартості платних
послуг та Методичними рекомендаціями з
оцінки собівартості та вартості
гідрометеорологічної продукції,
затвердженими наказом Державної
гідрометеорологічної служби
Міністерства екології та природних
ресурсів України «Про введення в дію
Методичних рекомендацій з оцінки
собівартості та вартості
гідрометеорологічної продукції» № 42
від 29.05.2003 року, в частині, що не
суперечить Методиці формування
вартості платних послуг,
рекомендованими до застосування
листом Українського
гідрометеорологічного центру
Міністерства надзвичайних ситуацій
України № 01-14/443 від 27.02.2012 року. У
згаданому листі керівникам
гідрометеорологічних організацій
роз'яснено, що оскільки після
затвердження Методики формування
вартості платних послуг, виникають
питання при застосуванні цієї методики
при формуванні вартості платних
послуг, які надаються
гідрометеорологічними установами, то
для визначення вартості платних послуг
у сфері гідрометеорології слід
використовувати Методичні
рекомендації, які не суперечать наказу
МНС, і які розроблено з метою
використання її гідрометеорологічними
організаціями під час укладання
договорів на гідрометеорологічне
обслуговування споживачів
гідрометеорологічної продукції.

Однак, наявність права у позивача
використовувати повністю положення
Методичних рекомендацій з наведеного
твердження не випливає, оскільки
можливість їх застосування прямо
пов'язується із несуперечністю таких
норм наказу Міністерства надзвичайних
ситуацій України, Міністерства
економічного розвитку і торгівлі
України, Міністерства фінансів України
№ 1/2/1 від 03.01.2012 року, тобто Методиці
формування вартості платних послуг
(арк. с. 54-55).

Відповідачем під час розгляду справи №
02-06/62-2013 встановлено, що протягом
досліджуваного періоду вартість
платних послуг, що надавалися
позивачем визначалася на підставі
калькуляцій кошторисної вартості
виконаних робіт, затверджених
начальником Гідрометцентру 10.12.2010 року,
з урахуванням індексів інфляції у
відповідний період та коефіцієнтів
коригування, затверджених наказом
начальника Сумського обласного центру
з гідрометеорології «Про введення
коефіцієнту тиражування при наданні
платних послуг» № 48 від 19.12.2010 року
(листи № 01.1/457 від 23.05.2013 року та № 01.1/554
від 25.06.2013 року (арк. с. 33, 56-57).

З аналізу наданих позивачем
Калькуляцій випливає, що при
формуванні вартості платних послуг,
які надавалися споживачам протягом
2012-2013 років, включено наступні статті
витрат:

- витрати на оплату праці;

- нарахування на заробітну плату;

- матеріальні витрати (придбання
предметів постачання і матеріалів,
видатки на відрядження, оплата
комунальних послуг та енергоносіїв);

- амортизаційні нарахування;

- загальногалузеві витрати (10 % прямих
витрат).

При цьому слід зазначити, що витрати на
оплату праці включають:

- прямі витрати на оплату праці;

- витрати на оплату праці працівників,
що здійснюють технічне керівництво (10 %
від прямих витрат на оплату праці);

- витрати на оплату праці працівників,
що здійснюють організаційне
керівництво (15 % від суми прямих витрат
на оплату праці та витрати на оплату
праці працівників, що здійснюють
технічне керівництво).

Підставою включення до калькуляції
кошторисної вартості робіт витрат,
зокрема, на оплату праці працівників,
що здійснюють технічне керівництво (10 %
від прямих витрат на оплату праці) є
«Нормы времени на обработку материалов
метеорологических и азрологических
наблюдений», затверджених начальником
Головного управління гідрометеослужби
при Раді Міністрів СРСР 27.05.1961 року; на
оплату праці працівників, що
здійснюють організаційне керівництво
(15 % від суми прямих витрат на оплату
праці та витрати на оплату праці
працівників, що здійснюють технічне
керівництво) - лист Державного комітету
України по гідрометеорології «Питання
організації спеціалізованого
гідрометеорологічного забезпечення
споживачів виконання інших додаткових
(позапланових) робіт на підставі
договорів за окрему плату в
оперативно-виробничих організаціях
Держкомгідромету» № 06-11/428 від 28.03.1993
року.

Проте, Методикою формування вартості
платних послуг та Методичними
рекомендаціями не передбачено
включення до калькуляції кошторисної
вартості послуг, які надаються
гідрометеорологічними установами та
організаціями Міністерства
надзвичайних ситуацій України, витрат
на оплату праці працівників, що
здійснюють організаційне керівництво,
у розмірі 15 % від суми прямих витрат на
оплату праці та витрат на оплату праці
працівників, що здійснюють технічне
керівництво, у розмірі 10 % від прямих
витрат на оплату праці.

Окрім зазначеного, витрати на
придбання предметів постачання і
матеріалів, включені позивачем при
розрахунку кошторисної вартості
виконаних робіт, становлять 51,5 % від
загальної вартості послуг, що
надавалися споживачам протягом
досліджуваного періоду.

Пунктом 2.4 Методики формування
вартості платних послуг встановлено,
що до складу прямих матеріальних
витрат включається вартість основних
та оборотних засобів, які
безпосередньо використовуються під
час надання платної послуги, а саме:
придбання сировини та матеріальних
цінностей, обладнання, оснащення,
матеріали, паливо та енергія, необхідні
для забезпечення виконання послуги,
тощо.

Разом з тим, на вимогу відповідача №
02-10/1930 від 11.06.2013 року щодо надання
підтвердження витрат, включених до
статті 3 «Матеріальні витрати» при
розрахунку тарифів на спеціалізовану
продукцію Сумського обласного центру з
гідрометеорології, що надавалися
споживачам протягом 2012 та 1 кв. 2013 року,
зокрема, переліку матеріалів з
зазначенням їх вартості та нормативами
використання, позивачем не надано. А
відтак включення матеріальних витрат у
розмірі 51,5 % від загальної вартості
послуг до розрахунку кошторисної
вартості виконаних робіт не є
обґрунтованим.

Відповідно до наданих сторонами
матеріалів, позивачем протягом 2012 року
надано платних послуг на суму 171,861 тис.
грн., протягом січня - вересня 2013 року -
78, 364 тис. грн. При цьому, враховуючи, що
частка витрат на придбання предметів
постачання і матеріалів становить 51,5 %
від загальної вартості послуг, то сума
коштів на матеріли, відшкодованих за
рахунок плати, отриманої від
споживачів за надані позивачем послуги
становить: у 2012 році - 88,4 тис. грн.; у
січні - вересні 2013 року - 40,3 тис. грн.,
разом з тим, фактично ним витрачено
коштів на придбання предметів
постачання і матеріалів у 2012 році - 27,2
тис. грн.; у січні - вересні 2013 року - 24,2
тис. грн.

Отже, обсяг фактично відшкодованих
матеріальних витрат, за рахунок коштів,
отриманих від споживачів як плата за
послуги, перевищує обсяг фактично
витрачених позивачем матеріалів, а
саме: у 2012 році у 3,25 рази, у січні -
вересні 2013 року -1,67 рази.

Таким чином, включення позивачем до
розрахунку кошторисної вартості
виконаних робіт витрат на придбання
предметів постачання і матеріалів у
розмірі 51,5 % від загальної вартості
послуг, призвело до встановлення
необґрунтованих тарифів на послуги.

Оскільки Сумський обласний центр з
гідрометеорології відповідно до
Положення про Гідрометцентр є
бюджетною неприбутковою організацією,
то згідно з вимогами Методики
формування вартості платних послуг, з
метою відшкодування витрат на надання
Послуг мав право вносити до розрахунку
кошторисної вартості лише фактично
понесені витрати на їх виконання.

Порушення позивачем порядку
формування вартості платних послуг в
частині безпідставного включення
витрат на оплату праці працівників, що
здійснюють організаційне керівництво,
у розмірі 15 % від суми прямих витрат на
оплату праці; витрат на оплату праці
працівників, що здійснюють технічне
керівництво, у розмірі 10 % від прямих
витрат на оплату праці та
необґрунтованого включення витрат на
придбання предметів постачання і
матеріалів у розмірі 51,5 % від загальної
вартості послуг, призвело до завищення
їх вартості та ущемлення інтересів
інших суб'єктів господарювання -
споживачів цих послуг.

Позивачем надано копію наказу
Державної гідрометеорологічної служби
№ 42 від 29.05.2003 року (арк. с. 65),
відповідно до якого в організаціях
гідрометеорологічної служби з 1 липня
2003 року впроваджено Методичні
рекомендації з оцінки собівартості та
вартості гідрометеорологічної
продукції.

Як зазначено у вступі до Методичних
рекомендацій, вони розроблені у
відповідності до постанови Кабінету
міністрів України «Про інформаційні
послуги у сфері гідрометеорології» №
1724 від 02.11.1998 року, якою регламентовано
обслуговування юридичних організацій
України спеціалізованою
гідрометеорологічною продукцією (арк.
с. 67) на платній основі з метою
відшкодування витрат організацій
гідрометеорологічної служби на
отримання гідрометеорологічної
продукції.

Проте, постанова КМУ № 1724 від 02.11.1998
року втратила чинність на підставі
постанови КМУ «Деякі питання надання
платних послуг підрозділами
Міністерства надзвичайних ситуацій» №
1102 від 26.10.2011 року через 60 днів з дня
офіційної публікації останньої в
газеті «Урядовий кур'єр» від 01.11.2011
року.

Методичні рекомендації встановлюють
методологічні основи розрахунку
вартості гідрометеорологічної
продукції, які будуються на принципах
обґрунтованих потреб витрат
організацій гідрометеорологічної
служби на отримання
гідрометеорологічної продукції, а
також витрат на гідрометеорологічне
обслуговування у відповідності з
діючими нормативними документами та
потребами споживачів.

Гідрометеорологічною продукцією
визначається гідрометеорологічна
інформація, яка має споживчу вартість.

Отже, при використанні Методичних
рекомендацій позивач зобов'язаний
керуватися нормами діючих на момент
надання послуг нормативно-правових
актів.

Згідно з пунктом 2.4 Методичних
рекомендацій прямі витрати
розподіляються на три групи:

- фонд оплати праці;

- матеріальні та прирівняні до них
витрати;

- поточні капітальні витрати

При цьому, при визначенні фонду оплати
праці, крім заробітної плати,
враховуються доплати, надбавка та інші
форми оплат, що діють в Україні і
розповсюджуються на органи
гідрометеорологічної служби, а також
відповідні нарахування на заробітну
плату, згідно чинного законодавства.

Матеріальні та прирівняні до них
витрати, а також річні капітальні
витрати розподіляються між видами та
типами гідрометеорологічної продукції
з урахуванням безпосереднього їхнього
призначення та підготовки продукції.

У примітці до підпункту 3.4.4 Методичних
рекомендацій вказується, що можливі
інші підходи щодо оцінки трудовитрат
на підготовку режимно-довідкової
гідрометеорологічної продукції з
використанням наявних нормативів,
реальних обсягів, експертних оцінок і
т. ін.

Слід зауважити, що пункт 3.4 Методичних
рекомендацій роз'яснює порядок
здійснення розрахунків трудомісткості
режимно-довідкової
гідрометеорологічної продукції.

При цьому порядок здійснення
розрахунків трудомісткості
спостережної та прогностичної
гідрометеорологічної продукції
рекомендований в пункті 3.3 і для нього
можливість використання інших
підходів щодо оцінки трудовитрат не
передбачено.

Оскільки прогностична та
режимно-довідкова ГМП створюється на
основі даних спостережень, то в пункті
4.2. Методичних рекомендацій вказується,
що під час розрахунків вартості
прогностичної та режимно-довідкової
ГМП необхідно враховувати у їхній
вартості частину витрат на отримання
даних спостережень.

На думку позивача, примітка до
підпункту 3.4.4 Методичних рекомендацій
надає йому право застосовувати такі
нормативні документи:

- «Нормы времени на обработку
материалов метеорологических и
азрологических наблюдений»,
затверджених начальником Головного
управління гідрометеослужби при Раді
Міністрів СРСР 27.05.1961 року в частині
витрат на оплату праці працівників, що
здійснюють технічне керівництво (10 %
від прямих витрат на оплату праці);

- лист Державного комітету України по
гідрометеорології «Питання
організації спеціалізованого
гідрометеорологічного забезпечення
споживачіввиконання інших додаткових
(позапланових) робіт на підставі
договорів за окрему плату в
оперативно-виробничих організаціях
Держкомгідромету» № 06-11/428 від 28.03.1993
року в частині додавання до
калькуляції вартості наданих послуг
витрат на оплату праці працівників, що
здійснюють організаційне керівництво,
у розмірі 15 % від суми прямих витрат на
оплату праці.

Відповідно до наказу Міністерством
надзвичайних ситуацій № 1128 від 20.08.2012
року затверджено Перелік галузевих
стандартів і прирівняних до них інших
нормативних документів колишнього
СРСР, які будуть використовуватися у
гідрометеорологічній діяльності до
01.09.2017 року, а також встановлено
чинність нормативних документів,
включених до цього переліку до
настання вказаної дати.

За результатом аналізу зазначеного
Переліку можна зробити висновок про
відсутність у ньому, зокрема, в
розділах «Загальні» та «Метеорологія»
такого документу, як «Нормы времени на
обработку материалов
метеорологических и азрологических
наблюдений», затверджених начальником
Головного управління гідрометеослужби
при Раді Міністрів СРСР 27.05.1961 року.

Наявними у Переліку нормативним
документами (зокрема Отраслевыми
нормами времени на метеорологические
наблюдения и работы, выполняемые на
гидрометеорологических станциях Р
52.04.277-90) віднесення витрат на оплату
праці працівників, що здійснюють
технічне керівництво у розмірі 10 % від
прямих витрат на оплату праці не
передбачено.

Позивач зазначає, що лист
Держкомгідромету від 28.03.1993 року надає
йому право відносити до собівартості
основних робіт також затрати праці
осіб, які організаційно забезпечують
виконання додаткових (позапланових)
робіт (оформлення договорів,
підготовка платіжної документації
нарахування зарплати та інші), що
згідно з цим листом у вартісному виразі
повинні становити не більше 15
відсотків від затрат праці виконавців
основних робіт.

Однак, позивач не звертає увагу на те,
що в цьому ж листі зазначається, що
затрати праці розраховуються згідно
затверджених Держкомгідрометом норм
часу на виконання тієї чи іншої роботи.
У випадку відсутності відповідних норм
розрахунок проводиться по фактичних
затратах праці.

Отже, у першу чергу позивач мав
керуватися вимогами чинних у 2012-2013
роках нормативно-правових актів,
зокрема, нормами Методики формування
вартості платних послуг, які надаються
підрозділами Міністерства
надзвичайних ситуацій України,
затвердженої наказом Міністерства
надзвичайних ситуацій України,
Міністерства економічного розвитку і
торгівлі України, Міністерства
фінансів України № 1/2/1 від 03.01.2012 року
та зареєстрованій в Міністерстві
юстиції України 16.01.2012 року за № 45/20358.

Зокрема, згідно пункту 2.2 Методики
формування вартості платних послуг до
вартості платних послуг включаються:

- прямі матеріальні витрати;

- прямі витрати на оплату праці та
відрахування на соціальні заходи;

- інші прямі витрати;

- непрямі витрати.

Відповідно до пункту 2.3. Методики
формування вартості платних послуг
вартість платної послуги
розраховується як сума вказаних груп
витрат.

При цьому у пунктах 2.4.-2.8. Методики
формування вартості платних послуг
деталізуються види витрат, які можуть
включатися до зазначених груп.

Отже, чинними у 2012-2013 роках правовими
нормами не передбачено при розрахунку
вартості послуг віднесення витрат на
оплату праці працівників, що
здійснюють технічне керівництво в
розмірі 10 % від прямих витрат на оплату
праці та витрат на оплату праці
працівників, що здійснюють
організаційне керівництво, у розмірі 15
% від суми прямих витрат на оплату
праці.

У позовній заяві позивач зазначає, що
зазнає конкуренції на ринку послуг з
надання спеціалізованої інформації у
сфері гідрометеорології» у межах
Сумської області з боку Центральної
геофізичної обсерваторії та надав суду
Положення про Центральну геофізичну
лабораторію, затверджене наказом
Українського Гідрометцентру № 86 від
21.05.2013 року.

Але таке твердження позивача
спростовується наступним.

Відповідно до пункту 3.6 Положення про
Центральну геофізичну лабораторію,
Центральна геофізична лабораторія
здійснює у визначеному законодавством
порядку платне гідрометеорологічне
обслуговування підприємств установ і
організацій промисловості, енергетики,
агропромислового комплексу,
будівництва, комунального та водного
господарства, транспорту, засобів
масової інформації та інших форм
споживачів гідрометеорологічної
інформації та продукції, незалежно від
форм власності.

Проте, згідно з пунктом 1.4 цього
Положення, у підпорядкуванні ЦГО
знаходяться гідрометеорологічні
станції, розташовані на території
Вінницької, Житомирської, Черкаської
та Чернігівської областей (арк. с. 112). На
території Сумської області
гідрометеорологічні станції чи інші
структурні підрозділи, підпорядковані
ЦГО, відсутні.

Відповідно до пункту 5.1 Положення про
Сумський обласний центр з
гідрометеорології, позивач взаємодіє з
ЦГО з питань методичного забезпечення
здійснення приземних метеорологічних,
геліогеофізичних, спеціалізованих
гідрометеорологічних спостережень і
спостережень за забрудненням
навколишнього природного середовища.

При цьому і Сумський обласний центр з
гідрометеорології, і Центральна
геофізична обсерваторія відповідно до
їх установчих документів
безпосередньо підпорядковуються
Українському гідрометеорологічному
центру.

Отже, позивач та Центральна геофізична
обсерваторія є підпорядкованими
підприємствами Українського
гідрометеорологічного центру, який
чинить вирішальний вплив на
господарську діяльність зазначених
підприємств, що згідно з вимогами
статті 1 Закону України «Про захист
економічної конкуренції» визнається
контролем. Тобто, Сумський обласний
центр з гідрометеорології, Центральна
геофізична обсерваторія та
Український гідрометеорологічний
центр є єдиним суб'єктом
господарювання.

Враховуючи викладене вище, надані
Позивачем докази не спростовують
висновків відповідача, викладених у
спірному рішенні адміністративної
колегії Сумського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України № 111
від 30.12.2013 року, зокрема, щодо зайняття
позивачем монопольного (домінуючого)
становища на ринку послуг з надання
спеціалізованої інформації у сфері
гідрометеорології у територіальних
(адміністративних) межах Сумської
області у 2012-2013 роках та встановлення і
стягнення ним із замовників економічно
необґрунтованого розміру плати за
послуги з надання спеціалізованої
інформації у сфері гідрометеорології.

Відповідно до статті 32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Частина перша статті 33 Господарського
процесуального кодексу України
передбачає, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Стаття 43 Господарського
процесуального кодексу України
визначає, що господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду наперед
встановленої сили.

Позивач у своїй позовній заяві
зазначив, що частиною першою статті 59
Закону України «Про захист економічної
конкуренції» встановлено, що
підставами для зміни, скасування чи
визнання недійсними рішень органів
Антимонопольного комітету України є:
неповне з'ясування обставин, які мають
значення для справи; не доведення
обставин, які мають значення для справи
і які визнано встановленими; порушення
або неправильне застосування норм
матеріального чи процесуального права.

Зазначивши перелік підстав для зміні,
скасування чи визнання недійсним
рішень органів Антимонопольного
комітету України, визначений Законом,
позивач не довів суду, що у даному
випадку є якась певна з вищевказаних
підстав для визнання недійсним рішення
адміністративної колегії Сумського
обласного територіального відділення
Антимонопольного комітету України
«Про порушення законодавства про
захист економічної конкуренції» № 95ід
28.11.2013 року по справі № 02-06/72-2010.

Натомість відповідач довів суду у
своєму відзиві на позов, а також
доданими до відзиву на позов доказами,
наданими у судовому засіданні
поясненнями правомірність та
обґрунтованість свого рішення, повне
з'ясування обставин, які мали значення
для справи № 02-06/62-2013, відповідність
висновків, викладених у рішенні № 111
від 30.12.2013 року обставинам справи, за
відсутності порушень норм
матеріального та процесуального права.

З огляду на вищевикладене, позовні
вимоги позивача задоволенню не
підлягають у зв'язку з їх
необґрунтованістю та безпідставністю.

Відповідно до вимог статей 44, 49
Господарського процесуального кодексу
України, судові витрати покладаються
на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 32, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 05.05.2014
року.

Суддя П.І. Левченко