ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_____________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" травня 2014 р.Справа № 923/838/13Одеський
апеляційний господарський суд у складі
колегії суддів:

головуючий суддя Ярош А.І.,

суддів: Журавльов О.О., Головей В.М.,

при секретарі судового засідання
Максіміхіній Ю.В.,

представники сторін в судове
засідання не з'явились, про час, дату та
місце розгляду апеляційної скарги
повідомлені належним чином;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ВС «Євпаторійський»

на рішення господарського суду
Херсонської області від 06 лютого 2014
року

по справі № 923/838/13

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «ВС «Євпаторійський»

до відповідача Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2

про визнання недійсним контракту,

В С Т А Н О В
И В :

Товариство з обмеженою
відповідальністю „ВС «Євпаторійський"
звернулось до господарського суду
Автономної республіки Крим з позовом
до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2
про визнання недійсним контракту
№СК-11-01/12 від 15.03.2012 року.

Ухвалою господарського суду
Автономної республіки Крим від 18.06.2013
року по справі №02/24-901/1978/13 матеріали
позовної заяви ТОВ «Плодоовочевий
комбінат «ВС «Євпаторійський» до ФОП
ОСОБА_2 про визнання недійсним
контракту направлено за підсудністю до
господарського суду Херсонської
області.

Постановою Севастопольського
апеляційного господарського суду від
06.08.2013 року по справі №02/24-901/1978/13
вищезазначену ухвалу господарського
суду Автономної республіки Крим від
18.06.2013 скасовано, справу направлено для
розгляду до господарського суду АР
Крим.

Постановою Вищого господарського суду
України від 03.12.2013 року по справі
№02/24-901/1978/13 постанову
Севастопольського апеляційного
господарського суду від 06.08.2013 року
скасовано, ухвалу господарського суду
Автономної республіки Крим від 18.06.2013
залишено в силі.

Ухвалою господарського суду
Автономної республіки Крим від 12.12.2013
року направлено справу №901/1978/13 (923/838/13)
за підсудністю до господарського суду
Херсонської області.

Рішенням господарського суду
Херсонської області від 06.02.2014 року по
справі №923/838/13 в задоволенні позовних
вимог відмовлено, з підстав того, що
відповідно до представлених позивачем
засідчених копій відомостей № 2 про
нарахування заробітної плати, в період
з лютого по квітень 2012 року (в період
укладання спірного Контракту) ОСОБА_3
працював на посаді заступника
директора ТОВ "ВС Євпаторійський",
тобто був уповноваженою особою на
підписання контракту.

Також суд посилався на те, що наказ
директора ТОВ "ВС Євпаторійський" №
02-ОК від 07.02.2011 року про призначення
ОСОБА_3 в.о. генерального директора
скріплений печаткою підприємства, що
підтверджує його законність.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов висновків про те, що ОСОБА_3,
призначений виконуючим обов'язки
керівника товариства - Позивача, під
час вчинення спірного правочину діяв у
межах компетенції директора ТОВ "ВС
Євпаторійський.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням
місцевого господарського суду, до
Одеського апеляційного господарського
суду з апеляційною скаргою звернулось
Товариство з обмеженою
відповідальністю «ВС
«Євпаторійський», в якій просить
скасувати господарського суду
Херсонської області від 06 лютого 2014
року по справі № 916/3451/13 та прийняти
нове рішення, яким задовольнити
позовні вимоги, посилаючись на неповне
з'ясування судом всіх обставин справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу,
апелянт зазначає, що наказ, на який
посилався позивач в якості
підтвердження повноважень ОСОБА_3 на
підписання контракту, виданий у 2011
році, а спірний контракт підписаний у
2012 році.

Апелянт посилався на те, що згідно
постанови Пленуму ВГСУ від 29.05.2013 року
№11, позов про визнання договору
недійсним може бути задоволений у разі
доведеності позивачем у
господарському суді тієї обставини, що
відповідач знав або повинен був знати
про наявні обмеження повноважень
представника цієї юридичної особи, але
незважаючи на це, вчинив з ним
оспорюваний правочин. На думку
скаржника, такі обставини були
доведені представником позивача в
судовому засіданні.

У спірному контракті зазначено, що в.о.
директора ОСОБА_3 діє на підставі
Статуту, в якому чітко зазначено, що
повноваження директора може бути
частково передані іншій особі виключно
на визначений термін.

Наказ №02-ОК про призначення ОСОБА_3
виконуючим обов'язки генерального
директора, на який посилається
відповідач та суд як на докази
наявності у ОСОБА_3 повноважень, не має
юридичної сили взагалі, тому що в ньому
не вказано причину, відповідно до якої
директор підприємства тимчасово не
може виконувати свої функції як
директор підприємства та на який строк
ОСОБА_3 уповноважений виконувати
зазначені обов'язки.

Що стосується довіреності серії 008 від
20.03.2012 р. про надання ОСОБА_3 повноважень
від імені підприємства отримати
насіння канареєчника у кількості 8 тон,
то апелянт вважає, що вона не
підтверджує наявність повноважень на
підписання контракту, оскільки
підписана взагалі невідомою особою.

Крім того, апелянт зазначав, що ОСОБА_3
протиправно використовував печатку
підприємства, у зв'язку з чим на
теперішній час порушене кримінальне
провадження відносно ОСОБА_3 та
ведеться слідство. Окрім того, на думку
скаржника, наявність печатки не може
бути підтвердженням наявності у особи
повноважень на підписання контракту,
таким підтвердженням може бути
довіреність від імені керівника
підприємства, або протокол загальних
зборів учасників товариства про
надання особі повноважень.

Апелянт також заперечував проти
висновків суду про наступне схвалення
особою укладеного правочину, як-то акт
прийому-передачі від 15.02.2013 року та
накладну №05, разом з тим, вказані
документи також підписані ОСОБА_3, а не
юридичною особою.

Крім того, скаржник звертав увагу на те,
що згідно установчих документів та
наказів підприємства, з періоду
створення товариства та до 01.11.2012 року
посаду керівника підприємства займав
ОСОБА_5, а з 11.12.2013 року директором
підприємства є ОСОБА_6 До суду надані
відомості про нарахування заробітної
плати за період з лютого по квітень 2013
року, тобто за період, коли був
підписаний спірний контракт, а також
штатний розклад підприємства, в яких
зазначено, що Павленко займав посаду
заступника директора по виробництву,
що не передбачає керівництво
підприємством, а передбачає інші
повноваження, які не пов'язані з
керівництвом.

Представники сторін у судове засідання
не з'явились, про час, дату та місце
судового засідання повідомлені
належним чином. Оскільки явка
представників сторін не визнавалась
обов'язковою, судова колегія дійшла
висновку про можливість розгляду
апеляційної скарги за відсутності
представників сторін.

Розглянувши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, заслухавши
представників сторін, перевіривши
правильність юридичної оцінки
встановлених фактичних обставин
справи, застосування господарським
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права
при прийнятті рішення, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, а рішення
господарського суду першої інстанції
підлягає залишенню без змін, з огляду
на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, 15
березня 2012 року між ФОП ОСОБА_2 діючим
на підставі Свідоцтва про державну
реєстрацію, та ТОВ "ВС Євпаторійський" в
особі директора ОСОБА_3, діючого на
підставі Статуту, укладений Контракт №
СК-11-01/12, відповідно до умов п.1.1 якого
Продавець продає, а Покупець, на умовах
цього Контракту, приймає та оплачує
насіння канареєчника, іменоване надалі
Товаром. Підписи представників на
Контракті скріплені печатками сторін.

Відповідно до умов п. 4.1. Контракту
поставка Товару здійснюється на умовах
СРТ - с Шалаши, Сакського р-н, АР Крим, у
відповідності до міжнародних правил
тлумачення термінів "ІНКОТЕРМС-2000 рік".

Згідно п. 4.3. Контракту партія товару
супроводжується наступними
документами: товарною накладною; актом
прийому-передачі товару.

Відповідно умов п. 5.2. Контракту
загальна вартість Товару складає 80 000,00
грн.

На виконання умов Контракту, як
встановлено судом першої інстанції, 15
березня 2012 року відповідачем було
поставлено партію товару обумовлену
сторонами, на суму 80 000 грн.
Представником позивача (Покупця), за
довіреністю серії 008 від 20.03.12, виданою
на ім'я ОСОБА_3, 15 березня 2012 року було
прийнято товар загальна вартість якого
складає 80 000,00 грн., про що було складено
та підписано накладну № 05, а також акт
прийому-передачі від 15 березня 2012 року.

Згідно п. 7.1. Контракту платіж в розмірі
100 % вартості партії Товару
здійснюється з відстрочкою платежу до
01 вересня 2012 року.

Моментом виконання грошового
зобов'язання вважається дата
зарахування грошей на розрахунковий
рахунок Продавця (п. 7.2. Контракту).

Згідно п. 8.2 Контракту у випадку повної
або часткової не оплати партії товару в
строк Покупець протягом одного
банківського дня сплачує Продавцю
штраф у розмірі 50% від вартості
поставленого товару.

Посилаючись на неоплату ТОВ "ВС
Євпаторійський" передбаченого п. 7.1.
Контракту платежу та штрафу у розмірі
50% від вартості поставленого товару,
передбачений п. 8.2. Контракту, ФОП
ОСОБА_2 звернувся до господарського
суду Автономної Республіки Крим з
позовом про стягнення зазначеної
заборгованості (справа № 901/1259/13).

Апелянт як у позові, так і в апеляційній
скарзі стверджує про те, що спірний
контракт з його боку укладено не
уповноваженою особою, тобто в
порушення приписів ст.203 Цивільного
кодексу України, що є безумовною
підставою для визнання його судом
недійсним.

Колегія суддів, дослідивши наявні
матеріали справи, погоджується з
висновком господарського суду щодо
відмови у задоволенні позову та не
вбачає підстав для скасування рішення
суду, з огляду на таке.

Згідно до ст.203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

Частиною 3 ст.92 ЦК України встановлено,
що орган або особа, яка відповідно до
установчих документів юридичної особи
чи закону виступає від її імені,
зобов'язана діяти в інтересах
юридичної особи, добросовісно і
розумно та не перевищувати своїх
повноважень. У відносинах із третіми
особами обмеження повноважень щодо
представництва юридичної особи не має
юридичної сили, крім випадків, коли
юридична особа доведе, що третя особа
знала чи за всіма обставинами не могла
не знати про такі обмеження.

Статтею 241 ЦК України встановлено, що
правочин, вчинений представником з
перевищенням повноважень, створює,
змінює, припиняє цивільні права та
обов'язки особи, яку він представляє,
лише у разі наступного схвалення
правочину цією особою. Правочин
вважається схваленим зокрема у разі,
якщо особа, яку він представляє,
вчинила дії, що свідчать про прийняття
його до виконання.

Наступне схвалення правочину особою,
яку представляють, створює, змінює і
припиняє цивільні права та обов'язки з
моменту вчинення цього правочину.

Наступне схвалення юридичною особою
правочину, вчиненого від її імені
представником, який не мав належних
повноважень, унеможливлює визнання
такого правочину недійсним. Настання
передбачених статтею 241 ЦК України
наслідків ставиться в залежність від
того, чи було в подальшому схвалено
правочин особою, від імені якої його
вчинено. Доказами такого схвалення
можуть бути відповідне письмове
звернення уповноваженого органу
(посадової особи) такої юридичної особи
до другої сторони правочину чи до її
представника (лист, телефонограма,
телеграма, телетайпограма тощо) або
вчинення зазначеним органом (посадовою
особою) дій, які свідчать про схвалення
правочину (прийняття його виконання,
здійснення платежу другій стороні,
підписання товаророзпорядчих
документів тощо) (п. 3.4. Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України № 11 від 29.05.2013 "Про деякі
питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними").

Як встановлено судом першої інстанції,
з чим погоджується суд апеляційної
інстанції, із наданих сторонами
документів вбачається, що на виконання
контракту відповідачем було
поставлено партію товару, обумовлену
сторонами, на суму 80 000 грн., а
представником позивача 15 березня 2012
року було прийнято вказаний товар, про
що було складено та підписано накладну
№ 05, а також акт прийому-передачі від 15
березня 2012 року, що свідчить про
схвалення сторонами (як позивачем, так
і відповідачем) спірного правочину.

Як встановлено судом першої інстанції,
та вбачається з матеріалів справи,
згідно довідок з ЄДРПОУ №АБ 699153, №АБ
057222, наказів №23-ОК від 11.12.2012р., та
наказу №22-ОК від 31.10.2012 директором ТОВ
"ВС "Євпаторійський" до 01.11.2012 був
ОСОБА_5; заступником директора
товариства - ОСОБА_3. Починаючи з 11.12.2012
року до теперішнього часу директором
ТОВ "ВС" Євпаторійський" є ОСОБА_6, що
підтверджується наказам підприємства
№ 23-ОК від 11.12.2012 року та довідкою з
ЄДРПОУ.

Відповідно до відомості №2 нарахування
заробітної плати за лютий 2012 року та №3
за березень 2012 року (в період укладання
спірного Контракту) (т.2 а.с.103,104),
заступником директора товариства був
ОСОБА_3.

Наказом генерального директора ТОВ "ВС
"Євпаторійський" ОСОБА_5 № 02-ОК від
07.02.2011 ОСОБА_3 призначено виконуючим
обов'язки генерального директора з
07.02.2011.

Докази, які б спростовували факт видачі
позивачем вказаного наказу, або які б
свідчили про припинення повноважень
ОСОБА_3, як виконуючого обов'язки
директора ТОВ "ВС "Європейський", або
докази уповноваження іншої особи
виконувати обов'язки директора
товариства в матеріалах справи
відсутні.

З огляду на викладене, станом на час
укладення спірного контракту, згідно
наказу № 02-ОК від 07.02.2011 ОСОБА_3, як в.о.
генерального директора товариства, мав
повноваження на укладення контрактів,
угод від імені товариства.

Крім того, як вірно встановлено судом
першої інстанції, підпис в.о.
генерального директора ОСОБА_3 на
спірному контракті засвідчений
печаткою ТОВ "ВС "Євпаторійський",
законність використання якої згідно
вимог чинного законодавства
зобов'язаний контролювати саме
керівник товариства.

Згідно з Інструкцією про порядок
видачі міністерствам та іншим
центральним органам виконавчої влади,
підприємствам, установам,
організаціям, господарським
об'єднанням та громадянам дозволів на
право відкриття та функціонування
штемпельно-граверних майстерень,
виготовлення печаток і штампів, а також
порядку видачі дозволів на оформлення
замовлень на виготовлення печаток і
штампів, відповідальність і контроль
за дотриманням порядку зберігання
печаток і штампів, а також законністю
користування ними покладається на
керівників підприємств, установ і
організацій, господарських об'єднань,
суб'єктів підприємницької діяльності,
інших організаційних форм
підприємництва, діяльність яких
передбачена чинним законодавством
України.

Тобто, саме позивач повинен був
контролювати законність користування
печаткою, а тому саме він і несе
відповідальність за її використання, в
даному випадку за поставлення її на
спірному контракті.

Врахувавши наведене, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку, що
спірний контракт укладено
уповноваженою на те особою.

Відповідно до ст.32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін.

Тому є необґрунтованими доводи
апеляційної скарги про необхідність
визнання спірного контракту недійсним
з мотивів його підписання неналежним
представником ТОВ „ВС
„Євпаторійський".

Суд апеляційної інстанції
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що під час укладання
спірного контракту (договору поставки)
сторонами були дотримані приписи ст.203
ЦК України, а тому у суду не було
правових підстав для визнання цього
контракту недійсним.

Аналогічну правову позицію викладено у
постанові Вищого господарського суду
України від 22.04.2014 року по справі
№901/1979/13(02-24/907/1979/13).

З урахуванням наведених правових
положень та встановлених обставин
даної справи, колегія суддів вважає
доводи апеляційної скарги
необґрунтованими, оскільки вони
спростовуються зібраними по справі
доказами та не відповідають вимогам
закону, що регулює спірні
правовідносини.

Підсумовуючи вищевикладене, судова
колегія вважає, що апелянтом не надано
належних та допустимих доказів в
підтвердження своїх заперечень, доводи
апеляційної скарги не знайшли свого
підтвердження при апеляційному
перегляді оскаржуваного рішення суду
першої інстанції, є необґрунтованими
та безпідставними, відтак, апеляційний
суд дійшов висновків про відсутність
підстав, передбачених ст.104 ГПК України,
для зміни або скасування оскаржуваного
рішення, у зв'язку з чим в задоволенні
апеляційної скарги слід відмовити, а
рішення - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 99, 101 - 105 ГПК України,
Одеський апеляційний господарський
суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «ВС
«Євпаторійський» залишити без
задоволення.

Рішення господарського суду
Херсонської області від 06 лютого 2014
року по справі № 923/838/13 залишити без
змін.

Постанова набирає законної сили з
дня її проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку.

Повний текст постанови складено 19.05.2014
року

Головуючий суддя:
А.І. Ярош

Суддя:
О.О. Журавльов

Суддя:
В.М. Головей