ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.05.2014 р.
Справа № 914/963/14

Господарський суд Львівської області у
складі судді Ділай У.І.

при секретарі Лосик Ю.О.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу

за позовною заявою: Державного
підприємства "Національна енергетична
компанія "Укренерго" в особі
Відокремленого підрозділу "Західна
електроенергетична система", м. Львів

до відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Дрогобицький завод
автомобільних кранів", м. Дрогобич

про: стягнення 1 098 468,70 грн.

Представники:

Від позивача: Юзва А.Я. - представник
(Довіреність б/н від 29.01.14р.)

Від відповідача: не з'явився.

Представнику позивача роз'яснено права
і обов'язки передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК
України. Клопотань в порядку ч. 6 ст. 811
ГПК України про технічну фіксацію
судового процесу не поступало.

В судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

На розгляд Господарського суду
Львівської області надійшла позовна
заява Державного підприємства
"Національна енергетична компанія
"Укренерго" в особі Відокремленого
підрозділу "Західна
електроенергетична система", м. Львів
до відповідача - Товариства з обмеженою
відповідальністю "Дрогобицький завод
автомобільних кранів", м. Дрогобич про
стягнення 1 098 468,70 грн

Ухвалою суду від 21.03.2014 р. порушено
провадження у справі та призначено до
розгляду в судовому засіданні на 08.04.2014
р. За клопотанням відповідача Ухвалою
суду від 08.04.2014 р. розгляд справи було
відкладено на 24.04.2014 р.

06.05.2014 р. на адресу суду від відповідача
факсограмою надійшло Клопотання б/н
від 05.05.2014 р. про відкладення розгляду
справи у зв'язку із зайнятістю
повноважного представника в іншому
судовому засіданні.

В судовому засіданні 06.05.2014 р.
представник позивача позовні вимоги
підтримав у повному обсязі, просив суд
позов задоволити. Проти задоволення
клопотання відповідача про
відкладення розгляду справи
представник позивача заперечив.

Розглянувши клопотання відповідача
про відкладення розгляду справи, суд
прийшов до висновку про його
відхилення з огляду на наступне:

Згідно ст. 28 ГПК України справи
юридичних осіб в господарському суді
ведуть їх органи, що діють у межах
повноважень, наданих їм законодавством
та установчими документами, через
свого представника. Представниками
юридичних осіб можуть бути також особи,
повноваження яких підтверджуються
довіреністю від імені підприємства,
організації. Довіреність видається за
підписом керівника або іншої
уповноваженої ним особи та
посвідчується печаткою підприємства,
організації.

Таким чином, керівник ТзОВ
"Дрогобицький завод автомобільних
кранів" з урахуванням того, що про дату
судового засідання було попереджено
заздалегідь, не був обмежений у праві
взяти участь у судовому засіданні
особисто або надати довіреність іншій
особі з урахуванням відомостей про те,
що певні обставини можуть перешкодити
конкретному представнику взяти участь
у засіданні суду.

Суд вважає, що у відповідача було
достатньо часу для того, щоб належним
чином підготуватися до судового
засідання та визначитись щодо особи,
яка представлятиме його інтереси у
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 22 ГПК України сторони
зобов'язані добросовісно
користуватися належними їм
процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
законом інтересів другої сторони,
вживати заходів до всебічного, повного
та об'єктивного дослідження всіх
обставин справи.

Як зазначалося вище, провадження у
даній справі було порушено 21.03.2014 р. За
клопотанням відповідача розгляд
справи розгляд справи вже відкладався.
Вимог Ухвали суду від 21.03.2014 р.
відповідач не виконав, в тому числі
відзиву на позовну заяву не надав.

Окрім того, слід вказати, що жодних
доказів на підтвердження викладених у
Клопотанні б/н від 05.05.2014 р. обставин, що
унеможливлюють забезпечити явку
повноважного представника в судове
засідання 06.05.2014 р. відповідач суду не
надав.

Враховуючи те, що суду представлено
достатньо доказів для вирішення спору
по суті, суд вважає за можливе
розглянути справу відповідно до ст. 75
ГПК України, у відсутності
представника відповідача за наявними в
ній матеріалами

В процесі розгляду матеріалів справи
судом встановлено:

16.08.2013 р. між сторонами у справі було
укладено Договір № 40-1/3532-13, відповідно
до умов якого ТзОВ «Дрогобицький завод
автомобільних кранів» (Продавець)
взяло на себе зобов'язання передати у
власність Державному підприємству
"Національна енергетична компанія
"Укренерго" в особі Відокремленого
підрозділу "Західна
електроенергетична система" (Покупець)
товар, а саме - підйомник автомобільний
гідравлічний АГП-42 на шасі
КаМАЗ-65111-1090-62 (6Х6) загальною вартістю 2
484 000,00 грн., а відповідач у свою чергу
зобов'язався прийняти та оплатити
вказаний товар.

У пункті 3.1. Договору сторони погодили,
що загальна ціна цього Договору
складає 2 484 000,00 грн.

Згідно п. 4.1. Договору оплату за товар
позивач повинен був здійснювати
наступним чином: авансовий платіж - 30 %
від загальної вартості Договору
протягом 20 банківських днів з моменту
реєстрації Договору, за умови
наявності фінансування у позивача, що
складає 621 000,00 грн., крім того 20 % ПДВ - 124
200,00 грн., разом - 745 200,00 грн.

Остаточний розрахунок - оплата у
розмірі 70 % від вартості Договору мала
здійснюватися позивачем протягом 20
банківських дні після поставки товару
та підписання Акту прийому-передачі.

Як встановлено судом, на виконання
договірних зобов'язань позивачем 19.09.2013
р. було перераховано на розрахунковий
рахунок відповідача грошову суму в
розмірі 745 200,00 грн. Факт сплати коштів
підтверджується Платіжним дорученням
№ 4304 від 19.09.2013 р.

У п. 5.1. Договору сторони визначили
термін поставки - протягом 120
календарних днів після отримання
авансового платежу.

Однак, як встановлено в судовому
засіданні в обумовлений термін
відповідач зобов'язання щодо поставки
товару позивачу не виконав.

23.01.2014 р. позивач надіслав на адресу
відповідача Претензію № 01-09-155 від
22.01.2014 р., відповідно до якої просив
негайно виконати зобов'язання за
Договором № 40-1/3532-13 від 16.08.2013 р. -
поставити ДП "Національна енергетична
компанія "Укренерго" в особі
Відокремленого підрозділу "Західна
електроенергетична система"
передбачений Договором товар, а також
сплатити пеню за порушення строків
виконання зобов'язання.

У відповідь на вищевказану претензію
відповідач надіслав позивачу Лист № 23
від 31.01.2014 р., в якому повідомив про
неможливість своєчасного виконання
зобов'язань щодо поставки підйомника
автомобільного гідравлічного АГП-42 у
зв'язку з великою кількістю святкових
та вихідних днів у січні місяці, а також
із політичною кризою в країні.

За словами відповідача ТзОВ «ДЗАК»
приймає всі можливі заходи щоб
відновити стабільну роботу Товариства
та планує передачу
автогідропідйомника АГП-42 позивачу до
кінця лютого 2014 р.

19.02.2014 р. позивач вдруге звернувся до
відповідача із Претензією № 01-09-466 від
18.02.2014 р. про виконання зобов'язань за
Договором № 40-1/3532-13 від 16.08.2013 р. та
сплату пені у розмірі 253 368,00 грн.

18.03.2014 р. позивачем було надіслано на
адресу відповідача Вимогу № 01-09/737, в
якій повідомив, що згідно п. 1
Додаткової угоди № 1 від 19.12.2013 р. до
Договору № 40-1/3532-13 від 16.08.2013 р. термін
дії Договору закінчився 31.01.2014 р. У
зв'язку з наведеним позивач вимагав
негайно повернути авансовий платіж в
розмірі 745 200,00 грн., а також сплатити 14
233,32 грн. інфляційних втрат та 11 024,38 грн.
3 % річних.

Проте, як встановлено в судовому
засіданні, вищевказана вимога позивача
залишена відповідачем без задоволення
та реагування, що стало підставою для
звернення позивача до суду про
стягнення суми передоплати в
примусовому порядку.

За порушення строків виконання
зобов'язання щодо поставки товару
позивач на підставі п. 7.3.1. Договору
просить суд стягнути з відповідача
пеню у розмірі 0,1 % від вартості товару,
з якого допущено прострочення
виконання, за кожний день прострочення,
а також штраф у розмірі 7 % вказаної
вартості.

Згідно розрахунку позовних вимог
розмір пені за період з 18.01.2014 р. по
20.03.2014 р. становить 154 008,00 грн., розмір
штрафу 173 880,00 грн.

Окрім цього, згідно умов п.п. 7.3.1., 7.3.4.
Договору позивачем заявлено до
стягнення 14 233,32 грн. інфляційних втрат,
нарахованих за період з жовтня 2013 р. по
лютий 2014 р., та 11 147,38 грн. 3 % річних за
період з 19.09.2013 р. по 20.03.2014 р.

Загальна сума позовних вимог складає 1
098 468,70 грн.

Суд заслухавши пояснення представника
позивача, розглянувши та дослідивши
докази по справі та оцінивши їх в
сукупності, прийшов до висновку, що
позовні вимоги підлягають до
задоволення частково з наступних
підстав:

Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язання є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку, при
цьому зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 174 ГК України
господарські зобов'язання виникають з
господарського договору та інших угод,
передбачених законом.

Як встановлено в процесі розгляду
справи спірні правовідносини між
сторонами виникли на підставі Договору
№ 40-1/3532-13 від 16.08.2013 р., за умовами якого
відповідач зобов'язався передати у
власність позивачу підйомник
автомобільний гідравлічний АГП-42 на
шасі КаМАЗ-65111-1090-62 (6Х6) загальною
вартістю 2 484 000,00 грн., а відповідач у
свою чергу зобов'язався прийняти та
оплатити вказаний товар.

Згідно визначення ст. 655 ЦК України за
договором купівлі-продажу одна
сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар)
у власність другій стороні (покупцеві),
а покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Згідно приписів ст. 693 ЦК України якщо
договором встановлений обов'язок
покупця частково або повністю оплатити
товар до його передання продавцем
(попередня оплата), покупець повинен
здійснити оплату в строк, встановлений
договором купівлі-продажу, а якщо такий
строк не встановлений договором, - у
строк, визначений відповідно до статті
530 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, 193 ГК
України, зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

В процесі розгляду справи судом
встановлено, що на виконання
договірних зобов'язань, позивач в
якості авансового платежу за підйомник
автомобільний гідравлічний АГП-42 на
шасі КаМАЗ-65111-1090-62 (6Х6) перерахував
відповідачу грошову суму в розмірі 750
200,00 грн. Про факт сплати коштів
свідчить Платіжне доручення № 4304 від
19.09.2013 р., оригінал якого оглянуто в
судовому засіданні, належним чином
засвідчену копію долучено до
матеріалів справи.

Відповідно до п. 6.3.1. Договору
відповідач зобов'язався своєчасно
поставити і передати у власність
позивача товар у строки, встановлені
цим Договором.

За змістом ст. 663 ЦК України продавець
зобов'язаний передати товар покупцеві
у строк, встановлений договором
купівлі-продажу, а якщо зміст договору
не дає змоги визначити цей строк, -
відповідно до положень статті 530 цього
Кодексу.

Термін поставки, згідно п. 5.1. Договору
сторони визначили - протягом 120
календарних днів після отримання
авансового платежу.

Проте, як встановлено в судовому
засіданні в обумовлений Договором
термін відповідач підйомника
автомобільного гідравлічного АГП-42
позивачу не передав.

У ст. 525 ЦК України передбачено, що
одностороння відмова від виконання
зобов'язань не допускається, а у
відповідності до ст. 599 ЦК України,
зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним
чином.

Порушенням зобов'язання, відповідно до
ст. 610 ЦК України є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Частина 1 ст. 611 ЦК України визначає, що у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема
припинення зобов'язання внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом, або розірвання
договору; зміна умов зобов'язання;
сплата неустойки; відшкодування
збитків та моральної шкоди.

Частиною другою ст. 693 ЦК України
визначено, що у випадку, коли продавець,
який одержав суму попередньої оплати
товару, не передав товар у встановлений
строк, покупець має право вимагати
передання оплаченого товару або
повернення суми попередньої оплати.

У п. 7.3.1. Договору сторони передбачили,
що у разі невиконання або
несвоєчасного виконання зобов'язань
при закупівлі товарів, продавець
сплачує покупцю штрафні санкції (пеню)
у розмірі 0,1 % вартості товарів, з яких
допущено прострочення виконання, за
кожний день прострочення, а за
прострочення понад 30 днів додатково
сплачує штраф у розмірі 7 % вказаної
вартості.

В силу ст. 216 ГК України, учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
кодексом, іншими законами та договором.

Одним із видів господарських санкцій
згідно з ч. 2 ст. 217 ГК України є штрафні
санкції, до яких віднесено штраф та
пеню.

Слід зазначити, що у випадках порушення
виконання господарських зобов'язань
чинне законодавство не встановлює для
учасників господарських відносин
обмежень передбачати в договорі
одночасне стягнення пені та штрафу, що
узгоджується зі свободою договору,
встановленою статтею 627 ГК України,
згідно з якою сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника
господарських відносин, який порушив
господарське зобов'язання за
договором, штрафу і пені не суперечить
статті 61 Конституції України, оскільки
відповідно до статті 549 ГК України пеня
і штраф є формами неустойки, а
відповідно до статті 230 ГК України -
видами штрафних санкцій, тобто не є
окремими і самостійними видами
юридичної відповідальності. У межах
одного виду відповідальності може
застосовуватися різний набір санкцій.
Зазначена правова позиція викладена в
постановах Верховного Суду України від
09.04.2012 року по справі № 20/246-08 , від 27.04.2012
року по справі №06/5026/1052/2011, від 30.05.2011
року по справі № 42/252.

Розмір штрафних санкцій відповідно до
ч. 1 ст. 231 ГК України встановлюється
законом, а в разі якщо розмір штрафних
санкцій законом не визначено, санкції
застосовуються в передбаченому
договором розмірі. При цьому розмір
санкцій може бути встановлено
договором у відсотковому відношенні до
суми невиконаної частини зобов'язання,
або в певній, визначеній грошовій сумі,
або у відсотковому відношенні до суми
зобов'язання незалежно від ступеня
його виконання, або у кратному розмірі
до вартості товарів (робіт, послуг).

Якщо за порушення передбаченого
договором терміну поставки товару
сторони визначили відповідальність у
вигляді неустойки у відсотках від
вартості непоставленого в строк товару
за кожний день прострочення товару, це
положення не перетворює цю неустойку в
пеню за порушення грошового
зобов'язання, так само, як і обов'язок
поставити товар не стає грошовим
зобов'язанням. І для таких випадків
Закон України «Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань» не застосовується.
(Зазначена правова позиція викладена в
постанові Верховного суду України від
03.12.2013 р.).

Враховуючи положення вищенаведених
правових норм, суд перевіривши
розрахунок позовних вимог, прийшов до
висновку, що позовні вимоги в частині
стягнення 750 200,00 грн. передоплати, 154 008,00
грн., пені та 173 880,00 грн. штрафу є
обґрунтованими, доведеними наявними в
матеріалах справи доказами, а відтак
підлягають до задоволення у повному
обсязі.

Щодо заявлених позивачем до стягнення
інфляційних втрат та 3 % річних, то в
задоволені позову в цій частині слід
відмовити з огляду на наступне:

Відповідно до п. 7.3.1. Договору у разі
невиконання або несвоєчасного
виконання зобов'язань при закупівлі
товарів, продавець у випадку
здійснення попередньої оплати
покупцем, крім сплати штрафних санкцій,
повертає останньому кошти з
урахуванням індексу інфляції.

Правова норма ч. 1 ст. 612 ЦК України
визначає, що боржник вважається таким,
що прострочив, якщо він не приступив
до виконання зобов'язання або не
виконав його у строк, встановлений
договором або законом.

Із врахуванням умов п. 5.1. Договору та
дати сплати позивачем авансу (19.09.2013 р.)
поставку підйомника автомобільного
гідравлічного АГП-42 відповідач
зобов'язаний був здійснити до 17.01.2014 р.

Таким чином з 18.01.2012 р. у відповідача
виникло грошове зобов'язання перед
позивачем щодо повернення сплаченого
авансу. Проте, як вбачається із змісту
Договору терміну виконання
відповідачем зобов'язання щодо
повернення суми авансу сторони не
обумовили, а відтак в даному випадку
підлягають застосуванню приписи ч. 2 ст.
530 ЦК України, яка передбачає, що у разі,
коли строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

Як вбачається із матеріалів справи
Вимогу № 01-09/737 від 18.03.2014 р. про
повернення авансового платежу в
розмірі 745 200,00 грн. відповідач отримав
19.03.2014 р., про що свідчить відмітка про
отримання. Отже обов'язок щодо
повернення попередньої оплати
відповідач зобов'язаний був виконати
до 26.03.2014 р. включно.

Згідно розрахунку позовних вимог 14 233,32
грн. інфляційних втрат, позивачем
нараховано за період з жовтня 2013 р. по
лютий 2014 р., 11 147,38 грн. 3 % річних - за
період з 19.09.2013 р. по 20.03.2014 р., тобто за
період, коли було відсутнє
прострочення виконання відповідачем
грошового зобов'язання.

Враховуючи вищенаведене, позовні
вимоги в частині стягнення інфляційних
втрат та 3 % річних суд вважає
безпідставними, а відтак в задоволенні
позову в цій частині відмовляє.

У відповідності з п. 4 ч. 3 ст. 129
Конституції України та ст. 33 ГПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Судові витрати відповідно до ст. 49 ГПК
України покладаються на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.
174, 193, 216, 217, 230, 231 ГК України, ст.ст. 509, 525,
526, 530, 599, 610-612, 655, 663, 693 ЦК України,
ст.ст.4-3, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-84 ГПК України,
суд

ВИРІШИВ :

1. Позовні вимоги задоволити
частково.

2. Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Дрогобицький завод автомобільних
кранів" (82106, Львівська обл., м. Дрогобич,
вул. Гайдамацька, 22. Ідентифікаційний
код 00240158) на користь Державного
підприємства "Національна енергетична
компанія "Укренерго" (01032, м. Київ, вул. С.
Петлюри, 25. Ідентифікаційний код 00100227) в
особі Відокремленого підрозділу
"Західна електроенергетична система"
(79011, м. Львів, вул. Свєнціцького, 2.
Ідентифікаційний код 20851817) 745 200,00 грн.
передоплати, 154 008,00 грн., пені та 173 880,00
грн. штрафу, всього - 1 073 088,00 грн.; 21 461,76
грн. судового збору.

3. В частині стягнення 14 233,32 грн.
інфляційних втрат та 11 147,38 грн. 3 %
річних в задоволенні позову відмовити.

4. Наказ видати згідно ст.116 ГПК
України.

Повний текст рішення виготовлено та
підписано 12.05.2014 р.

Суддя
Ділай У.І.