м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
284-18-98 ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ

Справа № 910/4256/14 14.05.14

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю
сільськогосподарської фірми

"Зерноград", м. Волноваха

До Публічного акціонерного товариства
"Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк", м. Київ

про стягнення 974 689,92 грн.

Суддя Курдельчук І.Д.

Представники:

Від позивача Кузьмін Є.О. -
пред. по довір.

Від відповідача Гриб Ю.М. - пред. по
довір.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до суду з позовом про
стягнення 974 689,92 грн. грошових коштів,
які набуті відповідачем без достатньої
правової підстави та процентів за
користування цими коштами, посилаючись
на ст.ст. 1212, 1214 ЦК України.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 17.03.2014р. порушено провадження
у справі № 910/4256/14 та призначено судовий
розгляд на 09.04.2014р.

28.03.2014р. через канцелярію
Господарського суду міста Києва від
позивача надійшли документи на
виконання вимог ухвали суду від 17.03.2014р.

28.03.2014р. через канцелярію
Господарського суду міста Києва від
Товариства з обмеженою
відповідальністю
сільськогосподарської фірми
"Зерноград" надійшло клопотання про
участь повноважного представника
підприємства у судовому засіданні
призначеному на 09 квітня 2014р. о 16 год. 45
хв. в режимі відеоконференції.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 01.04.2014р. було задоволено
клопотання Товариства з обмеженою
відповідальністю
сільськогосподарської фірми
"Зерноград" про участь його
представника у судовому засіданні
призначеному на 09 квітня 2014р. о 16 год. 45
хв. в режимі відеоконференції.

08.04.2014р. від відповідача надійшов
відзив на позовну заяву, в якому
відповідач проти задоволення позовних
вимог заперечував,посилаючись на
необґрунтованість та безпідставність
позовних вимог.

Судове засідання 09.04.2014р. у режимі
відеоконференції не відбулося, у
зв'язку з відсутністю технічної
можливості.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 10.04.2014р. судовий розгляд було
призначено на 25.04.2014р.

В судовому засіданні 25.04.2014р.
представник позивача заявив
клопотання про оголошення перерви та
просив суд зобов'язати відповідача
надіслати позивачу копії документів
доданих до відзиву, посилаючись на те,
що відповідач надіслав лише відзив.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 25.04.2014р. судовий розгляд було
відкладено на 14.05.2014р.

13.05.2014р. від позивача надійшли письмові
пояснення на відзив відповідача, в яких
позивач заперечив проти доводів
відповідача та підтримав позов
повністю.

Представник позивача в судовому
засіданні 14.05.2014р. позовні вимоги в
судовому засіданні підтримав в повному
обсязі, вважає їх обґрунтованими і
правомірними та такими, що підлягають
задоволенню з підстав, зазначених в
позовній заяві.

Представник відповідача проти
позовних вимог заперечив, просив у
позові відмовити, посилаючись на
необґрунтованість та безпідставність.

В судовому засіданні 14.05.2014р. було
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення, відповідно до ст. 85 ГПК
України.

Судом, у відповідності до вимог ст. 81-1
ГПК України, складалися протоколи
судових засідань, які долучені до
матеріалів справи та здійснювалося
фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального
технічного запису.

Участь у судових засіданнях
представника позивача Кузьміна Є.О.
здійснювалася у режимі
відеоконференції в приміщенні
Господарського суду Донецької області,
відповідно до ст. 74-1 ГПК України.

Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, всебічно і повно
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, заслухавши пояснення
представників сторін, Господарський
суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю
Сільськогосподарська фірма "Зерноград"
є правонаступником Товариства з
обмеженою відповідальністю
Сільськогосподарська фірма "Данко", що
підтверджується Статутом підприємства
(ст. 2 Статуту), належним чином
засвідчена копія якого долучена до
матеріалів справи.

Як зазначає позивач, 04.03.2013р. до
позивача надійшла претензія від СФГ
"Б.Густера" про те, що у позивача існує
заборгованість перед вказаним
підприємством в сумі 803 700 грн. та про
необхідність провести звірку взаємних
розрахунків між сторонами.

Позивачем було проведено звірку та
встановлено, що існує заборгованість
перед СФГ "Б.Густера" за Договором
поставки сільськогосподарської
продукції б/н від 01.08.2010р. в сумі 803 700
грн. В результаті проведеної звірки
було оформлено Акт звіряння взаємних
розрахунків за період з 20.08.2010р. по
11.03.2013р.

Як зазначає позивач, керівництво
товариства організувало перевірку
бухгалтерської документації
підприємства з метою встановити
причини виникнення заборгованості та
винних осіб.

В ході проведення перевірки було
встановлено, що посадова особа ТОВ СФ
"Данко", правонаступником якого є
позивач, а саме, головний бухгалтер
Іванілова Наталя Володимирівна,
09.02.2011р. помилково виписала платіжні
доручення № 963 та № 2468, на підставі яких
ТОВ СФ "Данко" перерахувало до
Старобешевської філії ПАТ
«Промінвестбанк» на кредитний рахунок
№ 5488, код банку 334765 суму в розмірі
803 700 грн., призначення платежу -
«виконання зобов'язань за ТОВ АП "Данко"
по кредитному договору № 07-0/03 від
15.04.2008р.».

В підтвердження вищевикладеного
позивач надав суду такі документи:
реєстри дебетових документів за
09.02.2011р., платіжне доручення № 963 від
09.02.2011р., Договір поставки
сільськогосподарської продукції № б/н
від 01.08.2010р., Додаткова угода № 1,
Видаткова накладна № 2 від 20.08.2010р., Акт
звіряння за період з 20.08.2010р. по 11.03.2013р.,
Претензія вих. № 3 від 04.03.2013р. та наказ
№ 15 від 05.03.2013р. про заходи
дисциплінарного стягнення.

Позивач зазначає, що між ТОВ СФ "Данко",
правонаступником якого є позивач, та
ТОВ АП "Данко" на момент перерахування
грошових коштів не було жодних
взаємовідносин ( укладених договорів
купівлі-продажу, поруки тощо), тому і
виконувати зобов'язання за ТОВ АП
"Данко" позивач наміру не мав.

Враховуючи викладене, позивач, вважає,
що грошові кошти у розмірі - 803 700 грн.
були перераховані відповідачу
помилково та перебувають на рахунку
відповідача безпідставно.

Крім стягнення з відповідача грошових
коштів у розмірі - 803 700 грн., позивачем
було заявлено вимогу щодо стягнення з
відповідача процентів за користування
чужими грошовими коштами у розмірі - 170
989,92 грн. (період нарахування з 09.02.2011р.
по 17.12.2013р.).

Заявлені позовні вимоги є
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню, виходячи з
такого.

Щодо посилання позивача на
помилковість оформлення платіжного
доручення бухгалтером, то суд
погоджується з доводами відповідача
про таке.

Самостійне заповнення та подання до
банку розрахункових документів у
паперовому та електронному вигляді без
відома керівника позивача його
бухгалтером без узгодження з
керівництвом було неможливим.

Так, відповідно до вимог п. 18.1.
Інструкції про порядок відкриття,
використання і закриття рахунків у
національній та іноземних валютах,
затвердженою постановою правління НБУ
від 12.11.2003р. № 492 (далі - Інструкція № 492)
усі юридичні особи незалежно від форм
власності при відкритті рахунків
подають до банку картку із зразками
підписів і відбитка печатки. У картку
включаються зразки підписів осіб, яким
відповідно до законодавства України та
установчих документів юридичної особи
надано право розпорядження рахунком і
підписування розрахункових
документів.

Право першого підпису належить першому
керівнику юридичної особи, якій
відкривається рахунок, а також іншим
уповноваженим на це особам (п.18.2.
Інструкції НБУ №492).

Право другого підпису належить
головному бухгалтеру або особі, на яку
покладено ведення бухгалтерського
обліку та звітності, чи іншим
уповноваженим на це особам.

Право першого підпису не може бути
надано головному бухгалтеру та іншим
особам, які користуються правом
другого підпису (п.18.4.зазначеної
Інструкції).

Під час здійснення розрахунків за
допомогою систем "клієнт - банк", "клієнт
- Інтернет - банк" тощо застосовуються
електронні розрахункові документи (п.
11.5. Інструкції про безготівкові
розрахунки в Україні в національній
валюті, затверджена постановою
правління НБУ від 21.01.2004р. № 22 (далі -
Інструкція № 22)).

Відповідальні особи платника, які
вповноважені розпоряджатися рахунком
і на законних підставах володіють
особистим ключем, від свого імені або
за дорученням особи, яку представляють,
накладають підписи під час створення
електронного розрахункового
документа.

У відповідності до ч.1. п.1.19. Банк не несе
відповідальності за достовірність
змісту платіжного доручення,
оформленого клієнтом, а також за
повноту і своєчасність сплати клієнтом
податків, єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування (далі - єдиного
внеску) (обов'язкових платежів).

Згідно п. 3.8 Інструкції №22, платник
відповідає за дані, що зазначені в
реквізиті платіжного доручення
"призначення платежу"; банк перевіряє
заповнення цього реквізиту на
відповідність вимогам, викладеним у
главі 3 Інструкції, лише за зовнішніми
ознаками.

Таким чином, головний бухгалтер
позивача не мала можливості самостійно
без відома керівника позивача виконати
будь-який платіж, у тому числі, і через
систему "клієнт - банк", та самостійно
розпоряджатися грошовими коштами ТОВ
СФ «Данко».

Щодо тверджень позивача стосовно того,
що отримувачем платежів є відповідач,
то слід зазначити таке.

Відповідач зазначає, що 15 квітня 2008
року між ним та ТОВ «АП «ДАНКО», як
позичальником, було укладено
Кредитний договір №07-08/03.

Відповідач у відповідності до
загального Плану рахунків для обліку
та обслуговування кредитної
заборгованості клієнтів, відкриває на
користь таких клієнтів додаткові
рахунки, у тому числі і транзитні:
позичковий рахунок №2062... на який
зараховуються кредитні кошти,
призначені для позичальника (п.3.1
кредитного договору); рахунок для
зарахування комісії №6111... (п.3.1.
кредитного договору); рахунок на який
зараховуються проценти за
користування кредитними коштами №2068....
(п.3.3 кредитного договору); рахунок для
зарахування комісії №2066... (п.4.2.6.
кредитного договору), а у разі
порушення позичальником будь-якого
зобов'язання за кредитним договором,
йому відкриваються і інші рахунки у
порядку та у строки, передбачені
договором, внутрішніми нормативними
документами відповідача та діючим
законодавством.

Відповідно до п. 2.1 Кредитного договору
кінцевим строком повернення кредитних
коштів є 14.04.2009р.

Згідно з п. 4.2.1 Кредитного договору
позичальник може погашати кредитну
заборгованість у будь-який спосіб
незаборонений чинним законодавством.

Позичальником кредит у строк,
визначений Кредитним договором,
повернуто не було, тому для погашення
простроченої заборгованості
позичальнику на виконання вимог
Кредитного договору банком 07.02.2011р.
було відкрито рахунок № 5488, про що
він був негайно повідомлений.

Згідно Плану рахунків останні шість
цифр рахунку, це код контрагента, тобто
цифровий код клієнта банку, який
присвоюється йому під час відкриття
рахунків в банку та прийняття їх на
обслуговування. Цей код контрагента
завжди однаковий: тобто, можуть
мінятися перші дві цифри - це клас
рахунків, середні цифри - від та
призначення рахунків, але останні
шість цифр - це цифрове зазначення
конкретної особи, власника рахунка.

Щодо ТОВ «АП «Данко», то, як зазначає
відповідача та вбачається з матеріалів
справи, його код контрагента 845488.

Рахунок для погашення простроченої
заборгованості, відповідно до п.4.2.1.
Кредитного договору, має номер №
5488.

Таким чином, отримувачем грошових
коштів у суму 803 700 грн., які були
перераховані позивачем є клієнт
відповідача з кодом контрагента 845488,
тобто ТОВ «АП «Данко» (позичальник за
Кредитним договором).

Крім того, як зазначає відповідач,
02.03.2010р. між позивачем та ТОВ «ТК «Грейн
Корн» було укладено Договір про
спільну діяльність № 14, п. 2.1. якого
передбачено: у випадку необхідності
здійснювати взаємне кредитування та
фінансування на безвідсотковій та
безоплатній основі у відповідності до
угод, що укладатимуться між сторонами,
а згідно п. 5.6. цього договору всі
фінансові операції по спільній
діяльності сторін здійснюються через
поточний рахунок позивача.

ТОВ «ТК «Грейн Корн» з посиланням на
зазначений вище Договір про спільну
діяльність №14 від 02.03.2010р. виступав
інвестором санації боржника (ТОВ «АП
«Данко») і планував погасити кредитну
заборгованість боржника перед
відповідачем за рахунок такої спільної
діяльності.

Відповідно до Протоколу зустрічі
представників боржника (ТОВ «АП
«Данко»), позивача, відповідача та ТОВ
«ТК «Грейн Корн» від 19.05.2010р. прийнято
рішення щодо інвестування останнім та
позивачем санації боржника, шляхом
погашення кредитної заборгованості
боржника перед відповідачем.

Намір позивача інвестувати санацію
боржника відображений також і в
Протоколі засідання комітету
кредиторів боржника від 08.06.2010р. № 3 і в
Плані санації від 2011 року.

Судом встановлено, що позивач здійснив
дії щодо погашення кредитної
заборгованості ТОВ «АП «Данко» та
перерахував грошові кошти на його.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 Господарського
кодексу України виконання
господарського зобов'язання може бути
покладено в цілому або в частині на
третю особу, що не є стороною в
зобов'язанні. Управнена сторона
зобов'язана прийняти виконання,
запропоноване третьою особою -
безпосереднім виконавцем, якщо із
закону, господарського договору або
характеру зобов'язання не випливає
обов'язок сторони виконати
зобов'язання особисто.

Відповідно до ч. 1 ст. 528 Цивільного
кодексу України виконання обов'язку
може бути покладено боржником на іншу
особу, якщо з умов договору, вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства або суті зобов'язання не
випливає обов'язок боржника виконати
зобов'язання особисто. У цьому разі
кредитор зобов'язаний прийняти
виконання, запропоноване за боржника
іншою особою.

Відповідно до ч. 1. ст. 1212 ЦК України
особа, яка набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави (безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.

Таким чином, підстав для застосування
ст. 1212 ЦК України та для повернення
відповідачем позивачу грошових коштів
у розмірі - 803 700 грн. та стягнення з
відповідача процентів у розмірі - 170
989,92 грн. не має.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна із
сторін повинна довести ті обставини, на
які вона посилається як на підстави
своїх вимог чи заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до п. 2.3. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" якщо стороною (або
іншим учасником судового процесу) у
вирішенні спору не подано суду в
обґрунтування її вимог або заперечень
належні і допустимі докази, в тому
числі на вимогу суду, або якщо в разі
неможливості самостійно надати докази
нею не подавалося клопотання про
витребування їх судом (частина перша
статті 38 ГПК), то розгляд справи
господарським судом може
здійснюватися виключно за наявними у
справі доказами, і в такому разі у суду
вищої інстанції відсутні підстави для
скасування судового рішення з мотивів
неповного з'ясування місцевим
господарським судом обставин справи;
крім того, неподання позивачем
витребуваних господарським судом
матеріалів, необхідних для вирішення
спору, тягне за собою правові наслідки
у вигляді залишення позову без
розгляду на підставі пункту 5 частини
першої статті 81 ГПК.

Позивач не надав суду належних доказів,
які б підтверджували викладені в
позовній заяві обставини та підстави
для стягнення з відповідача грошових
коштів не підтвердив.

Враховуючи вищевикладене, суд
вважає позовні вимоги
необґрунтованими та таким, що не
підлягають задоволенню.

Судові витрати понесені
позивачем, відповідно до ст. 49 ГПК
України покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 4, 33,, 34, 44, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, Господарський суд міста
Києва,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити
повністю.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України
рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Рішення може бути оскаржено протягом
десяти днів з дня підписання повного
рішення шляхом подачі апеляційної
скарги до місцевого господарського
суду.

Відповідно до ст. 87 ГПК України повне
рішення та ухвали надсилаються
сторонам, прокурору, третім особам, які
брали участь в судовому процесі, але не
були присутні у судовому засіданні,
рекомендованим листом з повідомленням
про вручення не пізніше трьох днів з
дня їх прийняття або за їх зверненням
вручаються їм під розписку
безпосередньо у суді.

Суддя

І.Д. Курдельчук

Повне рішення складено 16 травня 2014
року.