ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"23" квітня 2014 р.Справа № 916/595/14

За позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Регран"

до відповідача: Товариства з
додатковою відповідальністю
"Агропромисловий комплекс "Саврань"

про стягнення 14 187,69 грн.

Суддя Щавинська Ю.М.

Представники сторін:

від позивача: Мрихін Л.В. - керівник
згідно спеціального витягу з ЄДР;

від відповідача: Курченко М.І. -
довіреність від 20.06.2013р.

У судовому засіданні було оголошено
перерву відповідно до ст.77 ГПК України.

СУТЬ СПОРУ: Товариство з обмеженою
відповідальністю "Регран" звернулося
до господарського суду з позовною
заявою до Товариства з додатковою
відповідальністю "Агропромисловий
комплекс "Саврань", в якій, з
урахуванням доповнення до позовної
заяви (а.с.50), просить суд стягнути з
відповідача основну заборгованість у
сумі 9 300 грн., інфляційні нарахування у
сумі 27,81 грн., 3% річних у сумі 556,37 грн.,
суму упущеної вигоди у розмірі 4 153,51
грн., а також суму витрат за надання
довідки банківської установи в розмірі
150 грн.

В обґрунтування заявлених позовних
вимог позивач зазначає, що 12.01.2011р. між
ЗАТ "Агропромисловий комплекс "Саврань"
та ТОВ "Регран" було укладено договір
№11-01/13 про відкриття та веде ння
рахунків в цінних паперах, відповідно
до якого зберігач зобов'язаний
відкрити власникам ЦП емітента рахунки
в цінних паперах, зарахувати на них ЦП,
здійснювати відповідальне зберігання
та ве дення рахунків, після припинення
договору здійснювати відповідальне
зберігання даних і документів рахунків
протягом встановленого законодавством
строку, а емі тент зобов'язаний
забезпечити передачу зберігачу
необхідних даних і документів, своє
часно сплачувати послуги Зберігача на
умовах і в терміни, передбачені
Договором.

Як вказує позивач, протягом 2011р.
сторони належним чином виконували
зобов'язання за вказаним договором.
Так, збе рігачем на підставі наданих
емітентом документів відкрито рахунки
в цінних паперах власникам, на рахунки
зараховані цінні папери, здійснювалось
відповідальне зберігання даних і
документів рахунків. Емітентом у
період з березня по грудень 2011р. в
повному обсязі було сплачено надані
послуги, та частково за січень 2012 року.

Позивач також зазначає, що у зв'язку з
перетворенням в товариство з
додатковою відповідальністю, випуск
акцій Емітента підлягав скасуванню з
наступним списанням цінних паперів
власників з їх рахунків в обліку
Зберігача. Скасування реєстрації
випуску акцій здійснено
Розпорядженням ОТУ ДКЦПФР від 16 січня
2012р. 31.01.2012р. Національним депозитарієм
України цінні папери випуску було
списано з рахунку зберігача, а
зберігачем списано акції з рахунків
власників. Таким чином, як вказує
позивач, надання послуг емітенту
зберігачем припинено з 1.02.2012р., а отже і
договір підлягає припиненню з цієї ж
дати.

Як наголошує позивач, відповідно до п.1.4
гл.1 розд.V Положення про депозитарну
діяльність документи, які подаються до
депозитарної установи для відкриття
рахунку в цінних паперах, мають
зберігатися установою про тягом строку
існування відповідного рахунку в
цінних паперах та протягом п'яти років
з дати його закриття. Відповідно до
п.2.4.8 Договору та п.6 Тарифів, Зберігач
повинен протягом 5 років здійснювати
відповідальне зберігання документів
рахунків, а Емітент повинен одноразово
сплатити п'ятикратну квартальну
вартість послуги з зберігання цінних
паперів власників на рахунках в цінних
паперах.

Разом з тим, ТДВ "Агропромисловий
комплекс "Саврань", яке є
правонаступником ЗАТ "Агропромисловий
комплекс "Саврань", вказану послугу в
сумі п'яти квартальних платежів
вартості зберіганні цінних паперів на
рахунках власників, що складає 9 000 грн.,
а також послуги, надані у січні 2012р., у
сумі 300 грн., не сплатило.

Позивач також зазначає, що ним 31.07.2013р.
на адресу відповідача було направлено
претензію про сплату заборгованості,
яка залишилась без відповіді та
задоволення.

Враховуючи несплату відповідачем
заборгованості, позивачем на вказану
суму було нараховано 3 % річних та
інфляційні.

Крім того, позивач також зазначає, що у
випадку отримання від відповідача
коштів у розмірі 9 300 грн. в лютому 2012р.
та розміщення їх на депозитарному
рахунку в банківській установі ТОВ
"Регран" мало можливість отримати
прибуток, однак не отримало його
внаслідок невиконання відповідачем
грошового зобов'язання.

Відповідно до довідки філії ПАТ
"Імексбанк" №592 від 9.04.2014р. в лютому 2012р.
банк пропонував відсоткову ставку по
13-місячних депозитах для суб'єктів
господарювання в розмірі 16 % річних, в
березні-квітні 2013р. в розмірі 21,5 %
річних.

Отже, на думку позивача, за період з
лютого 2012р. сума упущеної вигоди ТОВ
"Регран" від невиконання грошового
зобов'язання відповідачем становить 4
153,51 грн.

Враховуючи вищевикладене, позивач і
звернувся до суду з відповідним
позовом.

Ухвалою суду від 24.02.2014р. було порушено
провадження у справі № 916/595/14 із
призначенням її до розгляду в судовому
засіданні на 19.03.2014р.

У судовому засіданні 19.03.2014р.
представником відповідача було надано
суду відзив на позовну заяву (а.с.21),
відповідно до якого ТДВ
"Агропромисловий комплекс "Саврань"
просило суд відмовити у задоволенні
позовних вимог.

В обґрунтування своїх заперечень
відповідач зазначив, що ТДВ
"Агропромисловий комплекс "Саврань", як
правонаступник ЗАТ "Агропромисловий
комплекс "Саврань", свої зобов'язання за
договором №11-01/13 виконало в повному
обсязі.

Стосовно п. 2.4.8. договору, на думку
відповідача, здійснювати
відповідальне збереження даних і
документів рахунків після припинення
договору протягом встановленого
законодавством терміну - це обов'язок
зберігача, а не обов'язок емітента.

Крім того, ТДВ "Агропромисловий
комплекс "Саврань" також зазначає, що
жодним пунктом договору не передбачено
обов'язок відповідача сплатити
позивачу за зберігання протягом п'яти
років документів рахунків певну
грошову суму. Крім того, укладений між
сторонами договір не містить жодних
посилань на Положення про депозитарну
діяльність.

Представник позивача у судовому
засіданні 19.03.2014р., зокрема, зазначив, що
здійснення відповідального збереження
даних і документів рахунків протягом
встановленого законодавством терміну
є обов'язком позивача, однак здійснення
вказаних послуг повинно бути сплачено
у відповідності до тарифів,
встановлених у додатку №1 до договору
про відкриття та ведення рахунків в
цінних паперах від 12.01.2011р.

Приймаючи до уваги неподання
витребуваних ухвалою суду доказів,
необхідність ознайомлення з наданим
представником відповідача відзивом на
позовну заяву, а також усне клопотання
представника позивача про оголошення
перерви у судовому засіданні для
надання йому можливості належним чином
виконати вимоги ухвали суду, суд у
судовому засіданні 19.03.2014р. оголосив
перерву до 2.04.2014р.

У судовому засіданні 2.04.2014р.
представник позивача надав суду
письмові пояснення по справі стосовно,
зокрема, сплати відповідачем за надані
послуги, та наявності заборгованості
за січень 2012р., а також заявив усне
клопотання про оголошення перерви у
судовому засіданні.

Представник відповідача у судовому
засіданні 2.04.2014р. повідомив суду, що
заборгованість за січень 2012р. у ТДВ
"Агропромисловий комплекс "Саврань"
відсутня.

У зв'язку з необхідністю ознайомлення з
наданими документами, а також
перевірки розрахунків, суд у судовому
засіданні 2.04.2014р. оголосив перерву до
11.04.2014р.

У судовому засіданні 11.04.2014р.
представник позивача висловив
уточнені позовні вимоги, просив суд
задовольнити позов в повному обсязі.

Представник відповідача проти позову
заперечував, просив суд відмовити у
задоволенні позовних вимог.

У зв'язку з необхідністю додаткового
дослідження доказів, суд у судовому
засіданні 11.04.2014р. оголосив перерву до
23.04.2014р.

Представник позивача у судовому
засіданні 23.04.2014р. позовні вимоги
підтримав у повному обсязі, просив суд
задовольнити позов.

Представник відповідача у судовому
засіданні 23.04.2014р. проти позову
заперечував частково. Щодо задоволення
позовних вимог в частині стягнення 300
грн. не заперечував, проте заяву про
визнання позову в цій частині в
порядку, передбаченому ст. 78 ГПК
України, не надав.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, проаналізувавши наявні у
справі докази у сукупності та давши їм
відповідну правову оцінку, суд дійшов
наступних висновків:

Відповідно до ст. 175 ГК України
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утриматися від
певної дії, а управлена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку. Майнові
зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 11 ЦК України підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини.

Відповідно до ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Як вбачається з матеріалів справи,
12.01.2011р. між ЗАТ "Агропромисловий
комплекс "Саврань" (правонаступником
якого є ТДВ "Агропромисловий комплекс
"Саврань") (Емітент) та ТОВ "Регран"
(Зберігач) було укладено договір №11-01/13
про відкриття та веде ння рахунків в
цінних паперах (а.с.5-6), відповідно до
умов якого Зберігач зобов'язався в
порядку, встановленому "Положенням про
порядок переведення випуску іменних
акцій документарної форми існування в
бездокументарну форму існування",
затвердженому рішенням ДКЦПФР №98 від
30.06.2000р., прийняти від
реєстроутримувача, який здійснював
ведення системи реєстру Емітента,
документи для відкриття рахунків в
цінних паперах власникам цінних
паперів Емі тента, здійснити відкриття
рахунків в цінних паперах власникам
іменних цінних паперів Емітента,
зарахування належних власникам
іменних цінних паперів на рахунки та
здійснювати подальше ведення рахунків
в цінних паперах та зберігання цінних
паперів на цих рахунках відповідно до
вимог Положення та інших актів
законодавства, а Емітент, зокрема,
відповідно до п. 2.3.4., зобов'язався
протягом терміну дії договору
своєчасно сплачувати послуги
Зберігача на умовах та в терміни,
передбачені цим договором.

Згідно до п.7.1. договору цей договір
набирає чинності від дати укладання та
діє до дати переукладання всіма
власниками цінних паперів емітента
договорів про відкриття рахунку в
цінних паперах із зберігачем.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів
справи, 16.01.2012р. розпорядженням
Одеського територіального управління
державної комісії з цінних паперів та
фондового ринку №01-ОД-С-А (а.с.7), у
зв'язку із реорганізацією акціонерного
товариства, скасовано реєстрацію
випуску акцій ЗАТ "Агропромисловий
комплекс "Саврань", у зв'язку з чим в
подальшому, а саме 31.01.2012р., Зберігачем
списано акції з рахунку власників, а
отже правовідносини по зберіганню
цінних паперів на рахунках за вказаним
договором припинилися.

При цьому, враховуючи, що частиною
позовних вимог є стягнення коштів за
послуги зберігання у січні 2012р.,
приймаючи до уваги існування станом на
січень 2012р. вказаних правовідносин за
договором №11-01/13, суд вважає за
необхідне надати правову оцінку
вказаній вимозі.

Так, відповідно до п. 3.2.1. договору
оплата послуг Зберігача з відкриття
рахунків в цінних паперах, зберігання
акцій на цих рахунках здійснюється
відповідно до тарифів на послуги
Зберігача Емітенту (додаток №1), які є
невід'ємною частиною договору.

Пунктом 3.2.3 договору передбачено, що
оплата послуги зберігання цінних
паперів власників на рахунках в цінних
паперах здійснюється щоквартальними
(щомісячними) авансовими платежами до 10
числа кварталу (місяця) надання послуг.

Як вбачається з тарифів на послуги
Зберігача Емітенту (а.с.6 із зворотньої
сторони), розмір оплати зберігання
цінних паперів власників на рахунках в
цінних паперах протягом терміну дії
договору складає 1 800 грн. та
сплачується Емітентом поквартально.
Отже, розмір щомісячної оплати складає
600 грн.

При цьому, оскільки Емітентом за
послуги відкриття рахунків було
надлишково сплачено 300 грн. про що
ґрунтовно, та з наданням доказів,
зазначено у поясненнях позивача (а.с.26),
суд доходить висновку, що за надані у
січні 2012р. ТОВ "Регран" послуги із
зберігання цінних паперів ТДВ
"Агропромисловий комплекс "Саврань"
мало сплатити 300 грн.

Згідно до ст.193 ГК України, яка цілком
кореспондується зі ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається. Кожна сторона повинна
вжити усіх заходів, необхідних для
належного виконання нею зобов'язання,
враховуючи інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів
справи, послуги за січень 2012р.
відповідачем у повному обсязі сплачені
не були.

Будь-яких належних доказів, які б
спростовували наявність вищевказаної
заборгованості, відповідач, згідно
приписів ст.ст. 33-34 ГПК України, суду не
надав.

Враховуючи, що наявність
заборгованості у сумі 300 грн.
підтверджується матеріалами справи та
відповідачем не спростована, суд
доходить висновку щодо задоволення
вимог позивача в цій частині.

Аналізуючи вимоги позивача про
стягнення суми 9 000 грн., суд зазначає
наступне.

Відповідно до п. 2.4.8. договору зберігач
зобов'язаний після припинення договору
здійснювати відповідальне зберігання
даних і документів рахунків протягом
встановленого законодавством терміну.

Крім того, відповідно до п. 2.1. договору
кожна сторона виконує свої обов'язки у
відповідності до вимог та строків,
передбачених нормативно-правовими
актами України.

Викладені у п. 2.4.8. договору положення
передбачені також нормами чинного
законодавства. Так, пунктом 1.4. глави 1
розділу 5 положення про депозитарну
діяльність, затвердженого рішенням
Державної комісії з цінних паперів та
фондового ринку від 17 жовтня 2006 р. за
№999, встановлено, що усі документи, що
подаються до депозитарної установи для
відкриття рахунку в цінних паперах,
мають зберігатися депозитарною
установою протягом терміну існування
відповідного рахунку в цінних паперах
та протягом п'яти років з дати його
закриття.

Згідно до п. 6 тарифів на послуги
Зберігача Емітенту (додаток № 1 до
договору), які є невід'ємною частиною
договору, Емітентом одноразово (у
випадку припинення договору)
оплачуються послуги відповідального
зберігання та пред'явлення документів
рахунків після припинення договору
протягом встановленого законодавством
строку у розмірі п'ятикратної
квартальної вартості послуги із
зберігання цінних паперів, що складає 9
000 грн. (1 800 грн. х 5).

Разом з тим, порядок та строки сплати
вказаних послуг не передбачені ані
умовами договору, ані тарифами на
послуги.

За таких обставин, у зв'язку із
незазначенням у договорі умов оплати
за вказані послуги, суд, в даному
випадку, застосовує положення ч.2 ст. 530
Цивільного кодексу України, якою
закріплено, що якщо строк (термін)
виконання боржником обов'язку не
встановлений або визначений моментом
пред'явлення вимоги, кредитор має право
вимагати його виконання у будь-який
час. Боржник повинен виконати такий
обов'язок у семиденний строк від дня
пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи та
наданих позивачем пояснень, 31.07.2013р. ТОВ
"Регран" на адресу відповідача було
направлено претензію про сплату
заборгованості у сумі 9 300 грн. (а.с.10).
Відповідно до пояснень представника
відповідача, наданих у судовому
засіданні 11.04.2014р., в якому
здійснювалась технічна фіксація, факт
отримання вказаної претензії
відповідачем не заперечується, проте
точну дату її отримання представник
ТОВ "Агропромисловий комплекс "Саврань"
визначити не зміг.

За таких обставин, враховуючи, що
відповідно до положень розділу
четвертого Нормативів і нормативних
строків пересилання поштових
відправлень та поштових переказів,
затверджених наказом Міністерства
транспорту та зв'язку України від 12
грудня 2007 року №1149, який був чинним
станом на момент відправлення
претензії, нормативні строки
пересилання простої письмової
кореспонденції операторами поштового
зв'язку (без урахування вихідних днів
об'єктів поштового зв'язку) у межах
області та між обласними центрами
України (у тому числі для міст Києва,
Сімферополя, Севастополя) складають
Д+3, а при пересиланні рекомендованої
письмової кореспонденції нормативні
строки пересилання збільшуються на
один день, суд, з урахуванням вихідних
днів, суд доходить висновку про те, що
претензія мала бути отримана
відповідачем 5.08.2013р.

За таких обставин, враховуючи
положення ч.2 ст. 530 Цивільного кодексу
України суд зазначає, що оплата за
послуги відповідального зберігання та
пред'явлення документів після
припинення договору протягом
встановленого законодавством строку
мала бути проведена відповідачем у
строк до 12.08.2013р. Разом з тим, за вказані
послуги відповідач не розрахувався.

Будь-яких належних доказів, які б
спростовували наявність вищевказаної
заборгованості, відповідач, згідно
приписів ст.ст. 33-34 ГПК України, суду не
надав.

Враховуючи, що наявність
заборгованості у сумі 9 000 грн.
підтверджується матеріалами справи та
відповідачем не спростована, суд
доходить висновку щодо задоволення
вимог позивача в цій частині.

При цьому, заперечення відповідача
судом не приймаються до уваги, оскільки
спростовуються вищевикладеними
висновками суду стосовно наявності
відповідного обов'язку відповідача з
огляду на системний аналіз положень
договору від 12.01.2011р. з додатком №1 та
норм чинного законодавства, яке
регулює спірні відносини.

Щодо вимоги позивача про стягнення з
відповідача 3 % річних у розмірі 556,37 грн.
та інфляційних нарахувань у сумі 27,81
грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України,
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

Перевіривши наведений позивачем у
позовній заяві розрахунок 3% річних та
індекс інфляції, та встановивши його
помилковість, у зв'язку із невірним
визначенням періодів нарахування,
судом за допомогою системи "Ліга-Закон"
було здійснено власний розрахунок 3 %
річних та інфляційних нарахувань.

При цьому, при визначенні періодів, за
які підлягають стягненню 3% річних та
індекс інфляції, суд враховує щодо
заборгованості у розмірі 300 грн.
положення пункту 3.2.3 договору, а щодо
заборгованості у розмірі 9 000 грн.
вищевикладені висновки суду щодо
необхідності застосування до спірних
правовідносин положень частини 2 ст. 530
Цивільного кодексу України, а також
визначений позивачем період з 1.02.2012р.
по 14.02.2014р.

Розрахунок процентів

Сума боргу (грн.)Період
простроченняКількість днів
простроченняРозмір процентів
річнихЗагальна сума процентів30001.02.2012 -
14.02.2014 745 3 % 18.379000
13.08.2013- 14.02.2014 186 3 % 137.59

З урахуванням викладеного, суд
задовольняє позовні вимоги позивача в
частині стягнення 3% на суму 155,96 грн.

Розрахунок суми боргу з урахуванням
індексу інфляції

Період заборгованостіСума боргу
(грн.)Сукупний індекс інфляції за
періодІнфляційне збільшення суми
боргуСума боргу з врахуванням індексу
інфляції01.02.2012 - 14.02.2014 3001.0030.88300.8813.08.2013
- 14.02.2014 9000 1.006 53.72
9053.72

Таким чином індекс інфляції складає 54,60
грн. Разом з тим, приймаючи до уваги
положення господарського
процесуального кодексу щодо меж
позовних вимог, суд задовольняє
позовні вимоги в частині стягнення
інфляційних нарахувань у заявленому
позивачем розмірі - 27,81 грн.

Аналізуючи вимоги про стягнення суми
упущеної вигоди (неодержаного
прибутку) у розмірі 4 153,51 грн., суд
вказує наступне.

Згідно з п. 1 ст. 224 ГК України до складу
збитків, що підлягають відшкодуванню
особою, яка допустила господарське
правопорушення, включаються, зокрема,
неодержаний прибуток (втрачена вигода),
на який сторона, що зазнала збитків,
мала право розраховувати у разі
належного виконання зобов'язання
другою стороною.

Зазначене цілком кореспондується зі
ст. 22 ЦК України, згідно до п. 2 якої
збитками є доходи, які особа могла б
реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушено (упущена вигода).

Отже, поняття "збитки" включає в себе
так звану упущену вигоду, під якою
розуміються доходи, які особа могла б
реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене. В даному випадку мова йдеться
не про реальні втрати особи, які вона
зробила або зробить, а про ті доходи,
які вона недоотримає внаслідок
порушення її цивільного права.

Розмір збитків, завданих порушенням
зобов'язання, доказується кредитором
(ч. 2 ст. 623 ЦК України).

З указаних норм законодавства України
випливає, що особа, яка має на меті
відшкодувати збитки у вигляді упущеної
(втраченої) вигоди, повинна довести, що
вона гарантовано отримала б відповідну
вигоду у разі, якщо б її право не було
порушено іншою особою, тобто у разі
належного виконання зобов'язання
відповідачем.

Разом з тим, у матеріалах справи
відсутні належні та допустимі докази
того, що 01.02.2012р. відповідач мав
сплатити позивачу 9 000 грн.
заборгованості, а навпаки матеріали
справи свідчать про те, що вказаний
обов'язок виник у відповідача лише
13.08.2013р.

Крім того, матеріали справи не містять
також доказів того, що позивач
намагався та мав реальну можливість
розмістити в банку під відсотки
грошові кошти у сумі 9 300 грн.

За таких обставин, суд доходить
висновку про відмову у задоволенні
позовних вимог про стягнення суми
упущеної вигоди у розмірі 4 153,51 грн.

Що стосується вимоги позивача про
стягнення з відповідача витрат за
отримання довідки банківської
установи у розмірі 150 грн., суд також
відмовляє у її задоволенні, з огляду на
те, що вказані витрати не були
обов'язковими, а також не пов'язані
причинно-наслідковим зв'язком із
порушеним відповідачем зобов'язанням.

Приймаючи до уваги часткове
задоволення позовних вимог, витрати по
сплаті судового збору покладаються на
відповідача пропорційно розміру
задоволених позовних вимог, відповідно
до ст.ст. 44, 49 Господарського
процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82- 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з додатковою
відповідальністю "Агропромисловий
комплекс "Саврань" (66223, Одеська область,
Савранський район, с. Полянецьке, вул.
Леніна, буд. 103, ) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Регран" (65078, м. Одеса,
вул. Космонавтів, буд. 36, ) заборгованість у розмірі 9 300
/дев'ять тисяч триста/ грн., 3 % річних у
розмірі 155 /сто п'ятдесят п'ять/ грн. 96
коп., інфляційні витрати у розмірі 27
/двадцять сім/ грн. 81 коп., судовий збір у
розмірі 1 221 /одна тисяча двісті
двадцять одна/ грн. 26 коп.

3. В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в
порядку ст. 85 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 28.04.2014 р.

Суддя
Щавинська Ю.М.