ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" квітня 2014 р.
Справа № 922/5311/13

Колегія суддів у складі: головуючий
суддя Могилєвкін Ю.О.,

суддя Пушай В.І., суддя Плужник О.В.

при секретарі Крупа О.О.

за участю представників сторін:

позивача - Чумаченко М.О.

відповідача - Суркова Л.П., Осьмак О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу відповідача (вх. №773
Х/3-9) на рішення
господарського суду Харківської
області від 12.03.14 у справі №
922/5311/13

за позовом Державного
проектно-вишукувального та
науково-дослідного інституту
"Укренергомережпроект" м. Харків

до Публічного акціонерного
товариства "Укргідропроект" м. Харків

про стягнення 832 061,41 грн.

та зустрічний позов Публічного
акціонерного товариства
"Укргідропроект" м. Харків

до Державного проектно-вишукувального
та науково-дослідного інститутуту
"Укренергомережпроект" м. Харків

про визнання пункту Договору
недійсним

ВСТАНОВИЛА:

Державний проектно-вишукувальний та
науково-дослідний інститут
"Укренергомережпроект" м. Харків
звернувся до господарського суду
Харківської області з позовом до
відповідача - Публічного акціонерного
товариства "Укргідропроект" м.Харків
про стягнення заборгованості в розмірі
832 061,41 грн. В обґрунтування позовних
вимог, позивач посилається на
неналежне виконання покладених на
відповідача обов'язків за договором №
30-08/12 від 30.08.2012 року, з урахуванням
протоколом розбіжностей від 25.09.2012
року, в частині повної та своєчасної
оплати за виконані роботи, з
урахуванням чого та враховуючи приписи
ст.ст. 525, 526, 530, 599, 622 Цивільного кодексу
України, ст. ст. 193, 231, 232 Господарського
кодексу України, просить суд стягнути з
відповідача суму основного боргу в
розмірі 687 654,59 грн., пеню в розмірі 96 271,00
грн., штраф в розмірі 48135,82 грн. та
судовий збір в розмірі 16 641,23 грн.

До господарського суду Харківської
області 14.01.2014 року від представника
відповідача надійшла зустрічна
позовна заява, відповідно до якої
просив визнати пункт 3.1. Договору №
30-08/12 від 30.08.2012 року в редакції
протоколу розбіжностей від 25.09.2012 року
та графу 3 "Кошторисна вартість, грн.",
п.п. 1, 2 графи 3 "Кошторисна вартість,
грн." додатка №2 до Договору № 30-08/12 від
30.08.2012 року в редакції протоколу
розбіжностей від 25.09.2012 року
"Календарний план робіт" недійсними
повністю з моменту їх вчинення, а саме:
з 09.11.2012 року.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 12.03.2014р.(повний
текст від 17.03.2014р.) по справі №922/5311/13
(суддя Буракова А.М.) первісні позовні
вимоги задоволено частково, стягнуто з
ПАТ "Укргідропроект" м. Харків на
користь Державного
проектно-вишукувального та
науково-дослідного інституту
"Укренергомережпроект" м. Харків суму
основного боргу в розмірі 687654,59 грн.,
пеню в розмірі 44330,17 грн., штраф в сумі
48 135,82 грн. та судовий збір в розмірі
15602,41 грн; в частині стягнення пені в
розмірі 51940,83 грн. - відмовлено. В
задоволенні зустрічного позову ПАТ
"Укргідропроект" м. Харків, про визнання
пункту 3.1. Договору № 30-08/12 від 30.08.2012
року в редакції протоколу
розбіжностей від 25.09.2012 року та графу 3
"Кошторисна вартість, грн.", п.п. 1, 2 графи
3 "Кошторисна вартість, грн." додатка №2
до Договору № 30-08/12 від 30.08.2012 року в
редакції протоколу розбіжностей від
25.09.2012 року "Календарний план робіт"
недійсними повністю з моменту їх
вчинення, а саме: з 09.11.2012 року
відмовлено.

Відповідач з вказаним рішенням
господарського суду не погодився,
звернувся з апеляційною скаргою, в
якій просить рішення скасувати
повністю, прийняти нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог Державного
проектно-вишукувального та
науково-дослідного інституту
"Укренергомережпроект" м. Харків
відмовити повністю, а позовні вимоги
Публічного акціонерного товариства
"Укргідропроект" про визнання
недійсним частини договору -
задовольнити в повному обсязі.

В апеляційній скарзі зазначив, що судом
першої інстанції неповно з'ясовані
обставини, що мають значення для
справи, зроблено висновки та
встановлено факти, що прямо
протирічать матеріалам справи, зокрема
договір укладався з розбіжностями,
безпідставне включення ПДВ,
заборгованість відсутня.

Позивач з обставинами, викладеними у
апеляційній скарзі не погоджується,
вважає рішення суду законним та
обґрунтованим, прийнятим відповідно до
норм чинного законодавства, надав
відзив на апеляційну скаргу, в якому
просить рішення залишити без змін, а
апеляційну скаргу без задоволення.

В відзиві зазначив, що протокол
розбіжностей був підписаний
відповідачем, згідно з вимогами
діючого законодавства України
виконання робіт за спірним договором є
об'єктом оподаткування ПДВ на
території України, проектні роботи
виконані, але оплата не проведена,
штрафні санкції нараховані у
відповідності до ст.231 ГК України.

У судовому засіданні 14.04.2014р. оголошена
перерва до 23.04.2014р. об 16год.30 хв.

Судова колегія, повторно розглянувши
справу, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду
встановила, що між Державним
проектно-вишукувальним та
науково-дослідним ін-том
"Укренергомережпроект" м. Харків
(виконавець) та Публічним акціонерним
товариством "Укргідропроект" м. Харків
(замовник) укладено Договір №30-08/12/103-12
від 30.08.2012 року.

У п.1.1. договору передбачено, що
замовник доручає і сплачує, а
виконавець переймає на себе
зобов'язання виконати роботи по темі:
«Проектування гнучких зв'язків 500 кВ
між будівлями НЕС ГЕРДП та ВРУ 500 кВ в
Ефіопії».

Пунктами 1.2. та 1.3. договору визначено,
що даний договір є субпідрядним в межах
виконання робіт за договором № 3791 від
22.07.2012 (№12/02-GERDР), який поміщений між ПАТ
«Укргідропроект» і Гензамовником - F.D.R.E
Metals and Engineering Corporation МЕТЕС, м. Аддіс-Абеба
(ФДР Ефіопія). Роботи за даним договором
призначені для будівництва об'єкту
нерухомості, яка буде розташована в
Ефіопії (за межами митної території
України).

У 3.1. договору передбачено,що вартість
робіт за даною угодою узгоджується
протоколом угоди про договірну ціну і
складає: 674 171,00 грн., без податку на
додану вартість, згідно з пунктом 186.2.2.
«в» Податкового кодексу України.
Послуги з даного договору призначені
для робіт по будівництву нерухомості,
яка буде розташована у ФДР Ефіопія (за
межами митної території України).
Надання даних послуг, згідно пункту
186.2.2. «в» Податкового кодексу України,
на таких об'єктах не є об'єктом
оподаткування ПДВ на території
України.

Суд першої інстанції обґрунтовано
встановив, що в подальшому сторонами
складено та підписано протокол
розбіжностей, відповідно до якого
внесені зміни, а саме: п.3.1. Договору,
викладено у такій редакції: «вартість
робіт за даною угодою узгоджується
протоколом угоди про договірну ціну і
складає: 674171,00 грн., окрім того ПДВ 20% -
134834,20 грн., всього з ПДВ 20% - 809005,20 грн.
Вартість робіт згідно п. 3.1 може бути
скоректована виходячи з фактичних
витрат. Зміна ціни робіт оформляється
додатковою угодою, яка підписується
обома сторонами і скріпляється друком
Сторін.

Пункт 3.2. договору викладено у такій
редакції: «замовник зобов'язаний
зробити оплату авансу у розмірі 30% від
вартості етапів робіт відповідно до
Календарного плану (Додаток № 2).»

Вказаним протоколом розбіжностей від
25.09.2012 року до Договору №30-08/12/103-12 від
30.08.2012 року також внесені зміни до
Календарного плану, в частині
визначення сум.

Позивач листом №08-10/1355 від 07.11.2012 року
повідомив відповідача в порядку ст. 181
ГК України, про узгодження сторонами
умов договору з урахуванням протоколу
розбіжностей від 25.09.2012 року до
договору №30-08/12/103-12 від 30.08.2012 року, який
був отриманий відповідачем, про що
свідчить відтиск печатки підприємства
ПАТ «Укргідропроект», та жодних
зауважень не надано.

Суд першої інстанції зробив
обґрунтований висновок, що сторонами у
справі протоколом розбіжностей від
25.09.2012 року узгоджені та внесені зміни
до Договору №30-08/12/103-12 від 30.08.2012 року
та встановлена загальна вартість робіт
за договором у сумі 809005,20 грн.

На виконання умов договору, а саме п.3.2.,
з урахуванням внесених протоколом
розбіжностей від 25.09.2012 року змін,
ПАТ "Укргідропроект" сплатив на рахунок
позивача за первісним позовом
аванс у розмірі 121351,61 грн., про що
свідчить платіжне доручення № 3710 від
14.12.2012 року.

Пунктом 3.3. договору зазначено, що
оплату виконаних і прийнятих робіт
замовник здійснює протягом 10-ти
календарних днів з дати підписання
акту здачі-приймання робіт, з
врахуванням сплаченого авансу.
Обов'язки замовника по оплаті
вважаються виконаними з моменту
зарахування грошових коштів на
поточний рахунок виконавця в повному
обсязі, вказаному в п.3.1 договору.

У п. 4.4 договору зазначено, що Замовник
впродовж 30 (тридцяти) днів з моменту
отримання проектної документації, при
відсутності зауважень, зобов'язаний
направити Виконавцю підписаний акт
здачі-приймання робіт.

Суд першої інстанції правомірно
встановив, що листом №08-103-12/379 від 19.03.2013
року позивачем надіслано на адресу
відповідача Акти виконаних робіт за №
24/03-13 та за № 25.03.2013 року, які отримані
відповідачем, про що свідчить
рекомендоване повідомлення з
відміткою про отримання, проте,
підписані не були.

Листом від 19.07.2013 року надіслано на
адресу позивача, Акти здачі - приймання
робіт до Договору №30-08/12/103-12 від
30.08.2012 року, скріплені печаткою
юридичної особи ПАТ "Укргідропроект" та
підписами уповноважених представників
відповідача, які не містять в собі
зауважень стосовно виконаних
позивачем робіт, а лише містять суми
без врахування ПДВ.

Відповідно до ст. 526 ЦК України та ч. 1 ст.
193 ГК України зобов'язання повинно
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно зі ст.ст. 525, 629 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом; договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Судом першої інстанції правомірно
встановлено, що позивачем виконані
обумовлені договором роботи у повному
обсязі та у визначений строк, матеріали
справи не містять будь - яких зауважень
з боку відповідача стосовно якості,
строків, обсягів виконаних позивачем
робіт, факт виконання робіт
підтверджується матеріалами справи.

На виконання умов договору позивач
належно виконав обумовлені договором
роботи в повному обсязі, на загальну
суму 809005,20 грн., замовник, в свою чергу,
повністю не виконав договірні
зобов'язання і за належно виконані
позивачем роботи в розмірі 809005,20 грн.
розрахувався частково в сумі 121350,60 грн.,
внаслідок чого несплаченою залишилася
сума в розмірі 687654,60 грн.

Суд першої інстанції зробив
обґрунтований висновок, що з метою
досудового врегулювання спору позивач
звертався до відповідача з вимогою про
необхідність проведення грошових
розрахунків за виконані роботи
(претензія №08-10/1159 від 11.09.2013 року),
однак, заборгованість відповідача
перед позивачем не сплачена.

Відповідачем надіслано позивачу
відповідь на претензію від 15.10.2013
року, відповідно до якої відповідач, з
посиланням на проведення ДПІ у
Дзержинському районі м. Харкова
Харківської області ДПС планової
перевірки, звернувся до позивач з
пропозицією підписати Додаткові угоди
до спірного договору, окрім того
надіслані підписані Акти здачі
прийняття виконаних позивачем робіт.

Суд першої інстанції правомірно
встановив, що позивач свої зобов'язання
за договором виконав належним чином, а
відповідач свої зобов'язання щодо
своєчасної і повної оплати не здійснив,
доказів повної та своєчасної оплати не
надав та задовольнив позов щодо
стягнення 687654,59грн.основної
заборгованості.

Відповідно до ч.1 ст.216, ч. ч. 1,2 ст.217
Господарського кодексу України
учасники господарських відносин
несуть господарську - правову
відповідальність за порушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах та в порядку, передбаченим
цим Кодексом, іншими законами та
договором; господарськими санкціями
визнаються заходи впливу на
правопорушника у сфері господарювання,
в результаті застосування яких для
нього настають несприятливі
економічні та/або правові наслідки. У
сфері господарювання застосовуються
такі види господарських санкцій:
відшкодування збитків; штрафні
санкції; оперативно-господарські
санкції.

Відповідно до ч.1 ст. 230 Господарського
кодексу України штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка,штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Пунктом 6.3. договору встановлено, що за
невчасну оплату виконаних робіт,
замовник оплачує виконавцю пеню у
розмірі 0,01% за кожен день прострочення
від суми боргу, але не більш подвійної
облікової ставки НБУ, яка діяла в
період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст.3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов`язань" розмір
пені, передбачений статтею 1 цього
Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Згідно зі ч.6 ст. 232 Господарського
кодексу України нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Суд першої інстанції правомірно
відмовив позивачу в нарахуванні пені в
розмірі 96271,00 грн., оскільки дане
нарахування не відповідає чинному
законодавству, зокрема положенням ст.
232 Господарського кодексу України та
ст. 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов`язань", адже
її нарахування перевищують подвійну
облікову ставку НБУ, крім того,
позивачем не вірно вказаний період
нарахування пені, адже таке
нарахування повинно здійснюватись з
урахуванням положень ст. 530 Цивільного
кодексу України, а саме з моменту
пред'явлення вимоги.

Отже, суд першої інстанції правомірно
задовольнив позовні вимоги в частині
стягнення з відповідача пені в
розмірі в сумі 44330,17 грн., а в частині
стягнення пені в розмірі 51940,83 грн.
відмовив у зв'язку з невірним
нарахуванням.

Суд першої інстанції обґрунтовано
встановив, що положеннями договору
сторони не погодили конкретний розмір
штрафних санкцій (штрафу) за
невиконання або неналежне виконання
зобов`язань, проте в свою чергу
положеннями частини 2 статті 231 ГК
України, встановлений конкретний
розмір штрафу у розмірі семи відсотків
вказаної вартості, тому є правові
підстави для стягнення заявлених
штрафних санкцій та застосування до
спірних правовідносин вказаного
положення Закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 231 ГК України у
разі якщо порушено господарське
зобов'язання, в якому хоча б одна
сторона є суб'єктом господарювання, що
належить до державного сектора
економіки, або порушення пов'язане з
виконанням державного контракту, або
виконання зобов'язання фінансується за
рахунок Державного бюджету України чи
за рахунок державного кредиту, штрафні
санкції застосовуються, якщо інше не
передбачено законом чи договором, у
таких розмірах: за порушення строків
виконання зобов'язання стягується пеня
у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів
(робіт, послуг), з яких допущено
прострочення виконання за кожний день
прострочення, а за прострочення понад
тридцять днів додатково стягується
штраф у розмірі семи відсотків
вказаної вартості.

Суд першої інстанції обґрунтовано
задовольнив позовні вимоги в частині
стягнення штрафу в розмірі 48135,82 грн.,
оскільки позивач є суб'єктом
господарювання, що належить до
державного сектора економіки.

Публічне акціонерне товариство
"Укргідропроект" м. Харків надало
зустрічні позовні вимоги про визнання
пункту 3.1. Договору № 30-08/12 від 30.08.2012
року в редакції протоколу
розбіжностей від 25.09.2012 року та
графу 3 "Кошторисна вартість, грн.", п.п. 1,
2 графи 3 "Кошторисна вартість, грн."
додатка №2 до Договору № 30-08/12 від 30.08.2012
року в реакції протоколу
розбіжностей від 25.09.2012 року
"Календарний план робіт" недійсними
повністю з моменту їх вчинендня, а саме:
з 09.11.2012 року.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 3 ЦК України
однією із загальних засад
цивільного законодавства є свобода
договору. Статтею 627 ЦК України (свобода
договору) встановлено наступне.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

До загальних принципів господарювання
відноситься свобода підприємницької
діяльності у межах, визначених законом,
заборона незаконного втручання
органів державної влади та органів
місцевого самоврядування, їх посадових
осіб у господарські відносини (ст.6 ГК
України).

Відповідно ст. 626 ЦК України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Майново-господарські
зобов'язання, які виникають між
суб'єктами господарювання або між
суб'єктами господарювання і
негосподарюючими суб'єктами -
юридичними особами на підставі
господарських договорів, є
господарсько-договірними
зобов'язаннями (ч.1 ст. 179 ГК України).

У відповідності до ст. 629 ЦК України
договір є обов'язковим для виконання
сторонами. Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно ч.1 ст.193 ГК України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Суд першої інстанції обґрунтовано
встановив, що сторонами у справі
укладено Договір №30-08/12/103-12 від 30.08.2012
року, відповідно до умов якого
узгоджені та визначені усі істотні
умови Договору.

Згідно ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

У відповідності до ст.203 ЦК України
(загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину) 1.
Зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства; 2. Особа, яка
вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності; 3. Волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі; 4.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом; 5. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним;
6. Правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до п. 2.1. Постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
29.05.2013 № 11 «Про деякі питання
визнання правочинів (господарських
договорів) недійсними», вирішуючи
спори про визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними,
господарський суд повинен встановити
наявність фактичних обставин, з якими
закон пов'язує визнання таких
правочинів (господарських договорів)
недійсними на момент їх вчинення
(укладення) і настання відповідних
наслідків, та в разі задоволення
позовних вимог зазначати в судовому
рішенні, в чому конкретно полягає
неправомірність дій сторони та яким
нормам законодавства не відповідає
оспорюваний правочин.

Суд першої інстанції зробив
обґрунтований висновок, що матеріали
справи не містять фактичних обставин, з
якими закон пов'язує визнання
оспорюваного Договору (пункту
Договору) недійсним.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог та заперечень, що
відповідачем (позивачем за зустрічним
позовом) не виконано, доказів
існування в законі підстав для
визнання недійсним п. 3.1. Договору №
30-08/12 від 30.08.2012 року в редакції
протоколу розбіжностей від
25.09.2012 року та графу 3 "Кошторисна
вартість, грн.", п.п. 1, 2 графи 3
"Кошторисна вартість, грн." додатка №2
до Договору № 30-08/12 від 30.08.2012 року в
редакції протоколу розбіжностей
від 25.09.2012 року "Календарний план робіт"
недійсними повністю з моменту їх
вчинення, а саме: з 09.11.2012 року не
надано.

Підпунктом 3.1 п. 3.1 ст.3 Закону України «
Про податок на додану вартість», п.185.1,
ст.185 Податкового кодексу України
визначено, що об'єктом оподаткування є
операції платників податку з поставки
товарів та послуг, місце надання яких
знаходиться на митній території
України.

Договір укладався між двома суб'єктами
- резидентами України та фактичне
виконання робіт за спірним договором
здійснювалось на митній території
України.

Отже, підстави для визнання недійсним
п.3.1 договору в редакції протоколу
розбіжностей та виключення з договору
оплати ПДВ відсутні.

Суд першої інстанції прийшов до
правомірного висновку, що зустрічні
позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства
"Укргідропроект" м. Харків, про визнання
пункту 3.1. Договору № 30-08/12 від 30.08.2012
року в редакції протоколу
розбіжностей від 25.09.2012 року та
графу 3 "Кошторисна вартість, грн.", п.п. 1,
2 графи 3 "Кошторисна вартість, грн."
додатка №2 до Договору № 30-08/12 від 30.08.2012
року в редакції протоколу розбіжностей
від 25.09.2012 року "Календарний план робіт"
недійсними повністю з моменту їх
вчинення, а саме: з 09.11.2012 року
необґрунтовані, не доведені, та
відмовив в задоволенні зустрічного
позову.

Таким чином, висновки викладені в
рішенні господарського суду,
відповідають нормам матеріального та
процесуального права та фактичним
обставинам справи, а мотиви
відповідача не можуть бути підставою
для його скасування, керуючись ст.ст.
203,215, 526, 611, 626, 627, 629 ЦК України,
ст..ст.193,231,232 ГК України, ст.ст. 101-105 ГПК
України колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду
Харківської області від 12.03.14 у справі
№ 922/5311/13 залишити без змін, а
апеляційну скаргу залишити без
задоволення.

Дана постанова набирає законної сили з
дня її прийняття і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до касаційної
інстанції: Вищого господарського суду
України.

Повний текст постанови підписаний 28
квітня 2014р.

Головуючий суддя
Могилєвкін Ю.О.

Суддя
Пушай В.І.

Суддя
Плужник О.В.