ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

08.05.14р. Справа № 904/2088/14

За позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "АГРОПЕТРОТРЕЙД", м.
Київ

до товариства з обмеженою
відповідальністю з іноземними
інвестиціями "КОЛЬОРОВІ МЕТАЛИ", м.
Дніпропетровськ

про стягнення заборгованості

Суддя Петренко І.В.

Представники:

Від позивача: представник
Задніпровський О.Г. - довіреність № 050
від 18.04.14р.

Від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Аргопетротрейд",
м.Київ (далі по тексту - позивач)
звернулося до господарського суду з
позовною заявою до товариства з
обмеженою відповідальністю "Кольорові
метали", м.Дніпропетровськ (далі по
тексту - відповідач) про стягнення
заборгованості за укладеною між
сторонами угодою №18/03-02
купівлі-продажу від 18.03.13р.

08.05.14р. позивач надав суду клопотання за
вих.№065 від 07.05.14р. в якому збільшив суму
до стягнення, а саме просив суд
стягнути з відповідача на свою користь
133859,79грн. основної заборгованості;
7141,09грн. пені; 1418,44грн. три відсотки
річних.

Судові витрати по справі, а саме
2849,12грн. судового збору, позивач
просить суд стягнути з відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на
виконання умов укладеної між сторонами
угоди №18/03-02 купівлі-продажу від 18.03.13р.
позивач поставив відповідачу товар на
загальну суму 1314848,29грн., однак
відповідач в порушення покладених на
нього обов'язків товар оплатив
частково на суму 1180988,50грн., у зв'язку з
чим у відповідача перед позивачем
виникла заборгованість за поставлений
товар, що і стало підставою звернення
позивача до господарського суду з
даною позовною заявою.

За результатами розгляду позовної
заяви за вих. №032 від 20.03.14р. ухвалою
суду від 02.04.14р. порушено провадження по
справі та призначено слухання на 22.04.14р.

Відповідно до п.3.9.1. постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", особи, які беруть
участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце розгляду
судом справи у разі виконання останнім
вимог частини першої статті 64 та статті
87 Господарського процесуального
кодексу України. У разі присутності
сторони або іншого учасника судового
процесу в судовому засіданні протокол
судового засідання, в якому
відображені відомості про явку сторін
(пункт 4 частини другої статті 811 ГПК), є
належним підтвердженням повідомлення
такої сторони (іншого учасника
судового процесу) про час і місце
наступного судового засідання. За
змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо
ухвалу про порушення провадження у
справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Відповідач про час та місце розгляду
справи повідомлений належним чином, що
підтверджується відповідним штампом
суду з відміткою про відправлення
ухвали суду від 22.04.14р., що містить
вихідний реєстраційний номер, загальну
кількість відправлених примірників
документа, дату відправлення, а саме
23.04.14р., підпис працівника, який її
здійснив. Господарський суд констатує,
що повідомив відповідача про час та
місце розгляду справи належним чином
та з додержанням вимог Інструкції з
діловодства в господарських судах
України, яка затверджена наказом
державної судової адміністрації
України 20.02.13р. у м. Києві за № 28. В
якості додаткового доказу
повідомлення відповідача про час та
місце розгляду справи позивач суду
надав повідомлення про вручення листа
з інформацією про час та місце розгляду
справи з відміткою, що уповноважений
представник відповідача отримав лист
25.04.14р. Відповідач вимог суду не
виконав, у три судові засідання не
забезпечив явку свого представника,
причини суду не повідомив.

Суд розгляд справи відкладав з 22.04.14р.
на 08.05.14р., у зв'язку з неявкою
відповідача та невиконанням вимог
суду. Відповідач 18.04.14р. нарочно через
канцелярію суду надав письмове
клопотання за вих.№18-04/1 від 18.04.14р.
(а.с.238 том 1) про відкладення розгляду
справи на іншу дату, у зв'язку з
відрядженням представника відповідача
на прізвище Чемезова до м.Києва з 22.04.14р.
по 23.04.14р., що підтверджувалося наказом
№18/04-10к від 18.04.14р. Господарський суд
констатує, що представник відповідача
Чемезова в період з 18.04.14р. до 22.04.14р.
мала реальну можливість виконати
вимоги суду та надати їх
господарському суду в письмовому
вигляді, однак без поважних причин
вимоги суду були не виконані,
незважаючи на позицію суду клопотання
відповідача було задоволено та
відповідачу надано додатковий час для
належного виконання вимог суду та
з'явлення повноважного представника в
судове засідання.

08.05.14р. відповідач вдруге судове
засідання не з'явився та втретє не
виконав вимоги суду, однак через
канцелярію суду нарочно здав
клопотання за вих.№07-05/1 від 07.05.14р. про
відкладення розгляду справи на іншу
дату, у зв'язку з відпусткою
представника відповідача на прізвище
Чемезова з 28.04.14р. по 21.05.14р., що
підтверджувалося наказом №25/05-14к від
25.04.14р.

Позивач на клопотання відповідача
надав свої заперечення та наполягав на
відмові в задоволенні клопотання
відповідача посилаючись на наступне.
Відповідач вдруге звертається до
господарського суду з клопотанням про
відкладення розгляду справи, однак
завчасно повідомлений про час та місце
розгляду справи, що підтверджується
повідомленням про вручення листа з
інформацією про час та місце розгляду
справи з відміткою, що уповноважений
представник відповідача отримав лист
25.04.14р. З огляду на викладене, позивач
стверджує, що відповідач мав реальну
можливість виконати вимоги суду, однак
цього зроблено не було, у зв'язку з чим у
позивача є підозри, що відповідач
зловживає своїми правами.

Господарський суд дослідивши
клопотання відповідача про
відкладення розгляду справи та
заперечення позивача на клопотання
відповідача і прийшов до висновку про
відмову у задоволенні клопотання
відповідача про відкладення розгляду
справи та визнання обґрунтованими
заперечення позивача на клопотання
відповідача.

Клопотання відповідача про
відкладення розгляду справи
господарський суд визнав
необґрунтованим, а неподання
відповідачем доказів господарським
судом розцінюється як зловживання
процесуальними правами.

Таким чином, у зв'язку з неподанням
відповідачем з неповажних причин
витребуваних господарським судом
документів, господарський суд прийняв
рішення розгляд справи здійснити за
наявними в ній матеріалами та доказами.

У судовому засіданні, яке відбулося
08.05.14р. в порядку ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України
оголошено вступну та резолютивну
частину рішення.

Розглянувши матеріали справи, подані
документи, заслухавши пояснення
повноважного представника позивача,
господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

18.03.13р. між позивачем та відповідачем
укладено угоду №18/03-02 купівлі-продажу
(далі по тексту - угода). Відповідно до
пункту 1.1 угоди постачальник (позивач)
зобов'язується передати належний йому
товар у власність покупцеві
(відповідачу), а покупець (відповідач)
належним чином прийняти і своєчасно
оплатити цей товар.

Відповідно до п.1.2 угоди назва товару:
нафтопродукти, інші товари, що вказані
у специфікаціях, які з моменту їх
підписання сторонами є невід'ємною
частиною цієї угоди.

Відповідно до п.1.3 угоди ціна за одиницю
товару: узгоджується сторонами у
специфікаціях та вказується у рахунках
та накладних. У разі зміни ціни товару
сторони вносять відповідні зміни у
специфікацію. Ціна поставленого
постачальником (позивачем) та/або
оплаченого покупцем (відповідачем)
товару зміні не підлягає.

Сума по угоді складається з
відповідних сум специфікацій до цієї
угоди (пункт 1.5 угоди).

Згідно з п.2.3 угоди поставка товару
здійснюється у термін три банківські
дні з моменту заявки покупця
(відповідача). Датою поставки
вважається фактична дата отримання
товару покупцем (відповідачем),
зафіксована у видатковій накладній,
підписаній належним чином
уповноваженими представниками сторін.

Пунктом 3.1 угоди визначено, що
розрахунки за цією угодою здійснюються
протягом чотирнадцяти календарних
днів з дати поставки шляхом
перерахування грошових сум покупцем
(відповідачем) на розрахунковий
рахунок постачальника (позивача)
згідно рахунку-фактури виписаного
постачальником (позивачем). Факт
отримання товару покупцем
(відповідачем) є підпис відповідальної
особи покупця (відповідача) на
видатковій накладній (акті прийому,
товарно-транспортній накладній тощо).

На виконання умов укладеної між
сторонами угоди позивач поставив за
видатковими накладними (а.с. 25, 29, 33, 37, 41,
44, 47, 51, 55, 59, 63, 67, 71, 75, 79, 83, 87, 91, 95, 99, 103, 107,
111, 115, 119, 123, 127, 131, 135, 139, 143, 147, 151, 155, 159, 163,
157, 171, 175, 179, 183, 186, 190, 194, 198, 202, 206, 210, 214, 218,
222, 226, 230, 234 том 1) відповідачу товар на
загальну суму 1314848,29грн., який останній
без заперечень та зауважень отримав, що
підтверджується підписами
представника відповідача, які
скріплені печатками відповідача.

В порушення умов укладеної між
сторонами угоди відповідач отриманий
від позивача товар оплатив частково у
розмірі 1180988,50грн.

З огляду на вищевикладене
заборгованість відповідача перед
позивачем на час розгляду справи в суді
складає 133859,79грн.

Відповідно до п. 1 ст. 509 Цивільного
кодексу України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (сплатити гроші), а кредитор
має право вимагати від боржника
виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу
України, господарським визнається
зобов'язання, що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Господарське зобов'язання виникає,
зокрема із господарського договору (ст.
174 Господарського кодексу України).

За договором купівлі-продажу одна
сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму (ст. 655
Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу
України, покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати товару
(ч.1). Покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару. Договором купівлі-продажу може
бути передбачено розстрочення платежу
(ч.2). У разі прострочення оплати товару
продавець має право вимагати оплати
товару та сплати процентів за
користування чужими грошовими коштами
(ч.3). Якщо покупець відмовився прийняти
та оплатити товар, продавець має право
за своїм вибором вимагати оплати
товару або відмовитися від договору
купівлі-продажу (ч.4). Якщо продавець
зобов'язаний передати покупцеві крім
неоплаченого також інший товар, він має
право зупинити передання цього товару
до повної оплати всього раніше
переданого товару, якщо інше не
встановлено договором або актами
цивільного законодавства (ч.5).

Статтею 694 Цивільного кодексу України
передбачено, що за договором
купівлі-продажу може бути передбачений
продаж товару в кредит з відстроченням
або з розстроченням платежу. Товар
продається в кредит за цінами, що діють
на день продажу. Зміна ціни на товар,
проданий в кредит, не є підставою для
проведення перерахунку, якщо інше не
встановлено договором або законом. У
разі невиконання продавцем обов'язку
щодо передання товару, проданого в
кредит, застосовуються положення
статті 665 цього Кодексу. Якщо покупець
прострочив оплату товару, проданого в
кредит, продавець має право вимагати
повернення неоплаченого товару. Якщо
покупець прострочив оплату товару, на
прострочену суму нараховуються
проценти відповідно до статті 536 цього
Кодексу від дня, коли товар мав бути
оплачений, до дня його фактичної
оплати. Договором купівлі-продажу може
бути передбачений обов'язок покупця
сплачувати проценти на суму, що
відповідає ціні товару, проданого в
кредит, починаючи від дня передання
товару продавцем. З моменту передання
товару, проданого в кредит, і до його
оплати продавцю належить право застави
на цей товар.

В силу ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу
України суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. При цьому, до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Дослідивши матеріали справи, оригінали
документів наданих позивачем на вимогу
суду в судове засідання та заслухавши
повноважного представника позивача в
судовому засіданні, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги про
стягнення з відповідача на користь
позивача основної заборгованості у
розмірі 133859,79грн. слід визнати
обґрунтованими, документально
доведеними, такими, що не суперечать
чинному законодавству України, а отже є
такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.1 Закону України „Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових
зобов'язань", платники грошових коштів
сплачують на користь одержувачів цих
коштів за прострочку платежу пеню в
розмірі, що встановлюється за згодою
сторін.

Згідно ст.3 Закону України „Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових
зобов'язань", розмір пені,
передбачений статтею 1 цього Закону,
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла
у період, за який сплачується пеня.

Частиною 6 ст.232 Господарського кодексу
України, передбачено, що нарахування
штрафних санкцій за прострочення
виконання зобов'язання, якщо інше не
встановлено законом або договором,
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано.

Пунктом 4.2 угоди сторони визначили, що у
разі затримки оплати за отриманий
товар у термін, що перевищує строк,
вказаний у п.3.1 цієї угоди, покупець
(відповідач) сплачує пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ від
суми неоплаченого товару за кожен день
прострочення.

Позивач нарахував відповідачу за
період з 17.04.13р. до 20.03.14р. у сукупності
по кожній частині боргу пеню у розмірі
7141,09грн. Господарський суд перевірив
наданий позивачем розрахунок та визнав
його правильним, а вимогу такою, що
підлягає задоволенню.

Статтею 625 Цивільного кодексу України
встановлено, що боржник не
звільняється від відповідальності
за неможливість виконання ним
грошового зобов'язання. Боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Позивач нарахував відповідачу за
період з 17.04.13р. до 20.03.14р. у сукупності
по кожній частині боргу три відсотки
річних у розмірі 1418,44грн. Господарський
суд перевірив наданий позивачем
розрахунок та визнав його правильним, а
вимогу такою, що підлягає задоволенню.

Судові витрати по справі покласти на
відповідача.

Керуючись ст.ст.1,3 Закону України „Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань", ст.ст.
509, 525, 526, 655, 692, 694, 625 Цивільного кодексу
України, ст.ст. 173, 174, 193, 232
Господарського кодексу України, ст.ст.
1, 2, 12, 21, 32, 36, 44, 49, 75, 82-85, 115-117
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю з іноземними
інвестиціями "Кольорові метали" (49000,
м.Дніпропетровськ, вул.Челюскіна, д.5/28;
ідентифікаційний код 32495368) на користь
товариства з обмеженою
відповідальністю "Агропетротрейд" (04107,
м.Київ, вул.Нагірна, 25-27, кімн. 14;
ідентифікаційний код 38517444) 133859,79грн.
(сто тридцять три тисячі вісімсот
п'ятдесят дев'ять грн. 79 коп.) - основної
заборгованості; 7141,09грн. (сім тисяч сто
сорок одна грн. 09 коп.) - пені; 1418,44грн.
(одна тисяча чотириста вісімнадцять
грн. 44 коп.) - три відсотки річних;
2849,12грн. (дві тисячі вісімсот сорок
дев'ять грн. 12 коп.) - судового збору,
видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено

12.05.14р.

Суддя І.В. Петренко