м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/5644/14 12.05.14За позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Олимп А.С."
до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Україна-Вояж"
Суддя Грєхова О.А.
від позивача: Шушулков І.І. -
представник за довіреністю
від відповідача: не з'явилися
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Олимп А.С."
звернулось до господарського суду
міста Києва з позовною заявою до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Україна-Вояж" про
Позовні вимоги мотивовані
невиконанням відповідачем зобов'язань
щодо оплати наданих позивачем послуг
за договором № 110213-Д на
транспортно-експедиторське
обслуговування від 11.02.2013 р.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 01.04.2014 порушено провадження
по справі № 910/5644/13, розгляд справи
призначено на 12.05.2014.
Представник позивача в судовому
засіданні 12.05.2014 подав заяву про
зменшення розміру позовних вимог,
відповідно до якої позивач просить
стягнути з відповідача 2898,73 грн., в т.ч.
2375,94 грн. пені та 522,79 грн. 3% річних.
Враховуючи норми ст. 22 ГПК України, а
також те, що дана дія не суперечить
законодавству та не порушує
чиїх-небудь прав і охоронюваних
законом інтересів суд приймає до
розгляду заяву позивача про зменшення
розміру позовних вимог.
Відповідно до п. 3.10. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції від 26.12.2011 № 18, у разі
прийняття судом зміни (в бік збільшення
або зменшення) кількісних показників, у
яких виражається позовна вимога, має
місце нова ціна позову, виходячи з якої
й вирішується спір, - з обов'язковим
зазначенням про це як у вступній, так і
в описовій частині рішення.
Представник відповідача відзив на
позов не надав, явку уповноваженого
представника в судове засідання не
забезпечив, про час та місце судового
розгляду був повідомлений належним
чином. Ухвала суду, позовна заява
надсилались відповідачу на юридичну
адресу підприємства згідно відомостей
з єдиного державного реєстру
підприємств та організацій України.
У відповідності з положеннями п. 3.9.1.
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" від
26.12.2011 № 18 особи, які беруть участь у
справі, вважаються повідомленими про
час і місце розгляду судом справи у
разі виконання останнім вимог частини
першої ст. 64 та ст. 87 ГПК України.
У відповідності з положеннями ч. 1 ст. 64
ГПК України ухвала про порушення
провадження у справі надсилається за
повідомленою сторонами господарському
суду поштовою адресою. У разі ненадання
сторонами інформації щодо їх поштової
адреси, ухвала про відкриття
провадження у справі надсилається за
адресою місцезнаходження (місця
проживання) сторін, що зазначена в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців. У
разі відсутності сторін за такою
адресою, вважається, що ухвала про
порушення провадження у справі вручена
В матеріалах справи наявне
повідомлення про вручення
рекомендованого поштового
відправлення, що свідчить про
отримання відповідачем ухвали суду
Враховуючи те, що нез'явлення
представника відповідача не
перешкоджає розгляду справи по суті, а
матеріали справи є достатніми для
вирішення спору в даному судовому
засіданні, господарський суд,
відповідно до статті 75 Господарського
процесуального кодексу України, вважає
за можливе розглянути позов у
відсутності представника відповідача,
за наявними у справі матеріалами.
На виконання вимог ст. 81-1 ГПК України
складено протокол судового засідання,
який долучено до матеріалів справи.
Відповідно до ст. 82 Господарського
процесуального кодексу України
рішення у даній справі прийнято у
нарадчій кімнаті за результатами
оцінки доказів, поданих позивачем та
витребуваних судом.

У судовому засіданні 12.05.2014 відповідно
до ст. 85 Господарського процесуального
кодексу України судом проголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представника позивача, всебічно і
повно з'ясувавши фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

11.02.2013 р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Олимп А.С." (надалі -
позивач, експедитор) та Товариством з
обмеженою відповідальністю "Україна
Вояж" (надалі - відповідач, Замовник)
було укладено Договір № 110213-Д на
транспортно-експедиторське
обслуговування (надалі - Договір).

Відповідно до п. п. 1.1., 1.2. Договору,
Замовник доручає, а Експедитор
зобов'язується організувати за рахунок
Замовника транспортно-експедиторське
обслуговування (ТЕО), перевезення
експортно-імпортних вантажів по
території України та в міжнародному
сполученні, а також надання інших
послуг Замовнику за погодженням
сторін. Умови перевезення, вид вантажу,
вид транспорту, вартість послуг
Експедитора, а також інші умови,
пов'язані з виконанням даного Договору
встановлюються угодою Сторін.

Згідно з п. 2.1.1. Договору, Експедитор
зобов'язується організувати
перевезення вантажів Замовника на
умовах, узгоджених сторонами, а також
надавати інші послуги Замовнику за
погодженням Сторін.

Відповідно до п. п. 4.2., 4.3., 4.5 Договору,
Експедитор виставляє рахунки
Замовнику. Замовник проводить їх
оплату протягом 5 (п'яти) банківських
днів з дати їх отримання. За фактом
надання послуги Експедитор направляє
на адресу Замовника рахунок-фактуру,
акт про надання послуг. Акт виконаних
робіт складається і підписується
уповноваженими особами Сторін в 2 (двох)
оригінальних примірниках, один з яких
передається Замовнику, другий -
Експедитору. Додаткові витрати, які
були понесені Експедитором при наданні
(виконанні) Послуг, відшкодовуються
Замовником на підставі копій платіжних
та інших документів, що підтверджують
здійснення Експедитором названих
витрат, а також інші витрати, узгоджені
з Замовником. У випадку якщо замовник
не підписує акт виконаних робіт і не
надає мотивованої відмови від його
підписання протягом вищевказаного
строку, доручення замовника вважається
виконаним, акт про надання послуг -
прийнятим замовником, а послуги такими,
що підлягають оплаті в повному обсязі.

В період дії договору позивач на
підставі заявок відповідача виконував
роботи з транспортно-експедиційного
обслуговування контейнерів з вантажем,
на підтвердження чого були виставлені
рахунки-фактури № СФ-0000259 від 27.02.2013р., №
СФ-0000262 від 28.02.2013р., № СФ-0000291 від
04.03.2013р., № СФ-0000705 від 17.04.2013р.

На підтвердження належного виконання
умов договору з боку позивача та
прийняття такого виконання
відповідачем позивачем долучено до
матеріалів справи акти № ОУ-9
здачі-прийняття робіт (надання послуг)
від 28.02.2013р. на суму 14335,10 грн., №
ОУ-2 здачі-прийняття робіт
(наданих послуг) від 28.02.2013р. на суму
11026,95 грн., № ОУ-1 здачі-прийняття
робіт (надання послуг) від 05.03.2013р. на
суму 1050,60 грн., які підписані
повноважними представниками сторін
без зауважень та скріплені їх
печатками.

Акт № ОУ-5 здачі-прийняття робіт
(надання послуг) від 17.04.2013р. на суму 2101,20
грн. з боку відповідача не підписаний,
однак відповідно до наявних в
матеріалах справи доказів, зокрема,
накладною кур'єрської служби з
відміткою про вручення, був отриманий
відповідачем 13.04.2013р. Обґрунтованої
відмови від підписання акту з боку
відповідача матеріали справи не
містять, а відтак послуги надані за
вказаним актом вважаються прийнятими
відповідачем без зауважень на підставі
п. 4.5 договору.

24.02.2014 р. позивач звернувся до
відповідача з претензією № 1/14 про
повернення боргу за Договором № 110213-Д
на транспортно-експедиторське
обслуговування від 11.02.2013 р. в розмірі
18999,71 грн.

Однак, відповідач відповіді на вказану
вище претензію не надав, за надані
позивачем послуги в повному обсязі не
розрахувався, в результаті чого за
останнім утворилась заборгованість в
розмірі 18999,71 грн., що і стало підставою
для звернення позивача з позовом до
суду.

Приписами статей 33, 34 ГПК України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, докази подаються
сторонами та іншими учасниками
судового процесу, господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи, обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно із ст. 43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Проаналізувавши матеріали справи та
пояснення позивача, суд приходить до
висновку про те, що позовні вимоги
підлягають задоволенню з огляду на
наступне.

Зобов'язанням, згідно зі ст. 509
Цивільного кодексу України, є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України
"Про транспортно-експедиторську
діяльність"
транспортно-експедиторська діяльність
- підприємницька діяльність із надання
транспортно-експедиторських послуг з
організації та забезпечення
перевезень експортних, імпортних,
транзитних або інших вантажів;
транспортно-експедиторська послуга -
робота, що безпосередньо пов'язана з
організацією та забезпеченням
перевезень експортного, імпортного,
транзитного або іншого вантажу за
договором транспортного
експедирування; експедитор
(транспортний експедитор) - суб'єкт
господарювання, який за дорученням
клієнта та за його рахунок виконує або
організовує виконання
транспортно-експедиторських послуг,
визначених договором транспортного
експедирування; клієнт - споживач
послуг експедитора (юридична або
фізична особа), який за договором
транспортного експедирування
самостійно або через представника, що
діє від його імені, доручає експедитору
виконати чи організувати або
забезпечити виконання визначених
договором транспортного
експедирування послуг та оплачує їх,
включаючи плату експедитору;

Згідно з абзацом 1 ст. 9 Закону України
"Про транспортно-експедиторську
діяльність", за договором
транспортного експедирування одна
сторона (експедитор) зобов'язується за
плату і за рахунок другої сторони
(клієнта) виконати або організувати
виконання визначених договором послуг,
пов'язаних з перевезенням вантажу.

Відповідно до абзацу 1 ст. 11 Закону
України "Про
транспортно-експедиторську
діяльність", експедитор зобов'язаний
надавати транспортно-експедиторські
послуги згідно з договором
транспортного експедирування і
вказівками клієнта, погодженими з
експедитором у встановленому
договором порядку.

Згідно з абзацом 2 ст. 12 Закону України
"Про транспортно-експедиторську
діяльність", клієнт зобов'язаний у
порядку, передбаченому договором
транспортного експедирування,
сплатити належну плату експедитору, а
також відшкодувати документально
підтверджені витрати, понесені
експедитором в інтересах клієнта в
цілях виконання договору
транспортного експедирування.

Відповідно до ст. 909 Цивільного кодексу
України, за договором перевезення
вантажу одна сторона (перевізник)
зобов'язується доставити довірений їй
другою стороною (відправником) вантаж
до пункту призначення та видати його
особі, яка має право на одержання
вантажу (одержувачеві), а відправник
зобов'язується сплатити за перевезення
вантажу встановлену плату.

Згідно зі ст. 920 Цивільного кодексу
України, у разі порушення зобов'язань,
що випливають із договору перевезення,
сторони несуть відповідальність,
встановлену за домовленістю сторін,
якщо інше не встановлено цим Кодексом,
іншими законами, транспортними
кодексами (статутами).

Статтею 629 Цивільного кодексу України
встановлено обов'язковість договору
для виконання сторонами.

В силу положень ст. ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України, ст. 193 Господарського
кодексу України, зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться; одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, що
підтверджується наявними в ній
документами, позивачем було належним
чином надано послуги з експедирування
контейнерів відповідно до умов
Договору.

Відповідач свої зобов'язання по оплаті
наданих послуг належним чином не
виконав, у зв'язку з чим у нього
утворилась заборгованість перед
позивачем у розмірі 18999,71 грн.

Як встановлено ст. 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Отже, з урахуванням приписів статті 530
ЦК України та п.п. 4.2, 4.3 договору на
момент розгляду справи судом строк
виконання відповідного грошового
зобов'язання по оплаті наданих послуг
настав.

У заяві про зменшення позовних вимог,
позивач вказав про погашення суми
основного боргу відповідачем в повному
обсязі після порушення провадження у
справі. Так позивач вказав, що 25.04.2014
відповідачем було сплачено основний
борг в сумі 18999,71 грн., що
підтверджується наявною в матеріалах
справи банківською випискою по
рахунку.

Разом з тим, позивач наполягає на
стягненні з відповідача на свою
користь 2375,94 грн. пені та 522,79 грн. 3 %
річних.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного
кодексу України боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Згідно із ч. 2 ст. 193, ч. 1. ст. 216 ГК України
порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором; учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

В ст. 549 ЦК України встановлено, що
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання;
штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання;
пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Пунктом 5.3.3. Договору сторони
встановили, що при недотриманні
Замовником умов оплати за цим
Договором, Експедитор має право
пред'явити Замовнику вимога про сплату
пені в розмірі 0,1% від суми
заборгованості за кожен день
прострочення.

У відповідності до ч. 6 ст. 231
Господарського кодексу України,
штрафні санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Статтею 1 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
передбачено, що платники грошових
коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочу
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня (ст. 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань").

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

За розрахунком позивача, перевіреним
судом за допомогою програми
"Калькулятор:Ліга:Закон" та не
спростованим у встановленому порядку
відповідачем, останній за порушення
зобов'язань за договором має сплатити
на користь позивача пеню у розмірі 2375,94
грн. та 3 % річних у розмірі 522,79 грн.

Згідно зі ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає
позовні вимоги про стягнення з
відповідача 2375,94 грн. пені та 522,79 грн. 3 %
річних обґрунтованими, підтвердженими
наявними в матеріалах справи доказами
та не спростованими у встановленому
законом порядку відповідачем, а відтак
такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
судовий збір покладається на
відповідача.

Керуючись ст. 124 Конституції України,
ст. ст. 43, 33, 43, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Україна-Вояж" (03170, м.
Київ, вул. Янтарна, 5В, )
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Олимп А.С." (65003, м.
Одеса, вул. Церковна, 19; )
2375 (дві тисячі триста сімдесят п'ять)
грн. 94 коп. пені, 522 (п'ятсот двадцять дві)
грн. 79 коп. 3 % річних та 1 827 (одну тисячу
вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп.
судового збору.

3. Видати наказ після набрання судовим
рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повний текст рішення складено 13.05.2014 р.

Суддя

Грєхова О.А.