ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

20.03.2014р.
Справа № 5006/32/157пд/2012

Господарський суд Донецької області у
складі головуючого судді Сковородіної
О.М., суддів: Говоруна О.В., Колесника Р.М.

при секретарі судового засідання:
Стасюк О.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Харитонова І.І.
довіреність від 24.01.2014р.

від відповідача 1: ОСОБА_2 особисто

ОСОБА_3 довіреність
від 15.05.2012р.

від відповідача 2: не з'явився

від відповідача 3: ОСОБА_4 довіреність
від 18.11.2011р.

у справі за позовом: Маріупольської
міської ради, м. Маріуполь

до відповідачів: 1. Приватного
підприємця ОСОБА_2,
м. Маріуполь,

2. Приватного підприємця ОСОБА_5, м.
Маріуполь,

3. Приватного
підприємця ОСОБА_6,

м. Маріуполь

про розірвання договору оренди та
повернення земельних ділянок

в судовому засіданні
оголошувалась

перерва до 20.03.2014р. 14:30год.

Позивач, Маріупольська міська рада,
звернувся до господарського суду з
позовом до Приватного підприємця
ОСОБА_2, Приватного підприємця ОСОБА_5
та Приватного підприємця ОСОБА_6 про
розірвання договору оренди земельних
ділянок.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилався на те, що відповідачами в
порушення вимог рішення
Маріупольської міської ради №5/13-2053 від
19.06.2007р. «О предоставлении земельних
участков по АДРЕСА_1 частным
предпринимателям ОСОБА_2, ОСОБА_5,
ОСОБА_6» та умов договору оренди
земельної ділянки від 13.09.2007р.,
орендовані земельні ділянки
використовується не за цільовим
призначенням, що є підставою для
припинення права оренди у орендарів
земельних ділянок, які розташовані по
АДРЕСА_1.

Представник відповідача 1 у письмових
запереченнях на позовну заяву
зазначав, що позовні вимоги
Маріупольської міської ради є
безпідставними, оскільки, саме з боку
позивача наявні порушення діючого
законодавства України щодо не
своєчасного затвердження проектної
документації на реконструкцію
тимчасових споруд і будівництва
капітальної двоповерхової будівлі по
АДРЕСА_1, що унеможливлює проведення
будівництва у строки, які визначені
рішенням Маріупольської міської ради
№5/13-2053 від 19.06.2007р.

Відповідач 2 відзиву на позовну заяву
не надав, в судове засідання не
з'явився.

Відповідач 3 проти задоволення позову
заперечував, посилаючись на те, що
позовні вимоги є безпідставними та
такими, що не підлягають задоволенню з
підстав викладених у відзиві на
позовну заяву.

Ухвалою від 11.03.2013р. провадження у
справі №5006/32/157пд/2012 було зупинено до
розгляду Донецьким окружним
адміністративним судом справи
№805/2202/13-а за позовом Маріупольської
міської ради до Інспекції державного
архітектурно - будівельного контролю у
Донецькій області про визнання дій
незаконними та скасування реєстрації
декларації про готовність об'єкта.

Після усунення обставин, які обумовили
зупинення провадження у справі, суд
ухвалою від 21.01.2014р. поновив
провадження у справі №5006/32/157пд/2012.

Зі змісту Ухвали Донецького окружного
адміністративного суду від 14.06.2013р. по
справі №805/2202/13-а за позовом
Маріупольської міської ради до
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Донецькій області, за участю третіх
осіб без самостійних вимог на предмет
спору на стороні позивача: ОСОБА_2,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання дій
незаконними та скасування реєстрації
декларації про готовність об'єкта,
вбачається, що провадження у справі
було закрито, в порядку ст. 157 Кодексу
адміністративного судочинства,
оскільки, Інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю у
Донецькій області декларація про
готовність об'єкта від 02.07.2012р. була
відмінена.

Розглянувши заяву позивача про вжиття
заходів до забезпечення позову шляхом
накладання арешту на споруди та
будівлі за адресою: АДРЕСА_1; заборони
відповідачам - приватним підприємцям
ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6 та іншим особам
вчиняти будь-які дії щодо відчуження
будь-яким способом та оформлення
нежитлових будівель за адресою:
АДРЕСА_1 ; заборони Комунальному
підприємству «Маріупольське міське
бюро технічної інвентаризації»
вчиняти будь-які дії щодо оформлення та
реєстрації права власності на
нежитлові будівлі за адресою: АДРЕСА_1,
суд вважає за необхідне відмовити в її
задоволенні, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 66 ГПК України
господарський суд за заявою сторони,
прокурора чи його заступника, який
подав позов, або з своєї ініціативи має
право вжити, передбачених статтею 67 ГПК
України, заходів до забезпечення
позову. Забезпечення позову
допускається в будь-якій стадії
провадження у справі, якщо невжиття
таких заходів може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
господарського суду.

Частина 1 ст. 67 Господарського
процесуального кодексу України
визначає, що позов забезпечується
забороною іншим особам вчиняти певні
дії, що стосується предмету спору.

Як зазначається в Постанові Вищого
господарського суду № 16 від 26.12.2011р.
«Про деякі питання практики
застосування заходів до забезпечення
позову» у вирішенні питання про
забезпечення позову господарський суд
має здійснити оцінку обґрунтованості
доводів заявника щодо необхідності
вжиття відповідних заходів з
урахуванням: розумності,
обґрунтованості і адекватності вимог
заявника щодо забезпечення позову;
забезпечення збалансованості
інтересів сторін, а також інших
учасників судового процесу; наявності
зв'язку між конкретним заходом до
забезпечення позову і предметом
позовної вимоги, зокрема, чи спроможний
такий захід забезпечити фактичне
виконання судового рішення в разі
задоволення позову; імовірності
утруднення виконання або невиконання
рішення господарського суду в разі
невжиття таких заходів; запобігання
порушенню у зв'язку із вжиттям таких
заходів прав та охоронюваних законом
інтересів осіб, що не є учасниками
даного судового процесу.

Отже, достатньо обґрунтованим для
забезпечення позову є підтверджена
доказами наявність фактичних обставин,
з якими пов'язується застосування
певного виду забезпечення позову. Про
такі обставини може свідчити вчинення
відповідачем (відповідачами) дій
спрямованих на ухилення від виконання
зобов'язань після пред'явлення вимоги
чи подання позову до суду.

Проте, з наданих позивачем пояснень,
жодним чином не вбачається, що невжиття
такого заходу забезпечення позову, а
саме накладання арешту на споруди та
будівлі за адресою: АДРЕСА_1; заборони
відповідачам - приватним підприємцям
ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6 та іншим особам
вчиняти будь-які дії щодо відчуження
будь-яким способом та оформлення
нежитлових будівель за адресою:
АДРЕСА_1 ; заборони Комунальному
підприємству «Маріупольське міське
бюро технічної інвентаризації»
вчиняти будь-які дії щодо оформлення та
реєстрації права власності на
нежитлові будівлі за адресою: АДРЕСА_1,
може завдати йому значної шкоди, або
ускладнити виконання або невиконання
судового рішення у разі невжиття
такого заходу.

Розглянувши матеріали справи,
господарський суд встановив.

Рішенням Маріупольської міської ради
«О согласовании частным
предпринимателям ОСОБА_6, ОСОБА_5,
ОСОБА_2 места размещения капитального
двухэтажного здания под магазины
продовольственных и
непродовольственных товаров, офисные
помещения, закусочные с площадками
летней выносной торговли и разрешении
разработки проекта отвода земельного
участка по АДРЕСА_1» №5/12-1823 від 24.04.2007р.,
зокрема, було узгоджено реконструкцію,
існуючих тимчасових торгівельних
об'єктів у капітальну двоповерхову
будівлю, місце розташування
капітальної двоповерхової будівлі, під
магазини продовольчих та
непродовольчих товарів, офісні
приміщення, закусочні на земельній
ділянці, площею 457,0 кв.м. (кадастровий
номер :04:006:0592), майданчика літної
виносної торгівлі на земельній
ділянці, площею 176,0кв.м. (кадастровий
номер:04:006:0605) із земель житлової
та громадської забудови по АДРЕСА_1.
Дозволено розробку проекту відводу
земельних ділянок площею 457,0кв.м. та
176,0кв.м. (п.п. 1,2,3 рішення).

В подальшому, рішенням Маріупольської
міської ради «О предоставлении
земельних участков по АДРЕСА_1 частным
предпринимателям ОСОБА_2, ОСОБА_5,
ОСОБА_6» №5/13-2053 від 19.06.2007р., зокрема,
був затверджений проект землеустрою
щодо відведення земельної ділянки,
площею 0,0457га для роздрібної торгівлі в
неспеціалізованих магазинах,
керівництва підприємством, діяльності
кафе (будівництво та послідуюче
функціонування капітальної
двоповерхової будівлі під магазини
продовольчих та непродовольчих
товарів, офісні приміщення, закусочні);
земельної ділянки, площею 0,0176га для
роздрібної торгівлі у
неспеціалізованих магазинах,
діяльності кафе (організація
майданчику літньої виносної торгівлі),
розташованих за адресою: АДРЕСА_1 та
передано зазначені земельні ділянки в
оренду строком на десять років.

Також, було зобов'язано вказаних осіб,
розпочати будівництво об'єкту не
пізніше двох років з дня прийняття
зазначеного рішення та закінчити
будівництво в строк, який не перевищує
одного календарного року, після спливу
нормативного строку будівництва (п.п.
1.1., 1.2., 4.4. рішення).

13.09.2007р. між Маріупольською міською
радою (орендодавець) та приватними
підприємцями: ОСОБА_2, ОСОБА_5, та ОСОБА_6,
був укладений договір оренди земельної
ділянки, який зареєстрований у книзі
записів державної реєстрації
договорів оренди землі 01.10.2007р. за
№04.07.162.00442.

Відповідно до п.п. 1.1., 2.1. договору
орендодавець надає, а орендарі
приймають в строкове платне
користування земельні ділянки, які
знаходяться по АДРЕСА_1. В оренду
передаються земельні ділянки, площею
0,0457га; 0,0176га.

Пунктом 3.1 договору передбачено, що
договір укладено на 10 років до 19.06.2017р.

Нормативна грошова оцінка кожної
земельної ділянки становить: 640,47грн.
кв.м. Грошова оцінка земель м. Маріуполя
встановлена рішенням Маріупольської
міської ради №708 від 28.09.2000 (зі змінами
від 26.09.2003 №459) та посвідчується
довідкою (витягом) Маріупольського
міського управління земельних
ресурсів встановленого зразка (п.п. 4.1,
4.2. договору).

Відповідно до п. 5.1 договору земельні
ділянки передаються в оренду з метою та
за цільовим призначенням: для
роздрібної торгівлі у
неспеціалізованих магазинах,
керівництва підприємством, діяльності
кафе (будівництво та послідуюче
функціонування капітальної
двоповерхової будівлі під магазини
продовольчих та непродовольчих
товарів, офісні приміщення, закусочні);
для роздрібної торгівлі у
неспеціалізованих магазинах,
діяльності кафе (організація
майданчику літньої виносної торгівлі).

Орендарі зобов'язані приступити до
використання земельної ділянки в
строки, встановлені договором оренди
землі, зареєстрованим в установленому
законом порядку; використовувати
земельну ділянку відповідно до мети,
визначеної у договорі і згідно з
цільовим призначенням, з дотриманням
режиму використання земель; почати
будівництво не пізніше чим за два роки
з дня прийняття рішення про надання
земельної ділянки у користування та
закінчити будівництво у термін, який не
перевищує одного календарного року,
після закінчення нормативного строку
будівництва, зазначеного у проектній
документації (п.п. 9.2.1, 9.2.6 договору).

Дія договору припиняється шляхом його
розірвання за: взаємною згодою сторін,
складеної у простій письмовій формі;
рішенням суду на вимогу однієї із
сторін внаслідок невиконання другою
стороною обов'язків, передбачених
договором, та внаслідок випадкового
знищення, пошкодження орендованої
земельної ділянки, яке істотно
перешкоджає її використанню, а також з
інших підстав, визначених законом (п.п.
11.4.1, 11.4.2 договору).

На виконання умов договору між
орендодавцем та орендарями був
підписаний акт прийому - передачі
земельної ділянки, згідно умов
договору №04.07.162.00442 від 01.10.2007р., зі
змісту якого вбачається, що
орендодавець передав, а орендарі
прийняли земельні ділянки, загальною
площею 0,0457га та 0,0176г, які розташовані
за адресою: АДРЕСА_1.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідачами були здійсненні заходи
для підготовки розробки проекту та
отримання дозволу на проектування
об'єкта будівництва. Так, була зроблена
топогеодезична зйомка земельних
ділянок, інженерно-геологічні
вишукування, містобудівне
обґрунтування, узгоджене головним
архітектором міста 03.05.2007р.,
архітектурно-планувальне завдання №89
від 10.05.2007р.

Також, в обґрунтування своїх
заперечень проти задоволення позовних
вимог, відповідачами 2,3 до матеріалів
справи надані документи щодо подальших
дій узгодження проектної документації
для будівництва капітальної
двоповерхової будівлі, а саме: договір
№МР 008/08 від 22.09.2008р. на
проектно-вишукувальні роботи по
об'єкту будівництва, висновок
Головного управління містобудування і
архітектури Маріупольської міської
ради про можливість місця розташування
об'єкту 14.07.2009р., проект будівництва, які
були узгоджені головним архітектором
міста (з урахуванням зауважень) 29.04.2009р.

08.04.2009р. ПП ОСОБА_6 звернувся до
Виконавчого комітету Маріупольської
міської ради з проханням припинити дію
договору оренди від 13.09.2007р., шляхом
його розірвання, з огляду на те, що між
орендарями наявні непорозуміння щодо
користування спірною земельною
ділянкою.

Проте, згодом останній письмово
відмовився від вказаної заяви,
мотивуючи свою відмову тим, що між ним,
ПП ОСОБА_5 та ПП ОСОБА_2 був укладений
договір про сумісну діяльність від
29.11.2009р., відповідно до умов якого
сторони дійшли згоди щодо спільного
користування земельними ділянками.

02.08.2012р. спеціалістами відділу
регулювання земельних відносин
Маріупольської міської ради, була
проведена перевірка дотримання вимог
земельного законодавства фізичними
особами-підприємцями ОСОБА_2, ОСОБА_5 та
ОСОБА_6, про що був складений
відповідний акт.

Зі змісту вказаного акту, вбачається,
що фізичними особами-підприємцями
ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_6
використовується земельна ділянка із
земель житлової та громадської
забудови за адресою: АДРЕСА_1 під
розміщення трьох самовільно
збудованих одноповерхових споруд, що є
відхиленням від проекту землеустрою.
Також, встановлено, що зазначеними
особами без правовстановлюючих
документів самовільно зайнята та
використовується земельна ділянка із
земель житлової та громадської
забудови, площею 0,000049га і 0,000197га під
розміщення частин будівель та площею
0,000589га під розміщення замощення ФЄЗ та
площадки літньої виносної торгівлі, за
адресою: АДРЕСА_1.

Окрім зазначеного, під час розгляду
справи, відповідач 3 зауважив суду про
те, що на виконання умов договору
оренди земельної ділянки від 13.09.2007р.,
ним на спірній земельній ділянці
побудований об'єкт нерухомості, який у
відповідності до вимог діючого
законодавства України введений в
експлуатацію (на підставі декларації
про готовність об'єкта від 02.07.2012р.) та
належить йому на праві власності.

На виконання вимог Господарського суду
Донецької області, КП «БТІ у м.
Маріуполь» була надана інформаційна
довідка з реєстру прав власності на
нерухоме майно та матеріали технічної
інвентаризації об'єкта нерухомості, зі
змісту яких вбачається, що приватному
підприємцю ОСОБА_6, на підставі
свідоцтва про право власності САС №168362
від 20.08.2012р., належить нежитлова
будівля, яка розташована за адресою:
АДРЕСА_1.

Водночас, як вже зазначалось вище,
декларація про готовність об'єкта від
02.07.2012р. була самостійно скасована
Інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю у
Донецькій області, дані обставини
знайшли своє відображення в ухвалі
Донецького окружного
адміністративного суду від 14.06.2013р. по
справі №805/2202/13-а за позовом
Маріупольської міської ради до
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Донецькій області, за участю третіх
осіб без самостійних вимог на предмет
спору на стороні позивача: ОСОБА_2,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання дій
незаконними та скасування реєстрації
декларації про готовність об'єкта.

Після поновлення провадження у справі,
позивачем до матеріалів справи був
наданий акт перевірки дотримання
вимог земельного законодавства від
14.03.2014р., зі змісту якого вбачається, що
Фізичними особами-підприємцями
ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_6
використовується земельна ділянка із
земель житлової та громадської
забудови за адресою: АДРЕСА_1 під
розміщення трьох самовільно
збудованих одноповерхових споруд, що є
відхиленням від проекту землеустрою.
Також, зазначено, що вказаними особами
без правовстановлюючих документів
самовільно зайнята та
використовується земельна ділянка із
земель житлової та громадської
забудови, площею 0,000049га і 0,000197га під
розміщення частин будівель, за адресою:
АДРЕСА_1, що є порушенням
ст.125, 126, 212 Земельного кодексу України.

На думку позивача, до теперішнього
часу, відповідачі умови договору
оренди земельних ділянок від 13.09.2007р. не
виконали, земельні ділянки
використовуються не за цільовим
призначенням (як передбачено умовами
спірного договору), а також, наявність
між відповідачами певних непорозумінь
щодо забудови та використання спірних
земельних ділянок, призводить до
порушення прав Маріупольської міської
ради.

Отже, дані обставини є підставою для
розірвання договору оренди земельних
ділянок від 13.09.2007р. та повернення їх
позивачу, шляхом приведення земельних
ділянок у придатний до використання
стан включаючи знесення будівель та
споруд.

Оцінюючи позовні вимоги, суд виходить з
наступного.

Виходячи з положень статей 13, 14
Конституції України, статей 177, 181, 324,
глави 30 Цивільного кодексу України
(далі - ЦК України), статті 148
Господарського кодексу України (далі -
ГК України), земля та земельні ділянки є
об'єктами цивільних прав, а держава та
територіальні громади через свої
органи беруть участь у земельних
відносинах з метою реалізації
цивільних та інших прав у
приватноправових відносинах, тобто,
прав власників земельних ділянок (п. 1.2.1
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від
17.05.2011р. №6 «Про деякі питання практики
розгляду справ у спорах, що виникають
із земельних відносин», далі
Постанова).

Тобто, органи виконавчої влади або
органи місцевого самоврядування у
правовідносинах щодо розпорядження
земельними ділянками державної та
комунальної власності (наданні
земельних ділянок громадянам та
юридичним особам у власність або в
користування, відчуженні земельних
ділянок державної або комунальної
власності, укладенні, зміні, розірванні
договорів купівлі-продажу, ренти,
оренди земельної ділянки та інших
договорів щодо земельних ділянок,
встановленні сервітуту, суперфіцію,
емфітевзису, в тому числі прийнятті
державними органами та органами
місцевого самоврядування відповідних
рішень) діють як органи, через які
держава або територіальна громада
реалізують повноваження власника
земельних ділянок.

Таким чином, справи у спорах за участю
державних органів та органів місцевого
самоврядування, що виникають з
правовідносин, у яких державні органи
та органи місцевого самоврядування
реалізують повноваження власника
землі, а також в інших спорах, які
виникають із земельних відносин
приватноправового характеру, за
відповідності складу сторін спору
статті 1 ГПК підвідомчі господарським
судам.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
оренду землі", оренда землі - це
засноване на договорі строкове платне
володіння і користування земельною
ділянкою, необхідною орендареві для
проведення підприємницької та інших
видів діяльності.

Статтею 13 цього ж закону визначено, що
договір оренди землі - це договір, за
яким орендодавець зобов'язаний за
плату передати орендареві земельну
ділянку у володіння і користування на
певний строк, а орендар зобов'язаний
використовувати земельну ділянку
відповідно до умов договору та вимог
земельного законодавства.

За своєю правовою природою договір є
правочином. Водночас, договір є й
основною підставою виникнення
цивільних прав та обов'язків (ст.11
Цивільного кодексу України).

Зважаючи на наведені положення
законодавства та наведені вище
положення укладеного між сторонами
договору оренди землі, суд доходить до
висновку, що між сторонами наявні саме
правовідносини щодо оренди землі, який
регулює строкове платне володіння і
користування земельною ділянкою, а
тому до цього договору в повній мірі
застосовані положення Закону України
"Про оренду землі" та іншого
законодавства, яке регулює земельні
відносини в Україні.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до статті 188 Господарського
кодексу України встановлено, що зміна
та розірвання господарських договорів
в односторонньому порядку не
допускаються, якщо інше не передбачено
законом або договором. Сторона
договору, яка вважає за необхідне
змінити або розірвати договір, повинна
надіслати пропозиції про це другій
стороні за договором. Сторона
договору, яка одержала пропозицію про
зміну чи розірвання договору, у
двадцятиденний строк після одержання
пропозиції повідомляє другу сторону
про результати її розгляду. У разі якщо
сторони не досягли згоди щодо зміни
(розірвання) договору або у разі
неодержання відповіді у встановлений
строк з урахуванням часу поштового
обігу, заінтересована сторона має
право передати спір на вирішення суду.

Статтею 651 Цивільного кодексу
України визначено, що договір може
бути розірвано за рішенням суду на
вимогу однієї із сторін у разу
істотного порушення договору другою
стороною.

Аналогічні вимоги викладені в ст. 32
Закону України "Про оренду землі"
передбачено, що на вимогу однієї із
сторін договір оренди землі може бути
достроково розірваний за рішенням суду
в разі невиконання сторонами
обов'язків, передбачених умовами
договору, та з підстав, визначених
статтями 24 і 25 Закону України "Про
оренду землі", у разі випадкового
знищення чи пошкодження об'єкта оренди,
яке істотно перешкоджає передбаченому
договором використанню земельної
ділянки, а також з підстав, визначених
Земельного кодексу України та іншими
законами України.

Отже, вимога позивача про розірвання
договору оренди земельних ділянок від
13.09.2007р., в зв'язку з невиконанням
відповідачами умов договору, має
кореспондуватися з наведеними нормами
чинного законодавства та з приписами
ст. 651 Цивільного кодексу України.

Так, законодавець визначає право на
розірвання договору за рішенням суду, в
зв'язку з істотним порушенням умов
договору іншою стороною.

Істотні порушення відповідачем умов
договору, повинні мати такі наслідки,
коли завдана цими порушеннями шкода
значною мірою позбавляє другу сторону
(позивача) того, на що вона
розраховувала при укладанні договору.

Тобто, у вимогах про розірвання
договору позивачем повинно бути
належними та допустимими доказами
доведено: позбавлення позивача або
неотримання позивачем того, на що він
розраховував при укладанні договору;
наявність шкоди, вираженої у
конкретному числовому вимірі або
наслідках; наявність обставин, що
призвели до шкоди у заявленому розмірі;
причинно-наслідковий зв'язок між
обставинами та шкодою; наявність того
на що розраховував позивач при
укладанні договору та інше.

Як вже зазначалось вище, під час
розгляду даної справи судом було
встановлено, що відповідачем 3 на
частині території земельної ділянки,
площею 0,0457га, була побудована
одноповерхова будівля магазину.

Проте, дані обставини не можуть бути
підставою для розірвання договору
оренди земельної ділянки від 13.09.2007р. (в
межах даної справи), оскільки, ані
умовами договору, ані наданими
доказами позивач не довів суду, що таке
будівництво є істотним порушенням умов
договору, та, як слід позбавляє
позивача того на що він розраховував
при укладанні цього договору.

При цьому, навіть враховуючи те, що
декларація про готовність об'єкта від
02.07.2012р. була самостійно скасована
Інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю у
Донецькій області, свідоцтво про право
власності САС №168362 від 20.08.2012р., в
теперішній час не скасовано, не
визнано недійсним, тобто, є чинним.

Що стосується позовних вимог в частині
того, що відповідачами в порушення
строків (обумовлених договором оренди
земельної ділянки від 13.09.2007р. та
рішенням Маріупольської міської ради
№5-13-2053 від 19.06.2007р.) до теперішнього
часу не розпочато будівництво
капітальної двоповерхової будівлі під
магазини, суд виходить з наступного.

Статтею 15 Закону України «Про оренду
землі» встановлено, що істотними
умовами договору оренди землі є,
зокрема, умови використання та цільове
призначення земельної ділянки, яка
передається в оренду.

Відповідно до частини 5 ст. 20 Земельного
кодексу України види використання
земельної ділянки в межах певної
категорії земель (крім земель
сільськогосподарського призначення та
земель оборони) визначаються її
власником або користувачем самостійно
в межах вимог встановлених законом до
використання земель цієї категорії, з
урахуванням містобудівної
документації та документації із
землеустрою.

Разом з цим, у разі встановлення
порушень, передбачених статтею 143
Земельного кодексу України, зокрема,
коли земельна ділянка
використовується не за цільовим
призначенням, визначеним умовами
договору, та у спосіб, що суперечить
екологічним вимогам, суди мають
правові підстави для задоволення вимог
про розірвання договору оренди на
підставі статті 32 Закону України "Про
оренду землі".

Про невиконання відповідачами умов
договору щодо використання землі за
цільовим призначенням може свідчити,
зокрема, відсутність проведення
будь-яких будівельних робіт на об'єкті,
що може підтверджуватися, наприклад,
актом, складеним Державною
архітектурно-будівельною інспекцією.

Водночас, слід звернути увагу на те, що
підставою для розірвання договору
оренди землі є саме факт використання
землі не за цільовим призначенням, а не,
наприклад, невикористання земельної
ділянки для забудови протягом певного
часу.

З наданих до матеріалів справи
документів вбачається, що земельні
ділянки, які розташована по АДРЕСА_1,
використовується відповідачами на
підставі договору оренди від 13.09.2007р.

Пунктами 2.1, 5.1 договору встановлено, що
в оренду передаються земельні ділянки,
площею 0,0457га; 0,0176га. Земельні ділянки
передаються в оренду з метою та за
цільовим призначенням: для роздрібної
торгівлі у неспеціалізованих
магазинах, керівництва підприємством,
діяльності кафе (будівництво та
послідуюче функціонування капітальної
двоповерхової будівлі під магазини
продовольчих та непродовольчих
товарів, офісні приміщення, закусочні);
для роздрібної торгівлі у
неспеціалізованих магазинах,
діяльності кафе (організація
майданчику літньої виносної торгівлі).

На підтвердження своєї правової
позиції щодо обгрунтування своїх
заперечень стосовно заявлених
позовних вимог, відповідачами 2,3 під
час розгляду справи, була надана
проектна документація на будівництво
двоповерхової будівлі під магазин, яка
до теперішнього часу (з 2009р.) не
розглянута та не затверджена позивачем
(або останнім у встановлений законом
спосіб висловлені заперечення щодо
проектної документації).

Водночас, суд окремо зауважує, що в
рішенні від 03.08.2012р. по справі №31/141пд за
позовом Маріупольської міської ради
до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6,
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 та
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 про
розірвання договору оренди земельних
ділянок від 13.09.2007р. та зобов'язання
відповідачів повернути Маріупольській
міській раді земельної ділянки 0,0457га
та 0,0176га розташованих за адресою:
АДРЕСА_1, був встановлений факт
відсутності порушень з боку
відповідачів, в частині не виконання
умов договору оренди щодо дотримання
строків початку будівельних робіт,
оскільки, позивачем не були вчинені дії
щодо своєчасності затвердження
проектної документації.

Статтею 35 ГПК України факти,
встановлені рішенням господарського
суду під час розгляду однієї справи, не
доводяться знову при вирішенні інших
спорів, в яких беруть участь ті самі
сторони.

Отже, зважаючи на викладене, суд вважає,
що в цій частині позовних вимог
позивачем не доведені порушення з боку
відповідачів щодо невиконання умов
договору в частині своєчасності
початку будівельних робіт.

Разом з цим, суд звертає увагу позивача
на те, що після прийняття рішення від
03.08.2012р. по справі №31/141пд, стан розгляду
проектної документації на будівництво
двоповерхової будівлі під магазин з
боку Маріупольської міської ради
залишився незмінним, що також свідчить
про відсутність порушень з боку
відповідачів щодо використання
земельних ділянок, відповідно до
цільового призначення та умов надання
їх в оренду.

Окрім зазначеного, посилання позивача
на те, що між відповідачами існують
певні непорозуміння щодо забудови та
користування спірними земельними
ділянками, судом оцінюються критично, з
огляду на те, що наявність таких
спірних взаємовідносин між орендарями
земельної ділянки, не може бути
належною підставою для розірвання
договору оренди в межах даної справи.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги
Маріупольської міської ради до
Приватного підприємця ОСОБА_2,
Приватного підприємця ОСОБА_5,
Приватного підприємця ОСОБА_6 про
розірвання договору оренди земельних
ділянок від 13.09.2007р. та повернення їх
позивачу, шляхом приведення земельних
ділянок у придатний до використання
стан включаючи знесення будівель та
споруд, не підлягають задоволенню, з
огляду на їх недоведеність.

Судові витрати розподіляються в
порядку, що передбачений ст.49
Господарського процесуального кодексу
України.

Керуючись ст.ст. 2, 20, 116, 141, 143, 144
Земельного кодексу України, ст. 1, 13, 24, 25,
32 Закону України «Про оренду землі», 11,
16, 20, 526, 651 Цивільного кодексу України,
ст.ст. 22, 33, 35, 43, 49, 66-67, 82-85 ГПК України,
суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволені позовних вимог
Маріупольської міської ради до
приватного підприємця ОСОБА_2,
приватного підприємця ОСОБА_5,
приватного підприємця ОСОБА_6 про
розірвання договору оренди земельних
ділянок від 13.09.2007р. та повернення їх
позивачу, шляхом приведення земельних
ділянок у придатний до використання
стан включаючи знесення будівель та
споруд.

Повний текст рішення підписано 21.03.2014р.

Рішення набирає законної сили 01.04.2014р.

Рішення може бути оскаржено в
Донецький апеляційний господарський
суд згідно розділу XII ГПК України.

Головуючий суддя
О.М.
Сковородіна

Суддя
О.В.
Говорун

Суддя
Р.М.
Колесник