ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" квітня 2014 р.
Справа № 922/5350/13

Колегія суддів у складі:
головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя
Івакіна В.О. , суддя Тихий П.В.

при секретарі Шевцові Є.О.,

за участю представників:

позивача - Гур’єв В.М. (довіреність №1785
від 11.12.2013 року);

відповідача - Бочарова Н.В. (довіреність
№б/н від 27.01.2014 року);

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу позивача (вх. №727Х/1-43)
на рішення господарського суду
Харківської області від 25 лютого 2014
року у справі № 922/5350/13

За позовом: Публічного акціонерного
товариства "Укртелеком" в особі
Харківської філії Публічного
акціонерного товариства "Укртелеком" ,
м. Харків

до: Товариства з обмеженою
відповідальністю "ВЕЛТОН.ТЕЛЕКОМ" , м.
Харків

про стягнення 226124,58 грн.

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2013 року позивач звернувся до
господарського суду Харківської
області з позовом про стягнення з
відповідача 204991,65грн. заборгованості
по орендній платі, 10677,91грн.
заборгованості по відшкодуванню
витрат на електропостачання, 7355,40грн.
пені, 1697,40грн. - 3% річних та 1402,22грн.
інфляційних.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 25.02.2014 року по
справі №922/5350/13 (суддя Присяжнюк О.О.)
клопотання відповідача про
розстрочення виконання рішення
задоволено. Позов задоволено частково.
Стягнуто з ТОВ "ВЕЛТОН.ТЕЛЕКОМ" на
користь ПАТ "Укртелеком" в особі
Харківської філії ПАТ "Укртелеком"
204991,65грн. заборгованості по орендній
платі, 10677,91грн. заборгованості по
відшкодуванню витрат на
електропостачання, 2438,30грн. пені,
562,82грн. 3% річних, 1402,22грн. збитків від
інфляції та 4401,45грн. витрат по сплаті
судового збору. Розстрочено виконання
рішення рівними платежами щомісячно не
пізніше 25 числа кожного місяця
протягом шести місяців після набрання
рішенням законної сили, починаючи з
березня 2014р. В решті позову відмовлено.

Позивач з рішенням господарського суду
першої інстанції не погодився,
звернувся до Харківського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій
посилається на порушення місцевим
господарським судом норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків, викладених
у рішенні господарського суду,
обставинам справи. Просить рішення
господарського суду Харківської
області від 25.02.2014 року по справі
№922/5350/13 скасувати в частині відмови у
задоволенні позову щодо стягнення з
відповідача на користь позивача пені у
сумі 4917,10 грн., 3% річних у сумі 1134,58 грн.,
витрат по сплаті судового збору у
розмірі 121,03 грн. та прийняти нове
рішення, яким позов в цій частині
задовольнити. Також просить скасувати
рішення господарського суду
Харківської області від 25.02.2014 року по
справі №922/5350/13 в частині задоволення
клопотання відповідача про
розстрочення виконання рішення та
розстрочення виконання рішення
рівними платежами щомісячно не пізніше
25 числа кожного місяця протягом шести
місяців після набрання рішенням
законної сили, починаючи з березня 2014р.
Та прийняти нове рішення, яким
відмовити у задоволенні клопотання
відповідача про розстрочення
виконання рішення. В іншій частині
рішення просить залишити без змін.

Відповідач письмового відзиву на
апеляційну скаргу позивача не надав.

В судове засідання 17.04.2014 року з'явились
представник позивача, який підтримує
свою апеляційну скаргу та представник
відповідача, який заперечує проти
апеляційної скарги позивача.

Дослідивши матеріали справи, а також
викладені в апеляційній скарзі доводи
позивача, перевіривши правильність
застосування господарським судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, а також повноту
встановлення обставин справи,
відповідність їх наданим доказам, та
розглянувши справу у відповідності до
вимог статті 101 ГПК України, колегія
суддів Харківського апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, зважаючи на наступне.

Як вбачається із матеріалів справи та
встановлено місцевим господарським
судом, 10 травня 2011 року між Відкритим
акціонерним товариством "Укртелеком"
(орендодавець), правонаступником якого
є позивач, та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Велтон.Телеком"
(орендар) було укладено договір №226-19
оренди нерухомого майна товариства
(а.с.10-12).

Згідно із ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу
України договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору (ч. 1 ст. 627
Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу
України передбачено, що зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.

Відповідно до п.1.1. договору
орендодавець передає, а орендар бере у
строкове платне користування
технологічні приміщення, розташовані в
м. Харкові на першому поверсі
чотирьохповерхової будівлі № 5-А по
вул. Старошишківська, загальною площею
55,2 кв. м. для розміщення обладнання.

Орендна плата встановлюється
орендодавцем за домовленістю сторін
(за договірною ціною) на підставі його
внутрішніх нормативних актів і
відповідно до фіксованого розміру
місячної орендної плати становить 579,17
грн., крім того ПДВ (20%) 115,83 грн., всього
695,00 грн. за 1 кв. м. технологічних
приміщень. Орендна плата за перший
місяць оренди за 55,2 кв. м. всієї
орендованої площі становить 31970,00 грн.,
ПДВ 20% - 6394,00 грн., разом до сплати 38364,00 та
не підлягає коригуванню на індекс
інфляції протягом всього строку дії
договору оренди (п.3.1.).

Згідно із п.2.1. договору передача
орендареві майна в користування
здійснюється одночасно з підписанням
повноважними представниками сторін
акта приймання-передачі майна (додаток
1), вказаного в п.1.1 цього договору.

10 травня 2011 року було складено акт
приймання-передачі майна, відповідно
до якого орендодавець передав, а
орендар прийняв відповідно до умов
договору №226-19 від 10 травня 2011 р. у
будинку № 5-А по вул. Старошишківська у
м. Харкові технологічні приміщення,
загальною площею 55,2 кв. м. для
розміщення обладнання.

Відповідно до ст. 631 Цивільного кодексу
України строком договору є час,
протягом якого сторони можуть
здійснити свої права та виконати
обов'язки відповідно до договору.

У пункті 12.1. зазначено, що цей договір
набуває чинності з моменту підписання
по 30 квітня 2012 року.

З матеріалів справи вбачається, що до
даного пункту договору оренди
нерухомого майна товариства №226-19 від 10
травня 2011 р. неодноразово вносились
зміни.

Так, відповідно до змін внесених
додатковою угодою №1 до п.12.1. договору,
він діє до 30 квітня 2013 року, а згідно із
додатковою угодою № 2 - по 31 березня 2014
року (а.с.15-16).

Даний договір №226-19 від 10 травня 2011 року
припинив свою дію під час розгляду
справи в суді апеляційної інстанції.

Як стверджує позивач, у період з серпня
по листопад 2013 року, відповідач
неналежним чином виконував свої
зобов'язання за договором, а саме
своєчасно не сплачував орендну плату, в
наслідок чого виникла заборгованість в
сумі 204991,65 грн., а також не
відшкодовував витрати на
електроенергію, в наслідок чого, за той
же період у нього виникла
заборгованість в розмірі 10677,91 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України за
договором найму (оренди) наймодавець
передає або зобов'язується передати
наймачеві майно у користування за
плату на певний строк.

Згідно із ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу
України за користування майном з
наймача справляється плата, розмір
якої встановлюється договором.

Відповідно до ч. 5 ст. 762 Цивільного
кодексу України, плата за користування
майном вноситься щомісячно, якщо інше
не встановлено договором.

Пунктом 3.6. встановлено, що орендна
плата перераховується орендарем у
безготівковому порядку на поточний
банківський рахунок орендодавця не
пізніше 27 числа місяця, наступного за
розрахунковим, згідно із рахунками, які
виставляються орендодавцем не пізніше
17 числа місяця, наступного за
розрахунковим та надаються орендарю
разом з актом про надані послуги та
податковою накладною.

Згідно із п.3.4. орендар відшкодовує
витрати на електроенергію у порядку,
визначеному правилами користування
електричною енергією, та на підставі
окремого розрахунку орендодавця в
термін зазначений у п.3.6. договору,
згідно показань лічильника та діючих
тарифів на електроенергію.

Положеннями ст. 193 Господарського
кодексу України передбачено, що
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов`язання належним чином відповідно
до закону, інших актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов`язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства.

За приписами ч. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України якщо у зобов`язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно із п.6.1.3. договору орендар, тобто
відповідач, зобов'язаний був своєчасно
і в повному обсязі вносити орендну
плату та інші платежі, передбачені цим
договором.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач неналежним чином виконував
свої зобов'язання по сплаті орендної
плати за користування нерухомим майном
та відшкодуванню витрат на
електроенергію, в розмірі та строки,
передбачені договором оренди
нерухомого майна товариства №226-19 від 10
травня 2011 р. Внаслідок чого у
відповідача, за період з серпня по
листопад 2013 року, перед позивачем
утворилась заборгованість по орендній
платі в сумі 204991,65 грн. та
заборгованість по відшкодуванню
витрат на електропостачання в розмірі
10677,91 грн.

З огляду на вищезазначені обставини
справи та норми чинного законодавства,
колегія суддів дійшла висновку, що
відповідач, не сплачуючи орендну плату
та не відшкодовуючи витрат на
електроенергію, порушив умови договору
оренди нерухомого майна товариства
№226-19 від 10 травня 2011 р., тому позовні
вимоги про стягнення з відповідача на
користь позивача заборгованості по
орендній платі у розмірі 204991,65 грн. та
заборгованості по відшкодуванню
витрат на електропостачання в сумі
10677,91 грн., є обґрунтованими та
підлягають задоволенню.

В цій частині рішення сторонами не
оскаржується.

Щодо заявлених вимог позивача про
стягнення пені в сумі 7355,40грн.; 3% річних
в сумі 1697,40грн. та 1402,22 грн. інфляційних
колегія суддів зазначає наступне.

Оскільки згідно зі ст. 599 Цивільного
кодексу України зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином, а у відповідності до
ст. 625 Цивільного кодексу України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції та 3% річних з
простроченої суми боргу, суд вважає, що
позовні вимоги в частині стягнення з
відповідача 1402,22грн. збитків від
інфляції за період серпень-листопад 2013
року, підлягають задоволенню.

Проте, як встановлено колегією суддів
та вбачається з матеріалів справи,
позивачем нараховані 3% річних на
загальну суму 1697,40грн. за період з 01.09.2013
року по 17.12.2013 року та нараховані 3%
річних на заборгованість за серпень,
вересень, жовтень 2013 року, а також по
актах №№ 11173, 11578 та 11668, тобто на
заборгованість за травень, червень та
липень 2013 року.

Однак, за порушення строків оплати за
вищевказаними актами за період з
травня по липень 2013 року відповідача
вже було притягнуто до
відповідальності у вигляді 3% річних
згідно з рішенням господарського суду
Харківської області від 27.11.2013 р. у
справі № 922/4131/13, яке залишено без змін
постановою Харківського апеляційного
господарського суду від 09.01.2014р.

За таких обставин, колегія суддів
вважає правомірними вимоги позивача
щодо стягнення з відповідача 3% річних
за прострочення оплати за актами № 11990
від 31.08.2013 р., № 12576 від 30.09.2013 р., № 12927 від
31.10.2013 р. на загальну суму 562,82грн., а в
частині вимог про стягнення 3% річних у
сумі 1134,58грн. необхідно відмовити.

Згідно із ч. 1 ст. 550 Цивільного кодексу
України, право на неустойку виникає
незалежно від наявності у кредитора
збитків, завданих невиконанням або
неналежним виконанням зобов'язання.

Предметом неустойки, згідно зі ст. 551
Цивільного кодексу України, може бути
грошова сума, рухоме і нерухоме майно.
Якщо предметом неустойки є грошова
сума, її розмір встановлюється
договором або актом цивільного
законодавства.

Статтею 611 Цивільного кодексу України
передбачено, що у разі порушення
зобов'язання, настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом.

Умовами договору, а саме п. 8.2,
передбачено, що у разі наявності
заборгованості по орендній платі чи
іншим витратам за договором за
попередній місяць станом на 27 число
поточного місяця, орендарю
нараховується пеня від суми
простроченого платежу в розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня,
починаючи з 28 числа поточного місяця до
дати погашення заборгованості.

Згідно із ч. 1 ст. 230 Господарського
кодексу України учасник господарських
відносин зобов'язаний у разі
невиконання або неналежного виконання
ним господарського зобов'язання
сплатити штрафні санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня).

Позивачем нарахована пеня у сумі 7355,40
грн. за період з 01.09.2013 року по 17.12.2013
року. Пеня нарахована на
заборгованість за серпень, вересень,
жовтень 2013 року, а також по актах №№
11173, 11578 та 11668, тобто на заборгованість
за травень, червень та липень 2013 року.

Однак, за порушення строків оплати за
цими актами за період з травня по
липень 2013 року відповідача вже було
притягнуто до відповідальності у
вигляді пені згідно з рішенням
господарського суду Харківської
області від 27.11.2013 р. у справі № 922/4131/13,
яке залишено без змін постановою
Харківського апеляційного
господарського суду від 09.01.2014р.

За таких обставин, судова колегія
вважає правомірними вимоги позивача
щодо стягнення з відповідача пені за
прострочення оплати за актами № 11990 від
31.08.2013 р., № 12576 від 30.09.2013 р., № 12927 від
31.10.2013 р. на загальну суму 2438,30грн., в
частині вимог про стягнення пені у сумі
4917,10грн. необхідно відмовити.

З апеляційної скарги позивача
вбачається, що ПАТ "Укртелеком"
погоджується із стягненням з ТОВ
"Велтон.Телеком" 204991,65грн.
заборгованості по орендній платі,
10677,91грн. заборгованості по
відшкодуванню витрат на
електропостачання, 2438,30грн. пені,
562,82грн. 3% річних, 1402,22грн. збитків від
інфляції та 4401,45грн. витрат по сплаті
судового збору. Тому просить рішення
господарського суду Харківської
області від 25 лютого 2014 року у справі
№922/5350/13 в цій частині залишити без
змін.

Однак, позивач просить скасувати
рішення господарського суду
Харківської області від 25 лютого 2014
року у справі №922/5350/13 в частині
розстрочення виконання рішення
рівними платежами щомісячно не пізніше
25 числа кожного місяця протягом шести
місяців після набрання рішенням
законної сили, починаючи з березня 2014р.

Проте, колегія суддів не погоджується з
вищенаведеними твердженнями позивача
та вважає їх такими, що не відповідають
фактичним обставинам та матеріалам
справи, а також нормам чинного
законодавства. Такий висновок суду
апеляційної інстанції ґрунтується на
наступному.

Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 83 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд, приймаючи рішення,
має право відстрочити або розстрочити
виконання рішення.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач 23 січня 2014 року надав до
місцевого господарського суду
клопотання, в якому просив розстрочити
виконання рішення у справі №922/5350/13 за
позовом Публічного акціонерного
товариства "Укртелеком" в особі
Харківської філії до Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Велтон.Телеком" шляхом здійснення
оплати загальної стягнутої судом суми
(враховуючи суми заборгованості по
орендній платі, заборгованості по
відшкодуванню витрат на
електропостачання, пені, 3% річних,
збитків від інфляції, судового збору)
рівними платежами щомісячно не пізніше
25 числа кожного місяця протягом шести
місяців після набрання рішенням
законної сили, починаючи з березня 2014
року (а.с.153-154).

В обґрунтування клопотання, відповідач
посилався на наявність обставин, що
ускладнюють виконання рішення у справі
№922/5350/13. Як стверджує відповідач
такими обставинами є скрутний
фінансовий стан Товариства з обмеженою
відповідальністю "Велтон.Телеком" та
недостатність у нього коштів на
банківських рахунках, на підтвердження
чого до матеріалів справи було надано
належні докази, зокрема, копію
бухгалтерської довідки відповідача
про кредиторську заборгованість по
кредитам, копії балансів та звітів про
фінансові результати відповідача за 2007
- 2013 роки; копії банківських довідок про
залишок коштів на рахунках
відповідача; копію довідки про
дебіторську заборгованість
відповідача ; копії чинних ліцензій
відповідача. Також до суду апеляційної
інстанції 17.04.2014 року відповідачем були
надані засвідчені копії балансу та
звіту про фінансові результати за 2013
рік.

Крім того відповідач надав до суду
апеляційної інстанції оригінал
платіжного доручення №3039 від 25.03.2014
року на суму 37412,40 грн. сплаченої ТОВ
"Велтон.Телеком" на користь ПАТ
"Укртелеком" в особі Харківської філії
Публічного акціонерного товариства
"Укртелеком", що свідчить про те, що
відповідач розпочав добросовісно
виконувати рішення господарського
суду Харківської області від 25 лютого
2014 року у справі № 922/5350/13 .

Колегія суддів звертає увагу, що
процесуальний закон не наводить навіть
приблизного переліку обставин, за
наявності яких може бути надано
розстрочку виконання судового рішення,
і покладає розв'язання цього питання
безпосередньо на суд, який розглядає
відповідну заяву з урахуванням всіх
обставин.

Так, підставою для відстрочки,
розстрочки, зміни способу та порядку
виконання рішення можуть бути
конкретні обставини, що ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим у визначений строк або
встановленим господарським судом
способом. Вирішуючи питання про
відстрочку чи розстрочку виконання
рішення, зміну способу і порядку
виконання рішення, господарський суд
повинен враховувати матеріальні
інтереси сторін, їх фінансовий стан,
ступінь вини відповідача у виникненні
спору, наявність інфляційних процесів
у економіці держави та інші обставини
справи, зокрема, щодо фізичної особи
(громадянина) - тяжке захворювання її
самої або членів її сім'ї, скрутний
матеріальний стан, стосовно юридичної
особи - наявну загрозу банкрутства,
відсутність коштів на банківських
рахунках і майна, на яке можливо було б
звернути стягнення, щодо як фізичних,
так і юридичних осіб - стихійне лихо,
інші надзвичайні події тощо. Такий
висновок узгоджується із роз'ясненнями
наданими Пленумом Вищого
господарського суду України у
постанові від 17.10.2012 р. № 9 "Про деякі
питання практики виконання рішень,
ухвал, постанов господарських судів
України".

Колегія суддів, враховуючи матеріальні
інтереси обох сторін, їх фінансовий
стан, ступінь вини відповідача у
виникненні спору та інші обставини
справи, зокрема, тяжке фінансове
становище відповідача та
недостатність у нього коштів на
банківських рахунках, вважає, що
вищезазначені обставини є винятковими
та такими, з якими законодавець
пов'язує можливість розстрочення
виконання рішення суду.

Аналогічна правова позиція викладена в
постановах Вищого господарського суду
України, а саме в постанові від 17.07.2013 р.
у справі №5015/4543/12, в постанові від 05.08.2013
р. у справі №5023/2054/12 та в постанові від
16.10.2013 р. у справі №926/510/13, а також в
постанові від 23.10.2013 р. у справі
№914/680/13-г.

З урахуванням вищенаведеного, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
з'ясував обставини, за наявності яких
може бути надано розстрочку виконання
судового рішення, тому висновок про
задоволення клопотання відповідача
про розстрочку виконання рішення у
справі №922/5350/13 за позовом Публічного
акціонерного товариства "Укртелеком" в
особі Харківської філії до Товариства
з обмеженою відповідальністю
"Велтон.Телеком" рівними платежами
щомісячно не пізніше 25 числа кожного
місяця протягом шести місяців після
набрання рішенням законної сили,
починаючи з березня 2014р. є правомірним
та обґрунтованим.

Щодо вимоги позивача, викладеній в
апеляційній скарзі, про стягнення з
відповідача 121,03 грн. судового збору,
колегія суддів зазначає, що вона є
безпідставною, оскільки відповідно до
статті ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
відповідно до якої судовий збір
покладається: у спорах, що виникають
при укладанні, зміні та розірванні
договорів, - на сторону, яка
безпідставно ухиляється від прийняття
пропозицій іншої сторони, або на обидві
сторони, якщо господарським судом
відхилено частину пропозицій кожної із
сторін; у спорах, що виникають при
виконанні договорів та з інших
підстав, - на сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.
Якщо спір виник внаслідок
неправильних дій сторони,
господарський суд має право покласти
на неї судовий збір незалежно від
результатів вирішення спору. Судовий
збір, від сплати якого позивач у
встановленому порядку звільнений,
стягується з відповідача в доход
бюджету пропорційно розміру
задоволених вимог, якщо відповідач не
звільнений від сплати судового збору.
Стороні, на користь якої відбулося
рішення, господарський суд відшкодовує
мито за рахунок другої сторони і в тому
разі, коли друга сторона звільнена від
сплати судового збору. Суми, які
підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, послуги
перекладача, адвоката та інші
витрати, пов'язані з розглядом справи,
покладаються: при задоволенні позову -
на відповідача; при відмові в позові -
на позивача; при частковому
задоволенні позову - на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

На підставі вищевикладеного колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
позивача є необґрунтованою,
безпідставною і підлягає залишенню без
задоволення, оскільки, з огляду на
вищезазначене, позивач не довів ті
обставини, на які він посилався в
апеляційній скарзі, як на підстави для
скасування рішення суду першої
інстанції, тоді як господарським судом
першої інстанції в повній мірі
з'ясовані та правильно оцінені
обставини у справі та ухвалене ним
рішення є обґрунтованим, у зв'язку з чим
підстав для його скасування колегія
суддів не вбачає.

Керуючись статтями 99, 101, пунктом 1
статті 103, статтею 105 Господарського
процесуального кодексу України,
колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача залишити
без задоволення.

Рішення господарського суду
Харківської області від 25 лютого 2014
року у справі №922/5350/13 залишити без
змін.

Дана постанова набирає законної сили з
дня її прийняття і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
господарського суду України через
Харківський апеляційний господарський
суд.

Повний текст постанови складений та
підписаний 22.04.2014 р.

Головуючий суддя
Пелипенко Н.М.

Суддя
Івакіна В.О.

Суддя
Тихий П.В.