донецький апеляційний господарський
суд
Постанова

Іменем України

14.05.2014 справа №913/393/14

Донецький апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого судді:Зубченко
І.В.,суддів:Попкова Д.О., Татенко В.М.за
участю представників сторін: від
позивача:не з'явився;від відповідача:не
з'явився;

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства

«Алчевський металургійний
комбінат»,

м.
Алчевськ, Луганська область

на рішення господарського суду
Луганської областівід17.03.2014р. (повний
текст підписано 24.03.2014р.)по
справі№913/393/14 (суддя Якушенко Р.Є.)

за позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю «Фабрика рукавних
фільтрів», м. Кременчук, Полтавська
областьдо Публічного акціонерного
товариства «Алчевський металургійний
комбінат», м. Алчевськ, Луганська
областьпро стягнення 249664,80грн.
заборгованості, 7999,89грн. 3% річних

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Фабрика рукавних
фільтрів», м. Кременчук,
Полтавська область, позивач, звернувся
до господарського суду Луганської
області з позовом, до відповідача,
Публічного акціонерного товариства
«Алчевський металургійний комбінат»,
м. Алчевськ, Луганська область, про
стягнення заборгованості у сумі 257 664,69
грн.

Рішенням господарського суду
Луганської області від 17.03.2014р. у справі
№913/393/14 позовні вимоги задоволено
частково. Стягнуто з відповідача на
користь позивача основний борг в сумі
249 664, 80 грн., 3 % річних в сумі 7 983, 36 грн.,
витрати зі сплати судового збору в сумі
5 152, 96 грн. В решті позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що
позивачем доведено виконання своїх
зобов'язань за договором поставки №
014/117 від 07.02.2011, на підставі якого
заявлено позов, надано докази на
поставку товару на загальну суму 249 664
грн. 80 коп., а саме: видаткова накладна №
РН-0000136 від 26.07.2011 на суму 178 744,80 грн.,
видаткова накладна № 128 від 15.07.2013 та
податкова накладна № 15 від 15.07.2013 на
суму 70 920,00 грн. за рукав
фільтрувальний за поставку згідно
видаткової накладної № 128 від 15.07.2013.
Проте, відповідач порушив умови
проведення розрахунків за отриманий
товар, тому за ним утворилась
заборгованість перед позивачем, та
складає 249 664 грн. 80 коп, а також позивач
нарахував до стягнення 3% річних в сумі 7
983, 36 грн. Позовні вимоги в частині
стягнення основного боргу є
обґрунтованими та доведеними
матеріалами справи, тому задоволені
судом повністю; в частині стягнення 3 %
річних - частково, через арифметичну
помилку в розрахунках позивача.

Публічне акціонерне товариство
«Алчевський металургійний комбінат»,
м. Алчевськ, Луганська область,
не погодилось з прийнятим рішенням та
звернулось з апеляційною скаргою, в
якій просить рішення господарського
суду Луганської області від 17.03.2014р. у
справі №913/393/14 скасувати в частині
стягнення 70 920,00 грн. боргу, 979,28 грн. 3%
річних, та прийняти нове рішення, яким
відмовити у задоволенні позовних вимог
в частині стягнення 70920,00 грн. боргу та
979, 28 грн. 3% річних.

В обґрунтування своїх вимог скаржник
посилається на те, що суд першої
інстанції прийняв рішення з порушенням
норм матеріального права, що призвело
до порушення прав відповідача.
Скаржник посилається на те, що рішення
прийнято судом за наслідками неповного
з'ясування обставин, які мають значення
для справи.

Зокрема, скаржник вважає, що видаткова
накладна № 128 від 15.07.2013 на суму 70 920,00
грн. не відповідає вимогам Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»,
оскільки в ній не зазначені посади
осіб, відповідальних за здійснення
господарської операції і правильність
її оформлення та не зазначено прізвище
та інші дані особи, яка отримала товар,
що позбавляє можливості
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні операції та перевірити чи
мала вона на це право, отже, на думку
апелянта, видаткова накладна №128 від
15.07.2013 року не має доказової сили та не
може бути належним доказом в
підтвердження здійснення
господарської операції. Більш того,
довіреність на право отримати товар за
спірною накладною не надано. Також,
апелянт зазначив, що реєстр отриманих
податкових накладних не є первинним
документом бухгалтерського обліку, та
також не може підтверджувати факт
здійснення господарської операції.

Ухвалою Донецького апеляційного
господарського суду від 09.04.2014р.
прийнято апеляційну скаргу до
провадження, явка представників сторін
не визнавалась обов'язковою.

Розпорядженням Заступника голови
Донецького апеляційного
господарського суду від 09.04.2014р.
змінено колегію суддів та сформовано
її у наступному складі: Зубченко І.В.
(головуючий), Марченко О.А., Попков Д.О.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач
зазначив, що оспорюване рішення
винесено з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
а вимоги заявлені в апеляційній скарзі
є необґрунтованими та таким, що не
підлягають задоволенню, зокрема
зазначив, що відобразивши в
податковому обліку спірну поставку
Відповідач визнав і факт її здійснення
і скористався податковим кредитом.

У судове засідання 14.05.2014 р.
представники сторін не з'явились.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони
добросовісно користуватись належними
їм процесуальними правами. Оскільки
явка в судове засідання представників
сторін - це право, а не обов'язок, справа
може розглядатись без їх участі, якщо
нез'явлення цих представників не
перешкоджає вирішенню спору. Статтею 77
ГПК України передбачено, що
господарський суд відкладає в межах
строків, встановлених статтею 69 цього
Кодексу розгляд справи, коли за якихось
обставин спір не може бути вирішено в
даному засіданні. Відкладення розгляду
справи є правом та прерогативою суду,
основною умовою для якого є не
відсутність у судовому засіданні
представників сторін, а неможливість
вирішення спору у відповідному
судовому засіданні.

Численними рішеннями Європейського
суду з прав людини у справах проти
України визнано порушення пункту 1
статті 6 «Право на справедливий суд»
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, що, зокрема,
полягало у тому, що національними
судами не забезпечено розгляд справи
заявника в «розумний строк» через
затримки у провадженні, в основному з
вини судів першої інстанції.

З врахуванням вищенаведеного, судова
колегія визнала за можливе розглянути
справу у відсутність представників
сторін.

Колегія суддів Донецького
апеляційного господарського суду у
відповідності до ст.101 ГПК України у
процесі перегляду справи за наявними у
справі і додатково поданими доказами
повторно розглядає справу. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали господарської
справи, апеляційну скаргу, перевіривши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, судова колегія
апеляційної інстанції встановила.

Між сторонами за позовом 07.02.2011
укладено договір поставки № 014/117,
згідно умов пункту 1.1 цього договору,
Постачальник, позивач у справі,
зобов'язався поставити, а Покупець,
відповідач у справі, зобов'язався
прийняти та оплатити продукцію:
утеплювачі вставки у кількості 500 шт. за
ціною (без ПДВ) 49,1666 грн. на загальну
суму 29 499 грн. 96 коп. з ПДВ.

Даний договір набуває чинності з
моменту підписання його обома
сторонами і діє до 31.03.2013 (пункт 7.1
договору).

Договір поставки № 014/117 від 07.02.2011 був
виконаний сторонами у повному обсязі.

01.07.2011 до цього договору було укладено
додаткову угоду № 3 від 01.07.2011, згідно
пункту 1 якої Постачальник, позивач у
справі, на умовах договору № 014/117 від
07.02.2011 додатково поставляє Покупцю,
відповідачу у справі, товар: рукав
фільтрувальний Ш рукавної дошки 163,0 мм,
L =7000 мм із нетканого поліефірного
полотна у кількості 650 шт. за ціною (без
ПДВ) 229,16 грн. на загальну суму з ПДВ - 178
744 грн. 80 коп.

Згідно пункту 4 цієї додаткової угоди
сторони визначили оплату по факту
проведення випробувань пропорційно
відпрацьованому часу (12 місяців - 100 %, 9
місяців - 75 %, 6 місяців - 50 %, тощо) за
результатами незалежної експертизи.

На виконання своїх зобов'язань за цією
додатковою угодою позивач на підставі
видаткової накладної № РН-0000136 від
26.07.2011 поставив відповідачу товар на
суму 178 744,80 грн. (а.с.11), який отриманий
представником відповідача -
економістом Куркубет Л.П. на підставі
довіреності СН № 1130 від 25.07.2011 (а.с.12),
копії яких залучені до матеріалів
справи.

24.07.2013 сторони підписали специфікацію
№ 1 до договору поставки № 014/117 від
07.02.2011, згідно умов пункту 1 якої
Постачальник, позивач у справі,
зобов'язався передати у власність, а
Покупець, відповідач у справі,
зобов'язався прийняти та оплатити
продукцію: рукав фільтрувальний ф 160 мм,
L 4500 мм ткань: полотно неткане
голкопробивне DT/PE з масло і
водовідштовхуючою просоченою,
щільністю 600 гм2, товщина 1,9 мм, виробник
- Європа, у кількості 300 шт. за ціною (без
ПДВ) 197,00 грн. на загальну суму з ПДВ - 70
920 грн. 00 коп. (а.с.14).

У пункті 4 цієї специфікації сторони
визначили, що оплата за поставлену
продукцію здійснюється Покупцем на
підставі рахунку Постачальника по
факту поставки при наявності
відвантажувальних та розрахункових
документів протягом 20 календарних днів
з моменту поставки продукції на
комбінат.

Строк поставки продукції 50 календарних
днів після прийняття замовлення
узгодженої партії (пункт 5
Специфікації).

Пунктом 6 цієї Специфікації визначені
умови поставки - СРТ м. Алчевськ згідно
Правил "Інкотермс 2010". Транспортні
витрати відносяться на Постачальника
продукції.

На виконання своїх зобов'язань за цією
специфікацією позивач на підставі
видаткової накладної № 128 від 15.07.2013
поставив відповідачу товар на суму 70
920,00 грн.

Відповідач за поставлену продукцію
оплату не здійснив, у зв'язку з чим
виникла заборгованість у сумі 249 664 грн.
80 коп., позивач звертався до
відповідача з претензіями (№ 800 від
26.07.2013, № 1120 від 09.10.2013 - а.с.17,18,20,21), що
підтверджується описами вкладення до
цінних листів.

Відповідач відповідь не надав та
заборгованості за отриманий товар не
сплатив, тому позивач на підставі
статті 625 ЦК України нарахував до
стягнення 3 % річних, що і стало
підставою для звернення позивача до
господарського суду за захистом свого
порушеного права та законного інтересу
з позовними вимогами про стягнення з
відповідача основний борг в сумі 249 664,
80 грн. та 3 % річних в сумі 7 999 , 89 грн.

Судова колегія погоджується із
висновком суду першої інстанції, що
правовідносини між сторонами за
позовом виникли із договору поставки №
014/117 від 07.02.2011, який за своєю правовою
природою є різновидом договору
купівлі-продажу у сфері господарської
діяльності і регулюються положеннями
глави 54 ЦК України про купівлю - продаж
та глав 19, 20 Господарського кодексу
України ГК України загальні положення
про господарські зобов'язання та
господарські договори.

Відповідно до ст.712 Цивільно кодексу
України, за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Статтею 662 ЦК України передбачено, що
продавець зобов'язаний передати
покупцеві товар, визначений договором
купівлі-продажу. Продавець повинен
одночасно з товаром передати покупцеві
його приналежності та документи
(технічний паспорт, сертифікат якості
тощо), що стосуються товару та
підлягають переданню разом із товаром
відповідно до договору або актів
цивільного законодавства.

Частиною 1 ст.692 ЦК України встановлено,
що покупець зобов'язаний оплатити
товар після його прийняття або
прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

За приписом ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Саме такі взаємні права та обов'язки
були передбачені договором між
сторонами.

Здійснюючи аналіз наведених норм та
обставин справи в їх сукупності,
колегія суддів апеляційної інстанції
погоджується з висновками суду першої
інстанції, що позивачем доведено
виконання своїх зобов'язань за
договором поставки № 014/117 від 07.02.2011 р.,
на підставі якого заявлено позов.

Зокрема, позивачем надано докази на
поставку товару на загальну суму 249 664
грн. 80 коп., а саме: видаткова накладна №
РН-0000136 від 26.07.2011 на суму 178 744,80 грн. та
видаткова накладна № 128 від 15.07.2013 р. на
суму 70 920,00 грн., які були підписані
сторонами та скріплені печаткою
підприємств без жодних зауважень.

У видаткових накладних сторонами були
узгодженні: назви та реквізити
постачальника та покупця, найменування
товару, його кількість, одиниця виміру,
ціна за одиницю та загальна сума
поставки.

Отже, фактично відповідач прийняв
зазначену продукцію, не відмовився від
неї, будь-яких письмових заперечень
позивачу не направив, доказів того, що
вказана продукція ним не отримана та не
знаходиться в бухгалтерському обліку,
а також актів про відсутність будь-яких
товаросупровідних документів суду не
представив.

Проте, відповідачем, незважаючи на
настання строку оплати, не була
здійснена оплата за поставлений товар,
внаслідок чого виникла заборгованість
у сумі 249 664,80 грн.

Згідно вимог ст.ст. 525, 615 ЦК України
одностороння відмова від виконання
зобов'язання і одностороння зміна його
умов не допускаються.

В силу ст.193 ГК України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Отже, суд першої інстанції дійшов
вірного висновку про належне виконання
позивачем своїх зобов'язань перед
відповідачем за спірним договором,
разом з цим, в матеріалах справи
відсутні докази, що відповідач свої
зобов'язання щодо оплати отриманого
товару належним чином виконав.

За таких обставин, враховуючи, що
судове рішення повинно відповідати
загальним засадам справедливості,
визначення якому дано у Рішенні
Конституційного Суду України №15-РП/2004
від 02.11.2004р., а позивач до цього часу не
отримав винагороди за поставлений
товар, місцевий господарський суд
обґрунтовано дійшов до висновку про
необхідність стягнення з відповідача
суми боргу у розмірі 249 664,80 грн.

Приймаючи рішення щодо вимог про
стягнення 3% річних у сумі 7 999,89 грн., суд
першої інстанції правомірно врахував
положення статей 617, 625 ЦК України,
визначив момент виникнення права
вимоги та кінцевий строк оплати
поставленого товару та обґрунтовано
задовольнив частково позовні вимоги в
цій частині на суму 7 983, 36 грн.

Твердження відповідача про те, що
видаткова накладна № 128 від 15.07.2013 р. на
суму 70 920,00 грн. не можуть бути належним
доказом поставки товару з підстав
відсутності прізвища та посади особи,
яка підписувала вказані накладні,
спростовується наступним.

Вбачається, що на спірній накладній
містять відтиск печатки відповідача.

Відповідно до пункту 3.4.1. Інструкції
про порядок видачі міністерствам та
іншим центральним органам виконавчої
влади, підприємствам, установам,
організаціям, господарським
об'єднанням та громадянам дозволів на
право відкриття та функціонування
штемпельно-граверних майстерень,
виготовлення печаток і штампів, а також
порядок видачі дозволів на оформлення
замовлень на виготовлення печаток і
штампів, та затвердження Умов і правил
провадження діяльності з відкриття та
функціонування штемпельно-граверних
майстерень, виготовлення печаток і
штампів, затвердженої Наказом
Міністерства внутрішніх справ України
від 11 січня 1999 року N 17 зі змінами від 7
вересня 2005 року N 755, відповідальність і
контроль за дотриманням порядку
зберігання печаток і штампів, а також
законністю користування ними
покладається на керівників
підприємств, установ і організацій,
господарських об'єднань, суб'єктів
господарської діяльності.

Перевірка наявності печаток і штампів
здійснюється щорічно комісією,
призначеною наказом керівника
організації. Про перевірки наявності
печаток і штампів робляться відмітки в
журналі обліку та видачі печаток і
штампів після останнього запису. У разі
порушення правил обліку, зберігання і
використання печаток і штампів комісія
проводить службове розслідування,
результати якого оформлюються актом
довільної форми та доводяться до
відома керівника організації.

Доказів передачі печатки іншій особі
або втрати печатки з боку відповідача
судовій колегії не надано, про
наявність таких обставин не заявлено.

Таким чином скріпивши своєю печаткою
видаткову накладну № 128 від 15.07.2013 р.,
відповідач прийняв вказаний товар,
отже саме накладною, підписаною з боку
відповідача та скріпленою печаткою
відповідача, підтверджується факт
поставки позивачем та отримання
відповідачем товару на суму 70 920,00 грн.

Також, з матеріалів справи вбачається,
що відповідач не відмовився від
поставленої продукції, будь-яких
письмових заперечень позивачу не
направив, доказів того, що вказана
продукція ним не отримана та не
знаходиться в бухгалтерському обліку
суду не надав.

Виходячи з цього, твердження скаржника
про те, що видаткова накладна № 128 від
15.07.2013 не може вважатися належним
письмовим доказами в розумінні ст.34 ГПК
України, є необґрунтованими та
спростовуються матеріалами справи.

Щодо доводів апелянта стосовно
відсутності довіреності від
відповідача на прийняття товару по
спірній видатковій накладній за
номером 128 від 15.07.2013р., колегія суддів
зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 Цивільного
кодексу України правочин вважається
таким, що вчинений у письмовій формі,
якщо він підписаний його стороною
(сторонами). Правочин, який вчиняє
юридична особа, підписується особами,
уповноваженими на це її установчими
документами, довіреністю, законом або
іншими актами цивільного
законодавства, та скріплюється
печаткою.

Відповідно до статті 241 Цивільного
кодексу України правочин, вчинений
представником з перевищенням
повноважень, створює, змінює, припиняє
цивільні права та обов'язки особи, яку
він представляє, лише у разі наступного
схвалення правочину цією особою.
Правочин вважається схваленим зокрема
у разі, якщо особа, яку він представляє,
вчинила дії, що свідчать про прийняття
його до виконання. Наступне схвалення
правочину особою, яку представляють,
створює, змінює і припиняє цивільні
права та обов'язки з моменту вчинення
цього правочину.

Здійснюючи аналіз наведених норм в їх
сукупності, колегія суддів апеляційної
інстанції прийшла до висновку, що
скріпленням видаткової накладної № 128
від 15.07.2013 печаткою Публічного
акціонерного товариства «Алчевський
металургійний комбінат», м. Алчевськ,
Луганська область, відбулось схвалення
юридичною особою здійсненого
представником правочину.

Крім того, в матеріалах справи
міститься копія податкової накладної
№ 15 від 15.07.2013 на суму 70 920,00 грн. за
рукав фільтрувальний за поставку
згідно видаткової накладної № 128 від
15.07.2013, копію податкової декларації за
липень 2013 року з витягом з додатку № 5
(податковий кредит) та копію витягу з
реєстру отриманих податкових
накладних за липень 2013 року, які надані
та завірені належним чином
відповідачем по справі. Більш того, на
вимогу суду першої інстнції відповідач
надав письмові пояснення від 13.03.2014 №
026-8исх/14, в яких повідомив, що в додатку
№ 5 порядковий номер операції з
придбання з податком на додану
вартість, яка надає право формування
податкового кредиту між позивачем та
відповідачем - 355. Загальна сума
операції у розмірі 101 916 грн. (84 930,00 грн.
+ 16 986,00 грн.) складається із сум
поставок за видатковою накладною № 128
від 15.07.2013 на суму 70 920,00 грн., яка є
предметом спору, та видатковою
накладною № 101 від 05.07.2013 на суму 30 996,00
грн. за якою спір відсутній.

Проте, в апеляційній скарзі відповідач
наголосив на тому, що наявність
податкових накладних не доводить
наявності поставки. Це твердження
спростовується наступним.

Частиною 1 статті 201 Податкового
кодексу України передбачено, що
платник податку зобов'язаний надати
покупцю (отримувачу) на його вимогу
підписану уповноваженою платником
особою та скріплену печаткою податкову
накладну. Перелік обов'язкових
реквізитів податкової накладної також
визначений у цій частині статті.

Частина 4 статті 201 Податкового кодексу
України передбачає, що податкова
накладна складається у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця. Один
примірник видається покупцю, а другий
залишається у продавця.

У відповідності до ч.6 ст.201 ПК України
податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Згідно з ч.7 ст.201 ПК України податкова
накладна складається на кожне повне
або часткове постачання
товарів/послуг, а також на суму коштів,
що надійшли на поточний рахунок як
попередня оплата (аванс).

Податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.
При здійсненні операцій з постачання
товарів/послуг платник податку -
продавець товарів/послуг зобов'язаний
надати покупцю податкову накладну та
зареєструвати її в Єдиному реєстрі
податкових накладних (ч.10 ст.201 ПК
України).

В податкових накладних, що містяться в
матеріалах справи, є посилання на
договір поставки № 014/117 від 07.02.2011р. і
наявна інформація про товар, його
кількість та вартість, що відповідає
вимогам ст.201 ПК України.

Виходячи з цього твердження
відповідача про те, що наявність
податкових накладних не доводить
наявності поставки, є хибним. Більш
того, відобразивши в податковому
обліку спірну поставку відповідач
визнав і факт її здійснення і
скористався наданому йому законом
правом податкового кредиту з ПДВ.

Згідно з п.4 ст.129 Конституції України,
статей 33, 34 ГПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається, як на підставу своїх
вимог і заперечень, суд приймає тільки
ті докази, які мають значення для
справи. Обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Отже, з вищенаведеного вбачається, що
твердження заявника апеляційної
скарги про порушення і неправильне
застосування місцевим господарським
судом норм матеріального та
процесуального права при прийнятті
рішення не знайшли свого
підтвердження, в зв'язку з чим підстав
для зміни чи скасування рішення
господарського суду Луганської
області від 17.03.2014р. у справі №913/393/14
колегія суддів апеляційної інстанції
не вбачає.

Відповідно до статті 49 ГПК України
судові витрати по сплаті судового
збору при зверненні з апеляційною
скаргою підлягають віднесенню на
заявника скарги.

Керуючись ст.ст.49, 99, 101, 102, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Донецький апеляційний
господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Алчевський
металургійний комбінат», м. Алчевськ,
Луганська область на рішення
господарського суду Луганської
області від 17.03.2014р. у справі №913/393/14 -
залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Луганської області від 17.03.2014р. у справі
№913/393/14 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття. Постанову апеляційної
інстанції може бути оскаржено до
Вищого господарського суду України
протягом двадцяти днів з набрання
постановою апеляційного
господарського суду законної сили.

Головуючий суддя
І.В. Зубченко

Судді:
Д.О. Попков

В.М. Татенко

Надруковано 5 примірників: 1 - позивачу; 1
- відповідачу; 1 - до справи; 1 - ДАГС; 1 - ГС