ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

29.04.14р. Справа № 904/1299/14

За позовом Нікопольського
комунального підприємства
"Нікопольтеплоенерго", м. Нікополь,
Дніпропетровська область

до Комунального підприємства "Міські
автомобільні дороги" Нікопольської
міської ради, м. Нікополь,
Дніпропетровська область

про стягнення 80 000,00 грн. за договором
безвідсоткової позики

Суддя Назаренко Н.Г.

Секретар судового засідання Бондик Є.В.

Представники:

Від позивача: Шлаган М.М., довіреність №
21 від 13.01.2014 р.

Від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Нікопольське комунальне підприємство
"Нікопольтеплоенерго" звернулося до
господарського суду з позовом до
Комунального підприємства "Міські
автомобільні дороги" Нікопольської
міської ради про стягнення
заборгованості за договором
безвідсоткової позики в сумі 80 000,00грн.

Позовні вимоги обґрунтовані
неналежним виконанням Відповідачем
умов Договору №61 від 28.12.2012 року про
надання безвідсоткової позики
(поворотної фінансової допомоги).

В судовому засіданні представник
Позивача позовні вимоги підтримав,
просив суд їх задовольнити в повному
обсязі.

Відповідач відзив на позов не надав,
явку повноважного представника у
судові засідання, призначені для
розгляду справи, не забезпечив, про
дату, час і місце проведення судових
засідань відповідач повідомлений
належним чином за його
місцезнаходженням згідно матеріалів
справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 93 Цивільного
кодексу України місцезнаходження
юридичної особи визначається місцем її
державної реєстрації, якщо інше не
встановлено законом.

Відповідно до п. 3.9.1 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011 р. № 18, особи, які беруть участь у
справі, вважаються повідомленими про
час і місце розгляду судом справи у
разі виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК України.
За змістом цієї норми, зокрема, в разі
якщо ухвалу про порушення провадження
у справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.2
постанови).

Статтею 22 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що сторони зобов'язані
добросовісно користуватися належними
їм процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і
охоронюваних законом інтересів другої
сторони, вживати заходів до
всебічного, повного та об'єктивного
дослідження всіх обставин справи.

Суд вважає за можливе розглянути
справу за наявними матеріалами
відповідно до ст. 75 ГПК України, за
відсутності представника відповідача,
оскільки про час та місце розгляду
справи останній повідомлений належним
чином, про що свідчить підпис
представника відповідача в
рекомендованому повідомленні про
вручення поштового відправлення (а.с.
26), крім того, відповідач був
повідомлений телефонограмою від
22.04.2014р. № 904/1299/14/19161/14 (а.с. 24), яку
отримав бухгалтер Прохоренко Є.П.

Клопотання про використання засобів
технічної фіксації судового процесу
при розгляді цієї справи
представниками сторін не заявлялись.

25.03.2014р. в судовому засіданні винесено
ухвалу якою розгляд справи відкладено
до 22.04.2014р., 22.04.2014р. розгляд справи
відкладено до 29.04.2014р.

В судовому засіданні 29.04.2014р. оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши
докази в їх сукупності, заслухавши
пояснення представника позивача,
господарський суд, -

встановив:

28.12.2012 року між Нікопольським
комунальним підприємством
«Нікопольтеплоенерго» (далі - Позивач,
Позикодавець) та Комунальним
підприємством «Міські автомобільні
дороги» Нікопольської міської ради
(далі - Відповідач. Позичальник) був
укладений Договір №61 про надання
безвідсоткової позики (поворотної
фінансової допомоги) (далі - Договір),
відповідно до пункту 1.1 якого,
Позикодавець у порядку та на умовах
визначених цим договором, надає
Позичальникові безвідсоткову позику, а
останній зобов'язується повернути
позику в зазначений цим договором
строк.

Відповідно п. 1.2. Договору Позикодавець
надає Позичальнику суму позики
визначену п. 2.1. даного договору на
безвідсотковій поворотній основі.

Пунктом 2.1. Договору встановлено, що
розмір позики за цим договором
становить - 80 000,00 грн.

Строк надання позики Позичальникові
становить 180 календарних днів з моменту
отримання Позичальником грошових
коштів у розмірі зазначеному в п. 2.1.
цього договору (п. 3.1. Договору)

Згідно п. 3.2. Договору строк, зазначений
у п. 3.1. цього договору, може бути
продовжений за взаємною згодою сторін
шляхом складання відповідної
додаткової угоди.

У відповідності до п. 4.3. Договору
Позичальник повертає всю суму позики
визначену п. 2.1. Договору не пізніше
строку, зазначеного в п. 3.1. Договору.

Повернення позики Позичальником
здійснюється шляхом переведення в
безвідсотковій формі на поточний
рахунок Позикодавця з якого була
перерахована сума позики обумовлена п.
2.1. даного договору (п. 4.4. Договору).

Відповідно п. 6.1. Договору цей договір
набув чинності з моменту підписання
його Сторонами і є дійсним до моменту
його повного виконання.

На виконання умов Договору Позивачем
Відповідачу було надано грошові кошти
у вигляді позики в сумі 80 000,00 грн., що
підтверджується платіжним дорученням
№ 574 від 28.12.2012р. на суму 80 000,00 грн. (а.с. 9).

Відповідач у встановлений Договором
позики строк, а саме не пізніше 180 днів
(26.06.2013р.), грошові кошти, отримані від
Позивача не повернув, у зв'язку з чим
Позивач звернувся до господарського
суду з відповідним позовом для захисту
своїх порушених прав.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши
представника позивача, суд прийшов до
висновку про задоволення спору на
підставі наступного.

Майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України.

Стаття 193 ГК України встановлює, що
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Згідно п.1 ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Нормами статті 530 Цивільного кодексу
України, встановлено що, якщо у
зобов'язанні встановлено строк (термін)
його виконання, то воно підлягає
виконанню у цей строк.

Стаття 598 Цивільного кодексу України
встановлює, що зобов'язання
припиняється частково або у повному
обсязі на підставах, встановлених
договором або законом.

Відповідно до ст.599 Цивільного кодексу
України зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним
чином.

Статтею 1046 Цивільного кодексу України
передбачено, що за договором позики
одна сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Частиною першою статті 1049 Цивільного
кодексу України передбачено обов'язок
позичальника повернути позику, а саме:
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Відповідно до частин 2, 3 статті 1049
Цивільного кодексу України, позика,
надана за договором безпроцентної
позики, може бути повернена
позичальником достроково, якщо інше не
встановлено договором. Позика
вважається повернутою в момент
передання позикодавцеві речей,
визначених родовими ознаками, або
зарахування грошової суми, що
позичалася, на його банківський
рахунок.

Позивач на адресу Відповідача була
направлена претензія від 29.08.2013р. № 1153
(а.с. 10), у якій Позивач просить
повернути позику.

Відповіді на вказану претензію
відповідач не надав, суму позики не
повернув.

Заборгованість Відповідача перед
Позивачем також підтверджується актом
звіряння (а.с. 28).

Відповідно до ст. ст. 33 та 34
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень; докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу,
а господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Таким чином, позовні вимоги підлягають
задоволенню у повному обсязі зі
стягненням з Відповідача на користь
Позивача 80 000,00грн. - основного боргу.

Згідно ст. 49 ГПК України судові витрати
по справі при задоволенні позову
покладаються на Відповідача.

Керуючись ст.ст. 4, 32, 33, 36, 43-45, 48, 49, 82-85,
116-117 Господарського процесуального
кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Комунального підприємства
«Міські автомобільні дороги»
Нікопольської міської ради (53207,
Дніпропетровська область, м. Нікополь,
вул. Ушинського, 51-Б, ) на
користь Нікопольського комунального
підприємства «Нікопольтеплоенерго»
(53213, Дніпропетровська область, м.
Нікополь, пр. Трубників, 12а, ) 80 000,00 грн. (вісімдесят тисяч грн. 00
коп.) - боргу, 1 827,00 грн. (одна тисяча
вісімсот двадцять сім грн. 00 коп.) -
витрат по сплаті судового збору, про що
видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційної скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Суддя Н.Г. Назаренко

Дата підписання рішення, оформленого
відповідно до вимог ст. 84 ГПК України, -
30.04.2014р.