РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2014 року
Справа № 906/824/13

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючого судді
Мамченко Ю.А.

судді Дужич
С.П. ,

судді
Саврій В.А.

при секретарі Ткач Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача: Лісовський С.В. (довіреність
№33-21/41241 від 20.12.2013 року)

відповідача: не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу
відповідача ДП "Промжитлобуд" фірми
"Житомирінвест" ВАТ" на рішення
господарського суду Житомирської
області від 21.01.2014 р. у справі №906/824/13
(суддя Маріщенко Л.О.)

за позовом Публічного акціонерного
товариства "УкрСибБанк"

до відповідача Дочірнього
підприємства "Промжитлобуд" фірми
"Житомирінвест" ВАТ

про стягнення 443863,04 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Житомирської області від 21 січня 2014
року у справі №906/824/13 позов Публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»
(61050, м. Харків, просп. Московський, 60, ) (надалі - позивач) до
Дочірнього підприємства
«Промжитлобуд» фірми «Житомирінвест»
ВАТ (10000, м.Житомир, вул.Московська, 60,
) (надалі - відповідач)
про стягнення 443863,04 грн. задоволено.
Стягнуто з Дочірнього підприємства
"Промжитлобуд" фірми "Житомирінвест"
ВАТ на користь Публічного акціонерного
товариства "УкрСиббанк" - 340250,61 грн.
заборгованості по поверненню
безпідставно триманих коштів, 103612,43
грн. процентів за користування
безпідставно отриманими коштами, 8877,26
грн. судового збору /а.с.195-196/. Вказане
рішення обґрунтовано тим, що
відповідачем не надано доказів
повернення грошових коштів у
заявленому розмірі 340250,61 грн., а відтак
вимоги позивача в цій частині є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню. Місцевий
господарський суд, перевіривши
розрахунок процентів за користування
безпідставно отриманими коштами,
вважає його вірним, а вимогу про їх
стягнення такою, що підлягає
задоволенню.

Не погоджуючись з прийнятим судом
першої інстанції рішенням, відповідач -
ДП «Промжитлобуд» фірми
«Житомирінвест» ВАТ звернувся до
Рівненського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить рішення
господарського суду Житомирської
області від 21.01.2014 року у справі №906/824/13
скасувати та прийняти нове рішення,
яким в задоволенні позову відмовити
/а.с.203-204/. Обґрунтовуючи свої вимоги
апелянт посилається на порушення
господарським судом Житомирської
області норм матеріального та
процесуального права. Зокрема, апелянт
зазначає, що провівши судове засідання
без присутності відповідача у зв'язку з
не повідомленням останнього,
відповідача було позбавлено законного
права на висловлення своєї позиції
щодо предмету позову; в матеріалах
справи відсутні підтверджуючі
документи, які є належними доказами на
підтвердження факту отримання ДП
«Промжитлобуд» коштів; наданий
позивачем розрахунок заборгованості
не може служити документом, на якому
ґрунтуються позовні вимоги позивача.

Ухвалою Рівненського апеляційного
господарського суду від 11 березня 2014
року апеляційну скаргу відповідача
прийнято до провадження та призначено
дату судового засідання на 02 квітня 2014
року /а.с.202/.

Від позивача - Публічного акціонерного
товариства «УкрСиббанк» надійшов
відзив на апеляційну скаргу,
відповідно до якого останній вважає
оскаржуване рішення законним та
обґрунтованим, прийнятим у повній
відповідності до норм матеріального та
процесуального права, відтак в
задоволенні апеляційної скарги
просить відмовити, а судове рішення у
справі залишити без змін /а.с.213-215/. В
обґрунтування своїх доводів зазначає,
що в матеріалах справи містяться
докази про належне повідомлення
господарським судом Житомирської
області відповідача про дату і час
судового засідання, зокрема на аркуші
справи 184.

01 квітня 2014 року позивачем - Публічним
акціонерним товариством «УкрСиббанк»
було подано клопотання про розгляд
апеляційної скарги без участі
представника позивача.

В судовому засіданні 02 квітня 2014 року, у
зв'язку з неявкою представників сторін,
розгляд апеляційної скарги було
відкладено на 30 квітня 2014 року /а.с. 225/.

Представник відповідача в судове
засідання 30 квітня 2014 року не з'явився,
про причини неявки суд не повідомив.
Про дату, час та місце проведення
судового засідання повідомлений
належним чином /а.с. 229/.

Враховуючи положення те, що судом
вчинено всі необхідні дії для
належного повідомлення всіх учасників
провадження у справі про час і місце
розгляду справи, колегія суддів вважає
за можливе розглянути справу в даному
судовому засіданні за відсутності
представника відповідача за наявними у
справі матеріалами, у відповідності до
вимог статті 101 ГПК України.

Крім того, пунктом 2 ухвали
Рівненського апеляційного
господарського суду від 02 квітня 2014
року передбачено, що неявка
представників сторін в судове
засідання в разі повідомлення їх
належним чином не є перешкодою для
розгляду апеляційної скарги по суті.

Колегія суддів, заслухавши пояснення
представника позивача, розглянувши
матеріали справи, обговоривши доводи
апеляційної скарги та відзиву на неї,
перевіривши юридичну оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
дослідивши правильність застосування
місцевим господарським судом норм
матеріального та процесуального права,
вважає, що у задоволенні вимог
апеляційної скарги слід відмовити,
рішення місцевого господарського суду
- залишити без змін.

При цьому колегія суддів виходила з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
29.03.2007 року між акціонерним товариством
"УкрСиббанк" (з 21.12.2009 року Публічне
акціонерне товариство "УкрСиббанк") та
дочірнім підприємством "Промжитлобуд"
фірми "Житомирінвест" ВАТ укладено
кредитний договір №0.

Згідно з пунктами 1.1, 1.2, 1.5 даного
договору, позивач надав відповідачу
кредит (грошову суму) у формі
поновлюваної кредитної лінії з лімітом
в розмірі 772000,00 грн. Кошти відповідач
отримував окремими частинами
(траншами) у період з 29.03.2007 року по
28.01.2008 року, які надавались шляхом
зарахування на поточний рахунок №
81000.

З наявних у матеріалах справи
банківських виписок по особовому
рахунку відповідача вбачається, що
позивач надав скаржнику кредит, в
розмірі, обумовленому умовами договору
/а.с. 58-136/.

Відповідно до статті 627 Цивільного
кодексу України сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Згідно приписів частини 1 статті 629
Цивільного кодексу України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до частини 1 статті 526
Цивільного кодексу України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

У відповідності до частини 1 статті 55
Закону України "Про банки та банківську
діяльність" відносини банку з клієнтом
регулюються законодавством України,
нормативно-правовими актами
Національного банку України та угодами
(договорами) між клієнтом та банком.

Згідно з частиною 2 статті 345
Господарського кодексу України
кредитні відносини здійснюються на
підставі кредитного договору, що
укладається між кредитором і
позичальником у письмовій формі. У
кредитному договорі передбачаються
мета, сума і строк кредиту, умови і
порядок його видачі та погашення, види
забезпечення зобов'язань позичальника,
відсоткові ставки, порядок плати за
кредит, обов'язки, права і
відповідальність сторін щодо видачі та
погашення кредиту.

Відповідно до частини 1 статті 1054
Цивільного кодексу України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

У відповідності до пункту 2.12 Положення
про організацію операційної
діяльності в банках України,
затвердженого постановою Правління
Національного банку України від 18.06.2003
року № 254, з метою забезпечення
здійснення операцій відповідно до
розподілу обов'язків, своєчасного
формування (одержання) первинних
документів, відображення інформації
про операції в облікових регістрах та
виконання процедур контролю банк
самостійно встановлює правила
документообороту за операціями з
урахуванням вимог нормативно-правових
актів Національного банку та умов
договорів між банком і клієнтом.

Виходячи з того, що згідно пункту 2.14
вищевказаної постанови НБУ зазначене
положення також поширюється на порядок
подання та оформлення електронних
розрахункових документів, вбачається,
що Банк при здійсненні операційної
діяльності, яка пов'язана з
розрахунково-касовим обслуговуванням
та обігом грошових коштів по рахункам
клієнта, зобов'язаний, з урахуванням
вимог нормативно-правових актів
Національного банку, діяти виключно на
підставі договору, який укладено між
банком та клієнтом про відкриття та
обслуговування розрахункових
рахунків.

Дане твердження також кореспондує
положенням пункту 5.2 статті 5 Закону
України "Про платіжні системи та
переказ коштів в Україні", відповідно
до якого відносини між суб'єктами
переказу регулюються на підставі
договорів, укладених між ними з
урахуванням вимог законодавства
України.

В даному випадку, положеннями пункту 1.5
Кредитного договору сторони чітко
передбачили, що кредит надається
шляхом зарахування коштів на поточний
рахунок Позичальника №81000 для
подальшого використання за цільовим
призначенням.

Враховуючи вищевикладене, з
банківських виписок по особовому
рахунку відповідача вбачається, що
позивач надав скаржнику кредит, в
розмірі, обумовленому умовами договору
/а.с. 58-136/.

Відповідно до Узагальнюючої
податкової консультації щодо
використання банківських виписок як
первинних документів, затвердженої
Наказом Державної податкової служби
України 05.07.2012 року №583, первинним
документом вважається документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

В свою чергу господарська операція -
дія або подія, яка викликає зміни в
структурі активів та зобов'язань,
власному капіталі підприємства.

Виписки з особових рахунків клієнтів,
що є регістрами аналітичного обліку,
вміщують записи про операції,
здійснені протягом операційного дня,
та є підтвердженням виконаних за день
операцій і призначаються для видачі
або відсилання клієнту. Порядок,
періодичність друкування та форма
надання виписок (у паперовій чи
електронній формі) із особових
рахунків клієнтів обумовлюються
договором банківського рахунку, що
укладається між банком і клієнтом під
час відкриття рахунку.

З огляду на вищенаведене, місцевий
господарський суд прийшов до
правильного висновку, що зазначені
вище виписки по особовому рахунку
відповідача є первинними документами,
а відповідно і належними та
допустимими доказами в розумінні
статті 34 ГПК України, а тому
приймаються до уваги судом.

23.11.2010 року Господарським судом
Житомирської області прийнято рішення,
залишеним без змін апеляційною
інстанцією, по справі №2/132-Д, яким
задоволено позов фірми "Житомирінвест"
ВАТ до АТ "УкрСиббанк", ДП
"Промжитлобуд", визнано недійсними
кредитний договір №0 від 29.03.2007
року, додаткову угоду №1 від 29.03.2007 року
до кредитного договору № 0 від
29.03.2007 року та договір іпотеки від 29.03.2007
року, посвідчений приватним нотаріусом
Житомирського міського нотаріального
округу ОСОБА_3, реєстр. №4619.

23.04.2013 року позивачем було надіслано
відповідачу вимогу про повернення
безпідставно отриманих коштів в сумі
443863,04 грн., яка складається з
заборгованості по поверненню
безпідставно триманих коштів в сумі
340250,61 грн. та процентів за користування
безпідставно отриманими коштами в сумі
103612,43 грн., яка вручена відповідачу
25.04.2013 року /а.с.30-31/. Вимога залишена без
задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 11
Цивільного кодексу України цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки.

Відповідно до статті 216 ЦК України, у
разі недійсності правочину кожна із
сторін зобов'язана повернути другій
стороні у натурі все, що вона одержала
на виконання цього правочину.

Згідно статті 1212 Цивільного кодексу
України, особа, яка набула майно або
зберегла його у себе за рахунок іншої
особи (потерпілого) без достатньої
правової підстави (безпідставно набуте
майно), зобов'язана повернути
потерпілому це майно. Особа зобов'язана
повернути майно і тоді, коли підстава,
на якій воно було набуте, згодом
відпала.

Положення цієї глави застосовуються
незалежно від того, чи безпідставне
набуття або збереження майна було
результатом поведінки набувача майна,
потерпілого, інших осіб чи наслідком
події.

Положення цієї глави застосовуються
також до вимог про: 1) повернення
виконаного за недійсним правочином; 2)
витребування майна власником із чужого
незаконного володіння; 3) повернення
виконаного однією із сторін у
зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди
особою, яка незаконно набула майно або
зберегла його у себе за рахунок іншої
особи.

Положення глави 83 Цивільного кодексу
України застосовуються незалежно від
того, чи безпідставне набуття або
збереження майна було результатом
поведінки набувача майна, потерпілого,
інших осіб чи наслідком події.
Положення цієї глави застосовуються
також до вимог про: повернення
виконаного за недійсним правочином;
витребування майна власником із чужого
незаконного володіння; повернення
виконаного однією із сторін у
зобов'язанні; відшкодування шкоди
особою, яка незаконно набула майно або
зберегла його у себе за рахунок іншої
особи.

Відповідно до статті 33 ГПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Оскільки доказів повернення грошових
коштів у заявленому розмірі 340250,61 грн.,
в порушення вимог статті 33 ГПК України,
відповідачем не надано, місцевим судом
правомірно задоволено вимоги позивача
в цій частині.

Що стосується вимоги позивача про
стягнення з апелянта процентів за
користування безпідставно отриманими
коштами у сумі 103612,43 грн., колегія
суддів вважає за необхідне зазначити
наступне.

Частиною 2 статті 1214 ЦК України
встановлено, що у разі безпідставного
одержання чи збереження грошей
нараховуються проценти за
користування ними (стаття 536 цього
Кодексу).

Згідно статті 536 ЦК України за
користування чужими грошовими коштами
боржник зобов'язаний сплачувати
проценти, якщо інше не встановлено
договором між фізичними особами.
Розмір процентів за користування
чужими грошовими коштами
встановлюється договором, законом або
іншим актом цивільного законодавства.

Положеннями частини 6.1 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 17.12.2013 року №14 "Про деякі
питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань"
визначено, що проценти річних, про які
йдеться у частині другій статті 625 ЦК
України, необхідно відрізняти від
процентів за користування чужими
коштами, передбачених статтею 536
названого Кодексу.

Стягнення процентів річних є заходом
відповідальності за порушення
грошового зобов'язання і одночасно, як
зазначалося, способом захисту
майнового права та інтересу кредитора,
тобто зобов'язанням сплатити кошти,
тоді як проценти, зазначені у статті 536
ЦК України, - це плата за користування
чужими коштами, в тому числі
безпідставно одержаними, збереженими
грішми (стаття 1214 ЦК України).

За змістом пункту 6.2. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
17.12.2013 року №14 "Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань", підставами для
застосування до правовідносин сторін
статті 536 ЦК України є, по-перше, факт
користування чужими коштами, по-друге -
встановлення розміру відповідних
процентів договором або чинним
законодавством (наприклад, статтями 1048,
1054, 1061 ЦК України).

Відповідно до статті 1048 ЦК України,
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюються
договором. Якщо договором не
встановлений розмір процентів, їх
розмір визначається на рівні облікової
ставки Національного банку України.

За таких обставин, суди обох інстанцій,
перевіривши розрахунок процентів за
користування безпідставно отриманими
коштами, наведений ПАТ «Укрсиббанк» у
позовній заяві, вважають його вірним, а
вимоги в цій частині такими, що
підлягають задоволенню.

Колегією суддів Рівненського
апеляційного господарського суду
розглянуті доводи скаржника щодо
винесення рішення господарським судом
за відсутності відповідача не
повідомленого належним чином про дату,
час та місце проведення засідання суду
та встановлено наступне.

Ухвала господарського суду
Житомирської області про порушення
провадження у справі від 11 червня 2013
року у справі №906/824/13 надсилалась
відповідачу - ДП «Промжитлобуд» фірми
«Житомирінвест» ВАТ рекомендованим
листом з повідомленням про вручення на
адресу: 10000, м.Житомир, вул.Чапаєва, 7, яка
зазначена у позовній заяві від 27.05.2013
року вих.№30-11/2426 /а.с. 2-3/, кредитному
договорі №0 від 29 березня 2007 року
/а.с.8-12/, документах, які долучені
представником відповідача до
матеріалів справи /а.с.48-53/. Подальша
поштова кореспонденція надсилалася
також на зазначену адресу. В матеріалах
справи містяться докази одержання
скаржником поштових відправлень,
зокрема на аркушах справи: 42, 137, 184.

Крім того, представник Дочірнього
підприємства «Промжитлобуд» фірми
«Житомирінвест» ВАТ (Грабович С.В. -
довіреність №б/н від 01.06.2013 року) була
присутня в судових засіданнях 20.08.2013
року /а.с. 47/, 22.08.2013 року /а.с. 55/, 03.09.2013
року /а.с. 145/, 17.09.2013 року /а.с.153/, що також
свідчить про повідомлення відповідача
належним чином.

Скаржником не надано доказів на
підтвердження того, що адреса
відповідача - Дочірнього підприємства
«Промжитлобуд» фірми «Житомирінвест»
ВАТ станом на дату розгляду справи в
суді першої інстанції була: 10000,
м.Житомир, вул.Московська, 60.

Частиною 3 статті 22 ГПК України
передбачено, що сторони зобов'язані
добросовісно користуватися належними
їм процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
законом інтересів другої сторони,
вживати заходів до всебічного, повного
та об'єктивного дослідження всіх
обставин справи.

Відповідно до статті 87 ГПК України,
повне рішення та ухвали надсилаються
сторонам, прокурору, третім особам, які
брали участь в судовому процесі, але не
були присутні у судовому засіданні,
рекомендованим листом з повідомленням
про вручення не пізніше трьох днів з
дня їх прийняття або за їх зверненням
вручаються їм під розписку
безпосередньо в суді.

Відповідно до пункту 3.9.1. Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України № 18 від 26.12.2011 року «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції»
особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК. У разі
якщо ухвалу про порушення провадження
у справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи викладене, колегія суддів
не вбачає порушення процесуального
законодавства місцевим господарським
судом при повідомленні сторін про час і
місце розгляду справи. Відповідач був
належним чином повідомлений про час і
місце розгляду справи.

Відповідно до пункту 1 статті 103
Господарського процесуального кодексу
України апеляційна інстанція за
результатами розгляду апеляційної
скарги має право залишити рішення
місцевого господарського суду без
змін, а скаргу без задоволення.

Враховуючи вищевикладені обставини
справи та зважаючи на наявні в
матеріалах справи докази, колегія
суддів прийшла до висновку, що доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції та не
можуть бути підставою для скасування
рішення.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 99, 101, 103, 105 ГПК
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду
Житомирської області від 21.01.14 р. у
справі №906/824/13 залишити без змін,
апеляційну скаргу Дочірнього
підприємства "Промжитлобуд" фірми
"Житомирінвест" ВАТ - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може
бути оскаржено у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
постановою апеляційного
господарського суду законної сили.

Справу № 906/824/13 повернути
господарському суду Житомирської
області.

Головуючий суддя
Мамченко Ю.А.

Суддя
Дужич С.П.

Суддя
Саврій В.А.