ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2014 року Справа № 917/1709/13 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів :

головуючого суддіХодаківської І.П.
(доповідач),суддівФролової Г.М., Яценко
О.В.,розглянувши касаційну скаргу
Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4на
постанову від 12.11.2013 Харківського
апеляційного господарського судуу
справі№917/1709/13 господарського суду
Полтавської областіза
позовомОбласного комунального
виробничого підприємства теплового
господарства
"Лубнитеплоенерго"доФізичної особи -
підприємця ОСОБА_4простягнення 3558,45грн.
За участю представників сторін:

Від позивача - Таращенко В.І. (дов. від
10.01.14)

Від відповідача - ОСОБА_6 (дов. від 09.10.12)

Відповідно до розпорядження
заступника Секретаря другої судової
палати від 23.04.2014 справа слухається
колегією суддів у складі: головуючий -
Ходаківська І.П., судді - Фролова Г.М.,
Яценко О.В.

ВСТАНОВИЛА:

Обласне комунальне виробниче
підприємство теплового господарства
"Лубнитеплоенерго" (надалі - ОКВПТГ
"Лубнитеплоенерго") звернулось до
господарського суду Полтавської
області з позовною заявою до ФОП
ОСОБА_4 про стягнення вартості
безпідставно набутої теплової енергії
за період з жовтня 2012 р. по квітень 2013 р.
в сумі 3558,45 грн., з посиланням на те, що
відповідач після розірвання в квітні
2012 р. укладеного між сторонами договору
на відпуск теплової енергії
безпідставно користувався послугами з
постачання теплової енергії.

Рішенням господарського суду
Полтавської області від 03.10.2013 (суддя
Безрук Т.М.) в позові відмовлено.

Постановою колегії суддів
Харківського апеляційного
господарського суду від 12.11.2013 у складі:
Пелипенко Н.М., Івакіної В.О., Тихого П.В.
рішення господарського суду першої
інстанції скасовано, позов задоволено,
стягнуто з ФОП - ОСОБА_4 на користь
ОКВПТГ "Лубнитеплоенерго" вартість
безпідставно набутої теплової енергії
за період з жовтня 2012 р. по квітень 2013р.
в сумі 3 558,45 грн.

ФОП - ОСОБА_4 у касаційній скарзі
просить постанову апеляційної
інстанції скасувати, рішення
господарського суду першої інстанції
залишити без змін. Скарга мотивована
неправильним застосуванням та
порушенням апеляційним господарським
судом норм чинного законодавства,
зокрема, положень закону України "Про
житлово-комунальні послуги", Закону
України "Про теплопостачання".

ОКВПТГ "Лубнитеплоенерго" у відзиві
просить постанову апеляційної
інстанції залишити без змін.

Розглянувши матеріали справи та
касаційної скарги, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом норм матеріального
і процесуального права, колегія суддів
зазначає наступне.

Апеляційним господарським судом
встановлено, що 11.06.2009 між ОКВПТГ
"Лубнитеплоенерго" та ФОП ОСОБА_4
укладений договір № 396/182 на відпуск
теплової енергії у вигляді гарячої
води, за умовами якого позивач
зобов'язався постачати теплову енергію
для забезпечення опалення приміщень
відповідача, а саме: магазину, що
розміщений на першому поверсі
багатоквартирного житлового будинку
АДРЕСА_1, а споживач зобов'язався
сплачувати за отримане опалення,
виходячи з фактичного обсягу спожитої
теплової енергії по затвердженому
тарифу.

Відповідно до п. 19 договору термін
його дії визначений з 11.06.2009 по 15.04.2010;
договір вважається пролонгованим на
кожний наступний рік, якщо за місяць до
закінчення його строку не надійде
заява від однієї із сторін про відмову
від цього договору.

14.03.2012 позивач отримав заяву
відповідача про відмову від
пролонгації договору на відпуск
теплової енергії з 15 квітня 2012 року.

Таким чином, договір від 11.06.2009 № 396/182
на відпуск теплової енергії у вигляді
гарячої води припинив свою дію 15.04.2012.
Новий договір сторонами не укладався.

Протягом опалювального періоду з
жовтня 2012 р. по квітень 2013 р. позивачем
було належним чином забезпечене
безперебійне постачання теплової
енергії на опалення житлового будинку
АДРЕСА_1, на першому поверсі якого
знаходяться нежитлові приміщення
відповідача, що підтверджується
довідкою Лубенського комунального
житлово-експлуатаційного управління
(балансоутримувача вказаного будинку)
від 02.07.2013 за № 01-02/556.

Відповідач спожиту теплову енергію
не сплатив, у зв'язку з чим позивач
звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до п. 3 ст. 16 Закону України
"Про житлово-комунальні послуги",
комунальні послуги надаються
споживачу безперебійно, за винятком
часу перерв, в т.ч. міжопалювалого
періоду для систем опалення.

Пунктом 3 ст. 20 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги"
встановлено, що споживач зобов'язаний
оплачувати житлово-комунальні послуги
у строки, встановлені договором або
законом.

Згідно ч.ч. 5, 6 ст. 19 Закону України
"Про теплопостачання",
теплотранспортуюча організація не має
права відмовити споживачу теплової
енергії у забезпеченні його тепловою
енергією за наявності технічних
можливостей на приєднання споживача до
теплової мережі, а споживач повинен
щомісячно здійснювати оплату
теплопостачальній організації за
фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 Цивільного
кодексу України, цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема є:
договори та інші правочини; створення
літературних, художніх творів,
винаходів та інших результатів
інтелектуальної, творчої діяльності:
завдання майнової (матеріальної) та
моральної шкоди іншій особі; інші
юридичні факти; цивільні права та
обов'язки можуть виникати
безпосередньо з актів цивільного
законодавства.

У відповідності до положень ст. 24
Закону України "Про теплопостачання" та
ст. 20 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги", обов'язок
укладання договору покладено на
споживача.

Таким чином, зобов'язання
відповідача в умовах неукладеного
договору на теплопостачання виникає на
підставі дії законів, що перелічені
вище. А неукладення договору не
звільняє відповідача від сплати
заборгованості за спожиту теплову
енергію.

Відповідно до ст. 25 Закону України
"Про теплопостачання" у разі відмови
споживача оплачувати споживання
теплової енергії заборгованість
стягується в судовому порядку.

Рішенням господарського суду
Полтавської області від 05.02.2013 у
справі № 18/2419/12 за позовом ОКВПТГ
"Лубнитеплоенерго" до ФОП ОСОБА_4,
залишеним без змін Постановою
Харківського апеляційного
господарського суду від 26.03.2013,
встановлено, що не зважаючи на
припинення дії договору на відпуск
теплової енергії у вигляді гарячої
води №396/182 від 11.06.2009, відповідач не
вибув із правовідносин з позивачем з
приводу постачання теплової енергії,
оскільки продовжує знаходитись в
нежитловому приміщенні, яке
розташоване в житловому будинку,
обладнаному системою централізованого
опалення.

Згідно ч. 2 ст. 35 Господарського
процесуального кодексу України, факти,
встановлені рішенням господарського
суду (іншого органу, який вирішує
господарські спори) під час розгляду
однієї справи, не доводяться знову при
вирішенні інших спорів, в яких беруть
участь ті самі сторони.

Крім того, рішенням господарського
суду Полтавської області від 05.02.2013 у
справі № 18/2419/12 було встановлено факт
самовільного відключення відповідачем
нагрівальних приладів внутрішньої
системи опалення та зобов'язано
відповідача відновити централізоване
опалення магазину шляхом приєднання
радіаторів опалення до стояків
централізованої системи опалення.

З урахуванням наведеного, а також
того, що відповідачем було відключено
нагрівальні прилади внутрішньої
системи опалення без отримання
дозвільних документів на відключення,
Харківським апеляційним господарським
судом у даній справі було зроблено
висновок, що законні підстави для
звільнення відповідача від сплати за
надані позивачем послуги з опалення
відсутні, оскільки згідно ч. 1 ст. 277
Господарського кодексу України,
абоненти користуються енергією з
додержанням правил користування
енергією відповідного виду, що
затверджуються Кабінетом Міністрів
України.

Апеляційною інстанцією встановлено,
що на підтвердження обсягу фактично
спожитої відповідачем теплової
енергії, позивач до позовної заяви
додав розрахунок, здійснений згідно з
максимальним погодинним навантаженням
у відповідності до вимог КТМ 204 України
244-94 "Норми та вказівки по нормуванню
витрат палива та теплової енергії на
опалення житлових та громадських
споруд, а також на
господарсько-побутові потреби в
Україні", затверджених Державним
комітетом України по
житлово-комунальному господарству
14.12.1993. При цьому розрахунок обсягу
фактично спожитої теплової енергії
здійснений позивачем з урахуванням
даних, зазначених у Технічному
паспорті на приміщення відповідача,
виготовленого станом на 30.01.2009, в
таблицях ДСТУ-Н Б В. 1.1-27: 2010 "Будівельна
кліматологія", затверджених наказом
Мінрегіонбуду України від 16.12.2010 № 511,
та з урахуванням показників
температури всередині приміщення,
середньомісячної температури
зовнішнього повітря, договору на
відпуск теплової енергії у вигляді
гарячої води № 396/182 від 11.06.2009, та
кількості діб роботи
тепловикористального обладнання в
розрахунковому періоді.

З метою врегулювання спору позивачем
були направлені відповідачу вимоги від
23.05.2013 за вих. № 1-17/1647 та від 16.07.2013 за
вих. № 1-17/2033 щодо оплати спожитої
відповідачем теплової енергії на суму
3558,45 грн., які відповідач залишив без
задоволення.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів вважає, що апеляційний
господарський суд дійшов
обгрунтованого висновку про
задоволення позову та стягнення з
відповідача вартості спожитої
теплової енергії за період з жовтня 2012
р. по квітень 2013 р. в сумі 3558,45 грн.

Колегія суддів звертає увагу
касатора, що статтею 1117 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що переглядаючи у
касаційному порядку судові рішення,
касаційна інстанція на підставі
встановлених фактичних обставин
справи перевіряє застосування судом
першої чи апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського
суду чи відхилені ним, вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, збирати нові докази
або додатково перевіряти докази.

З урахуванням наведеного, постанова
апеляційної інстанції відповідає
нормам чинного законодавства і має
бути залишено без змін.

Керуючись, ст.ст. 111-5, 111-7, 111-9, 111-11
Господарського процесуального кодексу
України, колегія суддів Вищого
господарського суду України

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_4 залишити без
задоволення.

Постанову від 12.11.2013 Харківського
апеляційного господарського суду у
справі №917/1709/13 господарського суду
Полтавської області залишити без
змін.

Головуючий суддя
І. Ходаківська

Судді
Г. Фролова

О. Яценко