ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

05 травня 2014 р. Справа №
903/216/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю фірма "Панхім",
с.Рованці, Луцький район, Волинська
область

до відповідача: Підприємця ОСОБА_1,
м.Луцьк

про стягнення 152 145, 62 грн.

Суддя Пахолюк В. А.

Представники:

від позивача: Кравчук Н. В., довіреність
від 23.01.2014 року №23-1,

від відповідача: не прибув

Суть спору:

Позивач - Товариство з обмеженою
відповідальністю фірма "Панхім",
звернувшись з позовом до суду, просить
стягнути з відповідача - Підприємця
ОСОБА_1 152 145, 62 грн., в т.ч. 58 329, 30 грн.
основного боргу згідно договору
поставки № 0000151 від 26.04.2013 року, 72 735, 77
грн. товарного кредиту, 5 220, 17 грн. пені,
15 860, 38 грн. - 40% річних.

В обґрунтування позовних вимог
посилається на невиконання
відповідачем взятих на себе згідно
договору поставки № 0000151 від 26.04.2013 року
зобов'язань по оплаті поставленого
товару (нафтопродуктів).

Ухвалою суду від 07.04.2014 р. розгляд
справи було відкладено у зв'язку з
нез'явленням в судове засідання
представника відповідача та
неподанням ним витребуваних доказів.

Представник позивача в судовому
засіданні в порядку ст. 22 ГПК України в
межах повноважень, наданих довіреністю
від 23.01.2014 року №23-1 подала клопотання
від 05.05.2014 року (вх..№ 01-29/4260/14)
відповідно до якого у зв'язку з
частковою оплатою боргу відповідачем в
розмірі 5000 грн. 00 коп., просить стягнути
з підприємця ОСОБА_1 основний борг в
сумі 53 329 грн. 30 коп.

Відповідна заява представника
позивача приймається судом.

Відповідач в судове засідання повторно
не з'явився, витребуваних ухвалою суду
документів не подав, хоча був вчасно та
належним чином повідомлений про час та
місце розгляду справи, що
підтверджується повідомленням про
вручення поштового відправлення.

Відповідно до п. 3.9.2 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" від 26.12.2011 року №18 у
випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи вищевикладене, суд
дійшов висновку про розгляд справи за
наявними в ній матеріалами відповідно
до ст. 75 ГПК України.

Заслухавши пояснення
представника позивача, дослідивши
наявні матеріали справи, господарський
суд встановив.

26.04.2013 року між позивачем - Товариством
з обмеженою відповідальністю фірмою
"Панхім" та відповідачем - Підприємцем
ОСОБА_1 був укладений договір поставки
№0000151 (далі договір).

Відповідно до ст. 174 ГК України
господарські зобов'язання можуть
виникати, зокрема, з договору. Між
сторонами зобов'язання виникли з
договору поставки №0000151 від 26.04.2013 року.

Відповідно до ст. 265 ГК України за
договором поставки одна сторона -
постачальник зобов'язується передати
(поставити) у зумовлені строки (строк)
другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно п. п. 1.1, 1.2, 5.1, 5.6, 5.8 - 5.11, 6.3, 7.2, 7.4, 9.1
позивач зобов'язується поставити та
передати відповідачу у власність
нафтопродукти, а відповідач
зобов'язується прийняти товар та
оплатити його вартість на умовах
даного договору. Асортимент, ціна та
кількість товару узгоджується
сторонами додатково та визначається у
видаткових накладних, які є невід'ємною
частиною даного договору, та/або у
лімітно-забірній відомості. Ціна за
одиницю товару встановлюється за
погодженням сторін та підтверджується
виданою постачальником видатковою
накладною або специфікацією чи
рахунком на оплату. Ціна товару включає
податки та обов'язкові платежі
передбачені чинним законодавством
України. Оплата товару здійснюється
протягом п'ятнадцяти днів з моменту
поставки товару. Сторони домовились, що
при наявності заборгованості,
незалежно від причин її виникнення,
кошти, які надходять від відповідача,
зараховуються в першу чергу на
погашення заборгованості, що
утворилася раніше, незалежно від
призначення платежу. У випадку
неоплати відповідачем відвантаженої
партії товару в строки, вказані в п. 5.6
даного договору, відповідач дає згоду
на те, щоб неоплачений товар рахувався
поставленим на умовах товарного
кредиту, терміном на тридцять днів,
починаючи з дня після відвантаження
товару з нарахуванням відповідачу 0,5 %
за кожен день використання товарного
кредиту. Відповідач зобов'язаний
оплатити товар, поставлений на умовах
товарного кредиту і сплатити відсотки
за його використання в терміни, вказані
в п. 5.10 даного договору. Під наданням
відповідачем згоди на те, щоб
неоплачений товар рахувався
поставленим на умовах товарного
кредиту розуміється підписання даного
договору. Відповідач зобов'язаний
оплатити суму товарного кредиту і
відсотків за його використання на
тридцять перший день від дати
відвантаження вказаної в накладній
та/або лімітно-забірній відомості. Якщо
після закінчення тридцяти днів
користування товарним кредитом,
відповідач не внесе всіх передбачених
договором платежів - він продовжує
сплачувати відсотки за користування
товарним кредитом до повного погашення
заборгованості, а також пеню в
розмірах, передбачених п. 7.2 даного
договору. Передача товару позивачем
відповідачу засвідчується видатковими
накладними та/або лімітно-забірними
відомостями. У випадку неоплати
покупцем відвантаженої партії товару в
строк, що передбачений пунктом 5.6
даного договору, відповідач сплачує
пеню у розмірі подвійної облікової
ставки НБУ від суми заборгованості за
кожний день прострочення виконання
грошового зобов'язання. Сторони
прийшли до згоди щодо зміни розміру
процентної ставки, передбаченої
частиною 2 ст. 625 ЦК України, і
встановлюють її в розмірі сорока
відсотків річних від несплаченої
загальної вартості товару до дня
повної оплати. Даний договір набуває
сили з моменту його підписання і діє до
31 грудня 2013 року, а в частині
взаєморозрахунків - до їх повного
виконання. У випадку, якщо жодна із
сторін не заявить у письмовій формі про
свій намір розірвати або змінити
договір за 1 місяць до закінчення
строку дії, даний договір вважається
автоматично пролонгованим кожен раз
строком на 1 рік.

Докази про припинення чи зміну дії
договору в матеріалах справи відсутні.

У відповідності до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
закону, а за відсутності таких умов та
вимог - відповідно до звичаїв ділового
обороту та інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

На виконання умов договору позивач
передав відповідачу товар - дизельне
паливо на загальну суму 270 346 грн. 10 коп.,
що підтверджується відповідними
видатковими накладними № ФП-0000134 від
11.09.2013 р., № ФП-0000217 від 17.09.2013 р., № ФП-0000409
від 30.09.2013 р., № ФП-0000278 від 23.09.2013 р., №
ФП-0000114 від 08.10.2013 р., № ФП-0000473 від 31.10.2013
р., № ФП-0000464 від 31.10.2013 р., № ФП-0000323 від
29.11.2013 р., № ФП-0000154 від 11.07.2013 р., № ФП-0000168
від 15.07.2013 р., № ФП-0000263 від 19.07.2013 р., №
ФП-0000203 від 16.07.2013 р., № ФП-0000327 від 24.07.2013
р., № ФП-0000399 від 30.07.2013 р., № ФП-0000222 від
20.06.2013 р., № ФП-0000448 від 31.07.2013 р., № ФП-0000345
від 31.05.2013 р., № ФП-0000408 від 30.04.2013 р., №
ФП-0000398 від 30.08.2013 р., № ФП-0000338 від 27.06.2013
р., № ФП-0000281 від 22.08.2013 р., № ФП-0000095 від
08.08.2013 р.

Товар отримано відповідачем особисто,
про що свідчить підпис та печатка
підприємця.

В порушення умов договору відповідач
отриманий товар оплатив частково на
суму 192691 грн. 30 коп., що стверджується
банківськими виписками.

24.12.2013 року позивач на адресу
відповідача надіслав вимогу №19 про
термінове погашення боргу в сумі 77 654
грн. 80 коп., що підтверджується поштовою
квитанцією та описом вкладення у
цінний лист. Відповідач вимогу отримав
30.12.2013 року, що підтверджується
повідомленням про вручення поштового
відправлення, проте заборгованість
сплатив частково. Станом на 04.03.2014 р.
(день подачі позову до суду) основний
борг становив 58 329 грн. 30 коп.

Позивач в заяві від 05.05.2014 року зазначає
про часткову оплату боргу після
порушення провадження у справі в
розмірі 5 000 грн. 00 коп.

Відповідно до п. 1-1 ст. 80 ГПК України
господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо, зокрема,
відсутній предмет спору.

Провадження у справі на суму 5 000 грн. 00
коп. підлягає припиненню на підставі п.
1-1 ст. 80 ГПК України).

Основна заборгованість відповідача за
договором поставки №0000151 від 26.04.2013
року з врахуванням часткової оплати
боргу після порушення провадження у
справі становить 53 329 грн. 30 коп.,
підтверджена матеріалами справи,
відповідачем не оспорюється, підставна
і підлягає до стягнення з відповідача,
оскільки в силу ст. 193 ГК України
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а
одностороння відмова від виконання
зобов'язань не допускається.

Відповідно до ст. 199 ГК виконання
господарського зобов'язання
забезпечується заходами захисту прав
та відповідальності учасників
господарських відносин, передбаченими
цим Кодексом та іншими законами. За
погодженням сторін можуть
застосовуватися передбачені законом
або такі, що йому не суперечать, види
забезпечення виконання зобов'язань,
які звичайно застосовуються у
господарському (діловому) обігу.

До відносин щодо забезпечення
виконання зобов'язань учасників
господарських відносин застосовуються
відповідні положення ЦК.

Отже, суб'єкти господарських відносин
при укладенні договору наділені
законодавцем правом забезпечувати
виконання господарських зобов'язань
установленням окремого виду
відповідальності.

Частиною 1 ст. 216 ГК передбачено, що
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

Види такої відповідальності за
невиконання або неналежне виконання
зобов'язань за договором сторони
передбачили, зокрема, в п. 5.9 договору.

Так, відповідно до п. 5.9 договору у
випадку неоплати відповідачем
відвантаженої партії товару в строки,
вказані в п. 5.6 даного договору,
відповідач дає згоду на те, щоб
неоплачений товар рахувався
поставленим на умовах товарного
кредиту, терміном на тридцять днів,
починаючи з дня після відвантаження
товару з нарахуванням відповідачу 0,5%
за кожен день використання товарного
кредиту.

Таке право передбачити в договорі
обов'язок покупця сплачувати проценти
на суму, що відповідає ціні товару,
проданого в кредит, починаючи від дня
передання товару продавцем, надано
сторонам ч. 5 ст. 694 ЦК, яка регулює
правовідносини, пов'язані з продажем
товару в кредит, та узгоджується із
свободою договору, встановленою ст. 627
ЦК, оскільки сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Аналогічного висновку дійшов
Верховний Суд України в постанові від
30.05.2011 року.

Враховуючи викладене, перевіривши
розрахунки позивача, суд дійшов
висновку, що позовна вимога про
стягнення з відповідача 72 735 грн. 77 коп.
товарного кредиту підставна та
підлягає до задоволення.

Позивач просить стягнути з відповідача
також 15 860 грн. 38 коп. річних (40%).

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також 3 % річних від простроченої суми,
якщо інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 7.4 договору сторони
прийшли до згоди щодо зміни розміру
процентної ставки, передбаченої
частиною 2 ст. 625 ЦК України, і
встановлюють її в розмірі сорока
відсотків річних від несплаченої
загальної вартості товару до дня
повної оплати.

Передбачене ст. 625 ЦК України право
кредитора вимагати сплати боргу з
урахуванням індексу інфляції та
процентів річних є способами захисту
його майнового права та інтересу, суть
яких полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові.

Нараховані позивачем 15 860 грн. 38 коп. 40 %
річних згідно розрахунку з врахуванням
часткових проплат підставні та
підлягають до стягнення в силу ст. 625 ЦК
України, п. 7.4 договору.

Крім того, позивач просить стягнути з
відповідача пеню в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ від суми
простроченого платежу за кожен день
такої прострочки в сумі 5 220 грн. 17 коп.

Згідно з п. 1 ст. 230 ГКУ штрафними
санкціями у Господарському кодексі
України визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Пункт 3 ст.549 ЦКУ визначає, що пенею є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми несвоєчасно виконаного
грошового зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України
"Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені, передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема:
відшкодування збитків та сплата
неустойки (штрафу, пені). В силу п. 6 ст.
232 ГК України нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 4.2 договору встановлено, що за
несвоєчасну оплату за товар відповідач
виплачує позивачу неустойку у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ від
несплаченої в строк суми за кожен день
затримки.

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку, що нарахована позивачем в
межах шестимісячного строку пеня в
розмірі 5 220 грн. 17 коп. підставна та
підлягає до стягнення з відповідача.

Оскільки спір до розгляду суду
доведено з вини відповідача, то витрати
по сплаті судового збору в сумі 3 042 грн.
91 коп. відповідно до ст. 49 ГПК України
слід покласти на нього.

Господарський суд, керуючись ст.ст.526,
549, 625, 629 ЦК України, ст.ст.174, 199, 216, 230, 265
ГК України, ст.ст. 44, 49, 75, п.1-1 ст.80, ст.ст.
82-85 ГПК України, -

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити частково в сумі 147
145 грн. 62 коп.

2. Стягнути з Підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код ЄДРПОУ НОМЕР_1) на
користь

Товариства з обмеженою
відповідальністю фірма "Панхім" (вул.
Промислова, 17, с. Рованці, Волинська
область, код ЄДРПОУ 3073394) 147 145, 62 грн.
заборгованості, в т.ч. 53 329, 30 грн.
основного боргу, 72 735, 77 грн. товарного
кредиту, 5 220, 17 грн. пені, 15 860, 38 грн. - 40%
річних та 3 042 грн. 91 коп. в повернення
витрат по сплаті судового збору.

3. Провадження у справі на суму 5 000
грн. 00 коп. припинити.

Повне рішення складено 06.05.2014 р.

Суддя
Пахолюк
В.А.