ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2014 року Справа № 922/2967/13 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

головуючого Грейц К.В.,суддів
:Бакуліної С.В. (доповідач), Полянського
А.Г.розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали касаційної
скаргиПриватного акціонерного
товариства "ЗАНГАС-НГС"на постановувід
03.02.2014 року Харківського апеляційного
господарського судуу справі№
922/2967/13господарського суду Харківської
областіза позовомТовариства з
обмеженою відповідальністю
"Проектно-будівельна компанія
"ІНБІТЕК"до1. ПАТ "Зангас-НГС; 2.
ТОВ "Юрполіс Компані"простягнення 515
981,80 грнв судовому засіданні взяли
участь представники :від позивача: не
з'явилисьвід відповідачів:не
з'явилисьВ С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду
Харківської області (суддя Смірнова
О.В.) від 19.08.2013 у справі № 922/2967/13 позов
задоволено частково; стягнуто з
відповідача-1 на користь позивача 509 981,80
грн заборгованості, 10 199,63 грн судового
збору; відмовлено в стягненні з
відповідача-2 - 6 000,00 грн матеріальних
збитків за договором про надання
юридичних послуг №28/09-12 від 28.09.2012.

Постановою Харківського апеляційного
господарського суду (головуючий суддя
Слободін М.М., судді - Білецька А.М.,
Гребенюк Н.В.) від 14.10.2013 у справі №
922/2967/13 рішення Господарського суду
Харківської області від 19.08.2013 у справі
№ 922/2967/13 скасовано; справу повернуто до
Господарського суду Харківської
області для виконання приписів ч.2 ст.15,
ч.1 ст.17 ГПК України.

Постановою Вищого господарського суду
України від 03.12.2013 постанову
Харківського апеляційного
господарського суду від 14.10.2013 у справі
№ 922/2967/13 скасовано; справу № 922/2967/13
направлено до Харківського
апеляційного господарського суду на
новий розгляд.

Постановою Харківського апеляційного
господарського суду (головуючий суддя
Могилєвкін Ю.О., судді - Барбашова С.В.,
Плужник О.В.) від 03.02.2014 у справі № 922/2967/13
рішення Господарського суду
Харківської області від 19.08.2013 у справі
№ 922/2967/13 залишено без змін.

В касаційній скарзі відповідач-1
просить скасувати ухвалені по справі
судові акти, а справу передати на новий
розгляд до суду першої інстанції,
посилаючись на порушення норм
процесуального права, а саме: 42, 15, 43, 58,
63, 104, 109 ГПК України.

Відзиву на касаційну скаргу позивач не
надіслав.

Сторони не скористались наданим
процесуальним правом на участь в
засіданні суду касаційної інстанції.

Перевіривши повноту встановлення
обставин справи та правильність їх
юридичної оцінки в постанові
апеляційного господарського суду,
колегія суддів Вищого господарського
суду України приходить до висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

ТОВ "Проектно-будівельна компанія
"ІНБІТЕК" звернулось до Господарського
суду Харківської області з позовом про
стягнення з ПАТ "Зангас-НГС" 509 981,80 грн
заборгованості за договором про
надання транспортно-експедиційних
послуг з перевезення автомобільним
транспортом №01/10-12 від 01.10.2012 та з ТОВ
"Юрполіс Компані" 6 000,00 грн матеріальних
збитків за договором про надання
юридичних послуг № 28/09-12 від 28.09.2012.

Судами встановлено таке.

01.10.2012 між ПАТ "ЗАНГАС-НГС" (відповідач-1)
та ТОВ "Проектно-будівельна компанія
"ІНБІТЕК" (позивач) було укладено
договір №01/10-12 про надання
транспортно-експедиційних послуг з
перевезення автомобільним
транспортом, у відповідності до умов
якого позивач бере на себе зобов'язання
організувати і забезпечити
перевезення вантажу (вибурена порода
та бентоніт, грунт) за маршрутом:
будівельний майданчик біля с.
Єлізаветівка (Харківська обл.) -
природні кар'єри на території селищної
ради смт. Краснопавлівка (Харківська
обл.), а відповідач бере на себе
зобов'язання оплатити надані послуги.

Згідно пункту 2 договору, загальна
кількість вантажу для перевезення
приблизно складає 7 350 тон (або 4200,00 м3).
Строки виконання перевезень складають
один місяць з моменту підписання
договору. Організація перевезень
здійснюється на підставі заявки, в якій
зазначається кількість та строки
подачі автомобілів під завантаження.

На виконання умов вказаного договору
позивачем були надані послуги
відповідачу на загальну суму 559 981,80 грн,
що підтверджується
товарно-транспортними накладними та
актами здачі-приймання робіт (надання
послуг), якими обумовлено кількість,
найменування та вартість робіт. Факт
виконаних робіт підтверджено
підписами відповідальних осіб
позивача та відповідача-1.

Відповідно п.4 Порядку розрахунків і
плати за перевезення вантажу, вартість
перевезення встановлюється за
домовленістю сторін та погоджується в
заявці, а також може бути переглянута
за домовленістю сторін при підвищенні
ціни на паливно-мастильні матеріали.

Розрахунки між Виконавцем і Замовником
здійснюються шляхом перерахування
грошових коштів на поточний рахунок
Виконавцю у національній валюті -
гривні. Оплата послуг здійснюється в
термін до 3 банківських днів з моменту
підписання Сторонами актів
здачі-приймання робіт (надання послуг),
в яких вказується маршрут та вартість
перевезення; також при умові надання
Виконавцем необхідних документів (ТТН
та інші). Загальна вартість перевезень
встановлюється після виконання
повного обсягу робіт згідно підписаних
Сторонами актів здачі-приймання робіт
(надання послуг).

Відповідач сплатив за надані послуги 50
000 грн, що підтверджується витягом по
рахунку 15.11.2012 року, в графі
"призначення платежу" якого зазначено:
"передоплата за перевезення вантажу по
договору №01/10-12 від 01.10.2012 року.".

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач направив на адресу позивача
відповідь на претензію вих. №02/184 від
21.03.2013 в якій зазначив, що дійсно 01.10.2012
між сторонами був укладений договір
від 01.10.2012, проте на теперішній час не
має можливості для погашення боргу у
зв'язку з тяжким фінансовим становищем
підприємства та просив позивача надати
відстрочку для сплати заборгованості
до 01.06.2013 (т.1 а.с.56).

Внаслідок неналежного виконання
прийнятих на себе зобов'язань щодо
оплати послуг у відповідача виникла
заборгованість у сумі 509 981,80 грн (сума
основного боргу), що і стало підставою
для звернення позивача до
господарського суду з даним позовом.

Частково задовольняючи позовні вимоги,
господарські суди правомірно виходили
із такого.

Відповідно до ч.1 ст.929 ЦК України за
договором транспортного
експедирування одна сторона
(експедитор) зобов'язується за плату і
за рахунок другої сторони (клієнта)
виконати або організувати виконання
визначених договором послуг,
пов'язаних з перевезенням вантажу.

Частиною 1 ст.930 ЦК України передбачено,
що договір транспортного
експедирування укладається у
письмовій формі.

Згідно зі ст.931 ЦК України розмір плати
експедиторові встановлюється
договором транспортного
експедирування, якщо інше не
встановлено законом.

Зазначений договір є підставою для
виникнення у його сторін господарських
зобов'язань, а саме
майново-господарських зобов'язань.

Згідно ст.173 ГК України господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
ГК України, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Однією з підстав виникнення
господарського зобов'язання, згідно
ст.174 ГК України, є господарський
договір.

Відповідно до ч.1 ст.175 ГК України
майново-господарські зобов'язання, які
є одним із видів господарських
зобов'язань, - це цивільно-правові
зобов'язання, що виникають між
учасниками господарських відносин при
здійсненні господарської діяльності, в
силу яких зобов'язана сторона повинна
вчинити певну господарську дію на
користь другої сторони або утриматися
від певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку.

Предметом спору у даній справі є
обов'язок відповідача оплатити надані
позивачем послуги за договором.

Позивачем на підтвердження надання ним
послуг надані акти здачі-приймання
послуг.

Враховуючи вищевикладені обставини,
суди дійшли правомірного та
обґрунтованого висновку про
задоволення позовної вимоги про
стягнення з відповідача-1 - 509 981,80 грн
боргу.

Стосовно відмови в позові вимоги про
стягнення з ТОВ "Юрполіс Компані" - 6 000
грн матеріальних збитків за договором
про надання юридичних послуг №28/09-12 від
28.09.2012, то суди вірно виходили із такого.

28.09.2012 між позивачем та ТОВ "Юрполіс
Компані", м. Харків (відповідач-2) був
укладений договір №28/09-12 у
відповідності до умов якого відповідач
здійснює абонентське обслуговування
позивача на платній основі.

Пунктом 1.2.1. договору передбачено
представництво інтересів позивача.

Пунктом 3.1. договору встановлено, що
вартість послуг визначається
додатковими угодами.

Пунктом 3.2. сторони погодили порядок
розрахунку, який здійснюється
позивачем протягом 15 днів після
підписання відповідного акта прийому -
передачі виконаних послуг.

Договір №28/09-12 від 28.09.2012 сторонами не
виконувався, додаткові угоди до нього
не укладались та відповідно і не
визначалась вартість послуг, не були
надані замовлення на виконання
юридичних послуг, які містили їх
перелік, також відсутні акти виконаних
робіт, які б свідчили про виконання
послуг та заперечення позивача проти
наданих послуг.

Відповідач-2, в свою чергу, зазначає, що
оскільки позивач не надав йому
необхідної інформації, документів і
матеріалів, передбачених п.2.2.2.
договору №28/09-12 від 28.09.2012 року,
відповідач-2 був позбавлений
можливості надати позивачу
кваліфіковану юридичну допомогу.

Відповідно до ст.225 ГК України до складу
збитків, що підлягають відшкодуванню
особою, яка допустила господарське
правопорушення, включаються: вартість
втраченого, пошкодженого або знищеного
майна, визначена відповідно до вимог
законодавства; додаткові витрати
(штрафні санкції, сплачені іншим
суб'єктам, вартість додаткових робіт,
додатково витрачених матеріалів тощо),
понесені стороною, яка зазнала збитків
внаслідок порушення зобов'язання
другою стороною; неодержаний прибуток
(втрачена вигода), на який сторона, яка
зазнала збитків, мала право
розраховувати у разі належного
виконання зобов'язання другою
стороною; матеріальна компенсація
моральної шкоди у випадках,
передбачених законом.

У роз'ясненні Вищого господарського
суду України №02-5/215 від 01.04.1994 "Про деякі
питання практики вирішення спорів
пов'язаних з відшкодуванням шкоди"
зазначається, що вирішуючи спори про
стягнення заподіяних збитків
(відшкодування шкоди), господарський
суд перш за все повинен з'ясувати
правові підстави покладення на винну
особу зазначеної майнової
відповідальності, а саме наявність
правил поведінки, встановленого
законом або договором; наявність факту
порушення такого правила поведінки
винною особою; наявність збитків у
потерпілої особи; наявність
безпосереднього причинно-наслідкового
зв'язку між протиправною поведінкою
особи, яка завдала шкоду, та збитками
потерпілої сторони.

Відповідно до ч.1 п.8 ст.16 ЦК України
відшкодування збитків є одним зі
способів захисту цивільних прав та
інтересів.

Згідно з ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій
завдано збитків у результаті порушення
її цивільного права, має право на їх
відшкодування. Збитками відповідно до
пункту 1 ч.2 ст.22 ЦК України, зокрема, є
втрати, які особа зазнала у зв'язку зі
знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки).

Право на відшкодування завданих
збитків виникає при наявності складу
цивільного правопорушення: порушення
цивільного права чи інтересу; завдання
збитків, причинного зв'язку між
порушенням права та збитками,
наявність винної поведінки.

Протиправна поведінка особи тільки
тоді є причиною шкоди, коли вона прямо
(безпосередньо) пов'язана зі збитками.

Відшкодування збитків є видом
відповідальності учасників цивільних
правовідносин за шкоду, яка є
негативним наслідком правопорушення.
При цьому, враховано, що збиток - це
грошова оцінка шкоди, яка підлягає
відшкодуванню за неможливості,
недоцільності або у разі відмови
потерпілого від відшкодування шкоди в
натурі.

Відповідно до ч.1 ст.22, ч.1 ст.623 ЦК
України відшкодуванню підлягають
збитки, що завдані правопорушенням.
Тобто відшкодуванню підлягають збитки,
які знаходяться у причинному зв'язку з
правопорушенням. За таких умов
визнається, що причинний зв'язок між
порушенням та збитками має бути
безпосереднім або прямим.

Згідно з ч.1, ч.2 ст.226 ГК України учасник
господарських відносин, який вчинив
господарське правопорушення,
зобов'язаний вжити необхідних заходів
щодо запобігання збиткам у
господарській сфері інших учасників
господарських відносин або щодо
зменшення їх розміру, а у разі якщо
збитків завдано іншим суб'єктам, -
зобов'язаний відшкодувати на вимогу
цих суб'єктів збитки у добровільному
порядку в повному обсязі, якщо законом
або договором сторін не передбачено
відшкодування збитків в іншому обсязі.
Сторона, яка порушила своє зобов'язання
або напевно знає, що порушить його при
настанні строку виконання, повинна
невідкладно повідомити про це другу
сторону. У протилежному випадку ця
сторона позбавляється права
посилатися на невжиття другою стороною
заходів запобігання збитків та
вимагати відповідного зменшення
розміру збитків.

За оцінкою судів позивач не довів факту
виконання сторонами договору №28/09-12
від 28.09.2012 року, винної поведінки
відповідача-2 у події, що мала місце, у
зв'язку з чим суди дійшли до
правильного висновку про відсутність
правових підстав для задоволення
позовних вимог в цій частині.

Перевіривши у відповідності до частини
2 статті 1115 Господарського
процесуального кодексу України
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення у постанові
апеляційного та рішенні місцевого
господарського суду, колегія суддів
дійшла висновків про те, що
господарські суди в порядку статей 43, 99,
101 Господарського процесуального
кодексу України розглядаючи справу,
розглянули всебічно, повно та
об'єктивно в судовому процесі всі
обставини справи в їх сукупності,
дослідили подані сторонами в
обґрунтування своїх вимог та
заперечень докази, вірно застосували
норми матеріального та процесуального
права, відтак їх висновки про
задоволення позовних вимог є
обґрунтованими та відповідають
чинному законодавству.

Керуючись ст.ст.1115, 1117, 1118, п.1 ч.1 ст.1119,
ст.11111 ГПК України, Вищий господарський
суд України ,-

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Приватному
акціонерному товариству "ЗАНГАС-НГС"
залишити без задоволення.

Постанову Харківського апеляційного
господарського суду від 03.02.2014 року у
справі № 922/2967/13 залишити без змін.

Головуючий-суддя
К.Грейц

Судді
С.Бакуліна

А.Полянський