ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2014 року Справа № 922/942/13-г Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

головуючогоКозир Т.П.суддівГубенко Н.М.
Іванової Л.Б.розглянувши у відкритому
судовому засіданні касаційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "УніКредит Лізинг" на
рішення від та на постанову
відГосподарського суду Харківської
області 26.11.2013 Харківського
апеляційного господарського суду
19.02.2014у справі Господарського суду№
922/942/13-г Харківської областіза
позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю "УніКредит Лізинг"до1.
Товариства з обмеженою
відповідальністю Агрофірми
"Агрокомплект" 2.
Науково-виробничої фірми "Сінтал'Д" -
Товариства з обмеженою
відповідальністю 3. Sintal Agriculture Public
Limited простягнення коштів у судовому
засіданні взяли участь представники:-
позивача Жовнер М.С.;- відповідачів 1.
Колосов А.В.; 2. Колосов А.В.; 3.
повідомлений, але не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

06.03.2013 Товариство з обмеженою
відповідальністю "УніКредит Лізинг"
(далі - позивач) звернулося до
Господарського суду Харківської
області з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю Агрофірми
"Агрокомплект" (далі - відповідач-1) та до
Науково-виробничої фірми "Сінтал'Д" -
Товариства з обмеженою
відповідальністю (далі - відповідач-2)
про стягнення солідарно
заборгованості за лізинговими
платежами згідно з договором
фінансового лізингу № 2918L11/00-LD від
22.07.2011 у розмірі 1 164 869, 38 грн.,
інфляційних втрат у розмірі 840, 77 грн., 3%
річних у розмірі 7 679, 71 грн. та неустойки
у розмірі 38 398, 50 грн.

Ухвалою Господарського суду
Харківської області від 13.05.2013 у справі
№ 922/942/13-г залучено до участі у
справі іншого відповідача - Sintal Agriculture
Public Limited (далі - відповідач-3).

Рішенням Господарського суду
Харківської області від 26.11.2013 у справі
№ 922/942/13-г (суддя Яризько В.О.),
залишеним без змін постановою
Харківського апеляційного
господарського суду від 19.02.2014 (колегія
суддів у складі: Пелипенко Н.М. -
головуючий суддя, судді Івакіна В.О.,
Тихий П.В.), позов задоволено частково.
За рішенням стягнуто солідарно з
Товариства з обмеженою
відповідальністю Агрофірми
"Агрокомплект", з Науково-виробничої
фірми "Сінтал'Д" - Товариства з
обмеженою відповідальністю та з Sintal
Agriculture Public Limited на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю "УніКредит
Лізинг" основну заборгованість у
розмірі 96 956, 26 грн., інфляційні втрати у
розмірі 89, 10 грн., 3% річних у сумі 977, 61
грн. та пеню в сумі 4 874, 83 грн.; в іншій
частині у позові відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеними судовими
рішеннями, Товариство з обмеженою
відповідальністю "УніКредит Лізинг"
звернулося до Вищого господарського
суду України з касаційною скаргою, в
якій просить скасувати рішення
Господарського суду Харківської
області від 26.11.2013 та постанову
Харківського апеляційного
господарського суду від 19.02.2014 у справі
№ 922/942/13-г, та прийняти нове
рішення, яким повністю задовольнити
позов.

Обґрунтовуючи підстави звернення з
касаційною скаргою, скаржник
посилається на порушення судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права.

Усіх учасників судового процесу
відповідно до статті 1114 ГПК України
належним чином повідомлено про час і
місце розгляду касаційної скарги.

Ознайомившись з матеріалами та
обставинами справи на предмет надання
їм судами попередніх судових інстанцій
належної юридичної оцінки та повноти
встановлення обставин справи,
дотримання норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
Вищого господарського суду України
дійшла висновку, що касаційна скарга
позивача не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Причиною виникнення даного спору є
питання щодо наявності підстав для
стягнення солідарно з відповідачів,
визначених позивачем, заборгованості
за договором фінансового лізингу №
2918L11/00-LD від 22.07.2011, пені, 3% річних та
інфляційних втрат.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судами попередніх
інстанцій, 22.07.2011 між Товариством з
обмеженою відповідальністю "УніКредит
Лізинг" (лізингодавець) та Товариством
з обмеженою відповідальністю
Агрофірмою "Агрокомплект"
(лізингоодержувач) укладено договір
фінансового лізингу № 2918L11/00-LD, за
умовами якого лізингодавець взяв на
себе зобов'язання (відповідно до
специфікацій) передати предмет лізингу
(- трактор NEW HOLLAND Т8.390 (2011 р.в., сер. №
ZBRC02621); - трактор NEW HOLLAND Т8.390 (2011 р.в., сер.
№ ZBRC03035); - дискова борона Саse, RМХ 370 (2011
р.в., сер. JFH0052341); - дискова борона Саse, RМХ
370 (2011 р.в., сер. JFH0052346)) у користування
лізингоодержувачу на строк та на
умовах, визначених цим договором.

22.07.2011 між позивачем, відповідачем-1 та
відповідачем-2 було укладено договір
поруки № 2918L11-LD/SUR, за умовами якого
відповідач-2 зобов'язався нести
солідарний обов'язок щодо виконання
умов договору фінансового лізингу №
2918L11/00-LD від 22.07.2011.

25.12.2012 між відповідачем-3 та
відповідачем-2 укладений договір про
забезпечення зобов'язань за договором
поруки № 2918L11/00-LD/SUR від 22.07.2011,
відповідно до п. 1 якого Sintal Agriculture Public
Limite зобов'язалось виконати
зобов'язання відповідача-2 у випадку
невиконання останнім умов договору
поруки № 2918L11/00-LD/SUR від 22.07.2011 та
сплатити всі необхідні платежі за
договором фінансового лізингу №
2918L11/00-LD від 22.07.2011.

На виконання умов договору фінансового
лізингу № 2918L11/00-LD лізингодавець
придбав у обраного лізингоодержувачем
продавця предмет лізингу та передав
його у користування лізингоодержувачу,
що підтверджується актом
приймання-передачі від 10.08.2011 (т. 1 а. с.
24-25).

При цьому, позивач залишився власником
предмета лізингу (пункт 2.10 укладеного
договору). А розділом 8 цього договору
було передбачено перехід права
власності на предмет лізингу до
відповідача-1 у разі здійснення ним
всіх платежів за договором.

Відповідно до частини 1 статті 806 ЦК
України за договором лізингу одна
сторона (лізингодавець) передає або
зобов'язується передати другій стороні
(лізингоодержувачеві) у користування
майно, що належить лізингодавцю на
праві власності і було набуте ним без
попередньої домовленості із
лізингоодержувачем (прямий лізинг), або
майно, спеціально придбане
лізингодавцем у продавця
(постачальника) відповідно до
встановлених лізингоодержувачем
специфікацій та умов (непрямий лізинг),
на певний строк І за встановлену плату
(лізингові платежі).

Аналогічне визначення договору
лізингу міститься і у статті 1 Закону
України "Про фінансовий лізинг".

Відносини, що виникають у зв'язку з
договором лізингу, регулюються
положеннями ЦК України про лізинг, найм
(оренду), купівлю-продаж, поставку та
Законом України "Про фінансовий лізинг"
(частина 2 статті 806 ЦК України та
частина 1 статті 2 Закону України "Про
фінансовий лізинг").

За договором лізингу майновий інтерес
лізингодавця полягає у розміщенні та
майбутньому поверненні з прибутком
грошових коштів, а майновий інтерес
лізингоодержувача - в можливості
користуватися та придбати предмет
лізингу у власність.

Отже, договір фінансового лізингу
поєднує в собі, зокрема, елементи
договорів оренди та купівлі-продажу.

Згідно зі статтею 16 Закону України "Про
фінансовий лізинг" лізингові платежі
можуть включати: суму, яка відшкодовує
частину вартості предмета лізингу;
платіж як винагороду лізингодавцю за
отримане у лізинг майно; компенсацію
відсотків за кредитом та інші витрати
лізингодавця, що безпосередньо
пов'язані з виконанням договору
лізингу.

Належне виконання лізингоодержувачем
обов'язків зі сплати всіх лізингових
платежів, передбачених договором
лізингу, означає реалізацію ним права
на викуп отриманого в лізинг майна.

Таким чином, на правовідносини, що
складаються між сторонами договору
лізингу щодо одержання лізингодавцем
лізингових платежів у частині покупної
плати за надання майна в майбутньому у
власність лізингоодержувача,
поширюються загальні положення про
купівлю-продаж.

Статтею 692 ЦК України встановлено, що
покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару, встановлену в договорі.
Договором купівлі-продажу може бути
передбачено розстрочення платежу.

Згідно зі статтею 697 ЦК України
договором може бути встановлено, що
право власності на переданий покупцеві
товар зберігається за продавцем до
оплати товару або настання інших
обставин.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що лізингоодержувач не
виконував зобов'язань з оплати
лізингових платежів належним чином, що
призвело до виникнення заборгованості
за договором. Керуючись частиною 2
статті 7 Закону України "Про фінансовий
лізинг" та розділом 11 договору,
лізингодавець повідомив
лізингоодержувача про відмову від
договору та припинення його дії з 22.11.2012
і вимагав повернення предмета лізингу
(повідомлення від 13.11.2012 № 2706 про
відмову від договору - т.1 а. с. 41).

Відповідно до актів приймання-передачі
від 27.05.2013 відповідач-1 повернув
позивачу предмет лізингу.

Частиною 2 статті 653 ЦК України
передбачено, що у разі розірвання
договору зобов'язання сторін
припиняються.

Згідно із частиною 4 статті 653 ЦК
України сторони не мають права
вимагати повернення того, що було
виконане ними за зобов'язанням до
моменту зміни або розірвання договору,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Отже, враховуючи те, що предмет лізингу
повернутий позивачу та право власності
на предмет лізингу від Товариства з
обмеженою відповідальністю "УніКредит
Лізинг" до Товариства з обмеженою
відповідальністю Агрофірми
"Агрокомплект" не перейшло, колегія
суддів суду касаційної інстанції
вважає правомірним висновок судів
попередніх інстанцій про
безпідставність вимог позивача в
частині стягнення з відповідача
покупної плати у розмірі 1 067 913, 12 грн. і
нарахованих на цю суму інфляційних,
річних та пені.

Така ж правова позиція викладена в
постановах Верховного Суду України від
01.10.2013 у справі № 11/5005/2290/2012 та від 29.10.2013
у справі № 7/5005/2240/2012.

Статтею 11128 ГПК України передбачено, що
рішення Верховного Суду України,
прийняте за наслідками розгляду заяви
про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішеннями Верховного
Суду України.

Крім того, колегія суддів суду
касаційної інстанції вважає, що суди
попередніх інстанцій встановивши
наявність у Товариства з обмеженою
відповідальністю Агрофірми
"Агрокомплект" перед Товариством з
обмеженою відповідальністю "УніКредит
Лізинг" заборгованості за лізинговими
платежами в частині сплати комісії,
здійснивши власний перерахунок вимог
про стягнення лізингових платежів в
частині комісії та нарахованих на неї
річних, інфляційних та пені, з
урахуванням контррозрахунку наданого
відповідачем-1, дійшли правомірного
висновку про наявність підстав для
стягнення солідарно з Товариства з
обмеженою відповідальністю Агрофірми
"Агрокомплект", з Науково-виробничої
фірми "Сінтал'Д" - Товариства з
обмеженою відповідальністю та з Sintal
Agriculture Public Limited на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю "УніКредит
Лізинг" основної заборгованості у
розмірі 96 956, 26 грн., інфляційних втрат у
розмірі 89, 10 грн., 3% річних у сумі 977, 61
грн. та пені в сумі 4 874, 83 грн.

Доводи викладені в касаційній скарзі,
були предметом дослідження судів
попередніх інстанцій, їм дана належна
оцінка, тому відхиляються як
необґрунтовані та такі, що не
спростовують зроблених судами
висновків. При цьому в частині
встановлення фактичних обставин
справи та переоцінки наявних доказів
касаційна скарга не відповідає вимогам
статті 1117 ГПК України стосовно меж
перегляду справи в касаційній
інстанції.

Беручи до уваги межі перегляду справи в
суді касаційної інстанції та
повноваження останнього, колегія
суддів приходить до висновку, що
оскаржувані судові рішення
відповідають вимогам матеріального та
процесуального права і підстав для їх
скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "УніКредит
Лізинг" залишити без задоволення,
рішення Господарського суду
Харківської області від 26.11.2013 та
постанову Харківського апеляційного
господарського суду від 19.02.2014 у справі
№ 922/942/13-г залишити без змін.

Головуючий суддя
Т.П. КОЗИР

Судді
Н.М. ГУБЕНКО

Л.Б. ІВАНОВА