ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2014 року Справа № 925/1716/13 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

головуючого - судді
Карабаня В.Я.

суддів
Жаботиної Г.В., Ковтонюк Л.В.

у відкритому судовому засіданні за
участю представників сторін:

від позивача: Подшебякіна О.М.

від відповідача: Муравський С.П.

розглянувши касаційну скаргу
Дочірньої компанії "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України"

на постанову Київського апеляційного
господарського суду від 05.03.2014р.

у справі № 925/1716/13 Господарського суду
Черкаської області

за позовом Дочірньої компанії "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України"

до Товариства з обмеженою
відповідальністю
"Смілаенергопромтранс"

про стягнення 178 465,04 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Дочірня компанія "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" звернулася до
Господарського суду Черкаської
області з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Смілаенергопромтранс" про стягнення
заборгованості в сумі 178465,04грн., з яких:
97569,93грн. пені, 16028,14грн. інфляційних та
64866,97грн. 3% річних.

Рішенням Господарського суду
Черкаської області від 16.12.2013р. (суддя
Спаських Н.М.) позов задоволено
частково. Стягнуто з відповідача на
користь позивача 68 298,95грн. пені,
16028,14грн. інфляційних, 64866,97грн. 3% річних
та 3570,00грн. судового збору.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 05.03.2014р. (судді:
Рєпіна Л.О., Тищенко А.І., Тарасенко К.В.)
частину другу резолютивної частини
рішення Господарського суду
Черкаської області від 16.12.2013р.
викладено в наступній редакції:"
Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю
"Смілаенергопромтранс"
(ідентифікаційний код 33931257, Черкаська
область, м. Сміла, вул. Ленінградська, 41)
на користь Дочірньої компанії "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України"
(ідентифікаційний код 31301827, м. Київ, вул.
Шолуденка, 1) - 9 756,90грн. пені, 16028,14грн.
інфляційних, 64866,97грн. як 3% річних на
підставі договору №31/11-ТЕ поставки
природного газу для надання населенню
та релігійним організаціям послуг з
опалення та гарячого водопостачання та
3570,00грн. на відшкодування судового
збору". В решті рішення залишено без
змін.

Не погодившись з прийнятою у справі
постановою, Дочірня компанія "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" звернулась
до Вищого господарського суду України
з касаційною скаргою, в якій,
посилаючись на порушення судами
попередніх інстанцій інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просить її скасувати та залишити в силі
рішення суду першої інстанції.

Розглянувши касаційну скаргу,
перевіривши правильність застосування
господарськими судами попередніх
інстанцій норм матеріального та
процесуального права, Вищий
господарський суд України дійшов
висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Господарськими судами встановлено:

31.12.2010р. Дочірня компанія "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" (постачальник) та
Товариство з обмеженою
відповідальністю
"Смілаенергопромтранс" (покупець)
уклали договір №31/11-ТЕ поставки
природного газу для надання населенню
та релігійним організаціям послуг з
опалення та гарячого водопостачання,
згідно умов якого, постачальник
зобов'язується поставити покупцеві
імпортований природний газ, а покупець
зобов'язується прийняти і оплатити
природний газ. Газ, що постачається за
цим договором, використовується
покупцем виключно для надання
населенню та релігійним організаціям
послуг з опалення та гарячого
водопостачання (п.1.1 договору).

У розділі 3 договору сторони погодили
ціну на газ.

Остаточний розрахунок за фактично
спожиті обсяги газу здійснюється на
підставі акта приймання-передачі газу
до 20 числа місяця, наступного за
місяцем поставки газу (п.4.1 договору).

Відповідно до п.7.3.1 договору у разі
порушення покупцем умов п.4.1 договору,
покупець зобов'язується (крім суми
заборгованості) сплатити пеню у
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла в період, за який
сплачується пеня, від суми
простроченого платежу за кожен день
прострочення платежу.

В подальшому між сторонами укладалися
додаткові угоди до договору щодо ціни
на газ та строку поставки газу.

На виконання умов договору, позивач
протягом січня-березня 2011 року
поставив відповідачу природний газ на
загальну суму 1265882,41грн. У свою чергу
відповідач повністю розрахувався за
поставлений природний газ, однак з
порушенням строків його оплати
встановлених у договорі.

У зв'язку з вищевказаним, позивач
нарахував відповідачу пеню в сумі
97569,93грн., інфляційні втрати в розмірі
16028,14грн. та 3% річних в сумі 64866,97грн.

За приписами статті 193 Господарського
кодексу України, статей 526, 629
Цивільного Кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться; договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Статтею 611 Цивільного кодексу України
передбачено, що у разі порушення
зобов'язання настають встановлені
договором або законом правові
наслідки, зокрема сплата неустойки -
штрафу, пені, які обчислюються
відповідно до ст. 549 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 230 Господарського
кодексу України встановлено, що
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до частини 6 статті 231
Господарського кодексу України
штрафні санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Відповідно до пункту 3 статті 83
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд, приймаючи
рішення, має право зменшувати у
виняткових випадках розмір неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання.

Частиною 1 статті 233 Господарського
кодексу України встановлено, що у разі
якщо належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора, суд має право зменшити
розмір санкцій; при цьому повинно бути
взято до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу; якщо порушення зобов'язання
не завдало збитків іншим учасникам
господарських відносин, суд може з
урахуванням інтересів боржника
зменшити розмір належних до сплати
штрафних санкцій.

Частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу
України також визначено, що розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Розглянувши подане відповідачем
клопотання про зменшення розміру
штрафних санкцій господарські суди
встановили наявність підстав,
передбачених статтею 233 Господарського
кодексу України для зменшення розміру
штрафних санкцій та дійшли
обгрунтованого висновку про те, що
заявлений до стягнення розмір пені
підлягає зменшенню. При цьому суд
першої інстанції зменшив заявлений до
стягнення розмір пені до 68298,95грн.
Апеляційний господарський суд, взявши
до уваги те, що відповідач повністю
виконав свої зобов'язання за договором
до моменту звернення позивача до суду,
відсутність доказів понесення
позивачем витрат та збитків та значний
розмір штрафних санкцій, зменшив
розмір пені до 9756,90грн., з чим
погоджується і суд касаційної
інстанції.

Статтею 625 Цивільного кодексу України
передбачено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних з
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

З огляду на прострочення відповідачем
платежу за поставлений відповідно до
договору природний газ, з урахуванням
норм статті 625 Цивільного кодексу
України, господарські суди попередніх
інстанцій правомірно задовольнили
позов в частині стягнення сум
інфляційних втрат та 3% річних.

З урахуванням викладеного, касаційна
інстанція, перевіривши відповідно до
частини 2 статті 111-5 Господарського
процесуального кодексу України
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення у оскарженій
постанові, дійшла висновку про
відсутність підстав для її скасування.

Керуючись ст.ст. 111-5, 111-7, 111-9, 111-11
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Дочірньої компанії
"Газ України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" залишити
без задоволення, а постанову
Київського апеляційного
господарського суду від 05.03.2014р. у
справі №925/1716/13 - без змін.

Головуючий суддя Карабань
В.Я.Судді Жаботина Г.В.
Ковтонюк Л.В.