м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/4965/14 23.04.14

Господарський суд міста Києва у складі
головуючої судді Чинчин О.В., при
секретарі судового засідання
Козаковій І.В., розглянув у відкритому
судовому засіданні справу

за позовом
Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «УНІКА» до
Товариства з додатковою
відповідальністю «Страхова компанія
«Альфа-Гарант» про стягнення суми в
розмірі 9 586 гривень 08 копійок

Представники:

від Позивача: не з'явились;

від Відповідача: Білинова А.В.
(представник за довіреністю);

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Приватне акціонерне товариство
«Страхова компанія «УНІКА» (надалі
також - «Позивач») звернулось до
Господарського суду міста Києва з
позовом до Товариства з додатковою
відповідальністю «Страхова компанія
«Альфа-Гарант» (надалі також -
«Відповідач») про стягнення суми в
розмірі 9 586 гривень 08 копійок.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що
Приватним акціонерним товариством
«Страхова компанія «УНІКА» на підставі
Договору добровільного комплексного
страхування на транспорті № 245001/4002/0000266
від 17.04.2010 року внаслідок настання
страхової події -
дорожньо-транспортної пригоди
виплатило страхове відшкодування
власнику автомобіля «Volkswagen», державний
реєстраційний номер НОМЕР_1, а тому
Позивачем відповідно до положень
статті 27 Закону України «Про
страхування» та статті 993 Цивільного
кодексу України отримано право
зворотньої вимоги до особи,
відповідальної за завдану шкоду.

Позивач зазначає, що відповідальність
водія транспортного засобу «TOYOTA»,
державний реєстраційний номер НОМЕР_2,
яким скоєно ДТП, застрахована у
Відповідача на підставі Полісу
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів № ВЕ/5011700, а тому Позивач
вказує, що обов'язок з відшкодування
збитків покладається на Відповідача.

Ухвалою Господарського суду м. Києва
від 25.03.2014 р. порушено провадження у
справі № 910/4965/14, судове засідання
призначено на 09.04.2014 р.

08.04.2014 року через загальний відділ
діловодства суду (канцелярію) від
Моторного (транспортного) бюро України
на виконання вимог Ухвали суду
надійшли відомості щодо страхової
компанії, якою видано Поліс № ВЕ/5011700,
цивільно-правова відповідальність
якого водія застрахована за вказаним
полісом, який автомобіль був
застрахований за даним полісом та
термін дії зазначеного полісу, ліміти
відповідальності страховика та розмір
франшизи.

09.04.2014 року через загальний відділ
діловодства суду (канцелярію) від
Відповідача надійшла заява про
застосування строків позовної
давності.

В судове засідання 09.04.2014 року з'явився
представник відповідача. Представник
позивача в судове засідання не
з'явився, про поважні причини неявки
Суд не повідомив, вимоги ухвали суду
про порушення провадження у справі не
виконав. Представник відповідача в
судовому засіданні на виконання вимог
ухвали суду про порушення провадження
у справі подав додаткові докази по
справі та підтримав заяву про
застосування строку позовної давності.

Враховуючи вищевикладене, у зв'язку з
нез'явленням представника позивача,
невиконанням вимог ухвали суду про
порушення провадження у справі,
Ухвалою Господарського суду м. Києва
від 09.04.2014 року відкладено розгляд
справи на 23.04.2014 року.

23.04.2014 року через загальний відділ
діловодства суду отримано від
представника Позивача додаткові
докази по справі, Клопотання про
розгляд справи за відсутності
представника Позивача та Заяву про
визнання поважними причини пропущення
позовної давності, в якій зазначено, що
строк, протягом якого Позивач мав право
звернутись до суду за захистом свого
порушеного права, було пропущено з
поважних причин. Так, Позивач
неодноразово звертався до Київського
районного суду м. Харкова з проханням
надати засвідчену копію Постанови, а
також після неодноразового
ігнорування своїх запитів, звертався
до ВДАІ м. Харкова з проханням надати
інформацію щодо того, до якого суду
були направлені адміністративні
матеріали. В результаті вказаних дій,
лише 17.09.2013 року Позивачем було
отримано підтвердження вини
страхувальника відповідача, що і стало
підставою для звернення до Відповідача
з проханням відшкодувати шкоду. Вже
27.09.2013 року Позивач направив до
Відповідача зазначену претензію, строк
розгляду якої спливав 27.12.2013 року. Після
спливу строку, Позивачем було подано
позовну заяву.

В судовому засіданні 23.04.2014 року
представник Відповідача проти
задоволення позовних вимог заперечив у
зв'язку з пропуском Позивачем строку
позовної давності. Представник
Позивача в судове засідання не
з'явився.

За таких обставин, враховуючи подане
представником Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія «УНІКА»
Клопотання про проведення розгляду
справи за відсутності представника
Відповідача, Суд приходить до висновку,
що наявні у матеріалах справи
документи достатні для прийняття
повного та обґрунтованого судового
рішення, а неявка вказаного учасника
судового спору не перешкоджає
вирішенню справи по суті.

Відповідно до статті 82 Господарського
процесуального кодексу України
рішення у даній справі прийнято у
нарадчій кімнаті за результатами
оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 23 квітня 2014 року,
на підставі статті 85 Господарського
процесуального кодексу України,
оголошено вступну та резолютивну
частини Рішення.

Відповідно до статті 81-1 Господарського
процесуального кодексу України, в
судовому засіданні складено протокол.

Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ

17.04.2010 року між Приватним акціонерним
товариством «Страхова компанія
«УНІКА» (Страховик) та ТОВ «Порше
Лізинг Україна» (Страхувальник)
укладено Договір добровільного
комплексного страхування на
транспорті № 245001/4002/0000266, предметом
якого є страхування транспортного
засобу «Volkswagen», державний
реєстраційний номер НОМЕР_1.

Як вбачається з матеріалів справи,
05.11.2010 року в м. Харкові відбулась
дорожньо-транспортна пригода за участю
транспортного засобу «Volkswagen»,
державний реєстраційний номер НОМЕР_1,
під керуванням ОСОБА_2 та транспортного
засобу «TOYOTA», державний реєстраційний
номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3

В результаті дорожньо-транспортної
пригоди було пошкоджено застрахований
Позивачем автомобіль «Volkswagen»,
державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

Постановою Київського районного суду
м. Харкова від 02.12.2010 року у справі
№3-7443/10/13 ОСОБА_3 визнано винним у
вчиненні адміністративного
правопорушення, передбаченого ст. 124
КУпАП та накладено адміністративне
стягнення у вигляді штрафу в сумі 340
гривень.

Як вбачається з матеріалів справи, на
підставі Страхового акту № 00055877
Позивач здійснив виплату страхового
відшкодування в розмірі 10 096 гривень 08
копійок, що підтверджується платіжним
дорученням № 010432 від 29.03.2011.

Відповідно до інформації наданої МТСБУ
на запит Суду, цивільно-правова
відповідальність водія транспортного
засобу «TOYOTA», державний реєстраційний
номер НОМЕР_2, на момент настання
страхової події була застрахована у
Відповідача на підставі Полісу
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів № ВЕ/5011700, розмір франшизи
згідно з вказаним Полісом складає 510
гривень 00 копійок.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги,
Позивач посилається на те, що
Відповідач, як страховик особи, винної
у вчиненні дорожньо-транспортної
пригоди, зобов'язаний відшкодувати
суму матеріальної шкоди, завданої
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди, розмір якої становить 9 586
гривень 08 копійок (10 096 гривень 08
копійок розмір виплаченого страхового
відшкодування - 510 гривень 00 копійок
франшиза згідно із Полісом № ВЕ/5011700).

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та, враховуючи те, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що
позовні вимоги Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «УНІКА» не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Положення статті 22 Цивільного кодексу
України передбачає, що особа, якій
завдано збитків у результаті порушення
її цивільного права, має право на їх
відшкодування.

Також, статтею 27 Закону України «Про
страхування» та статтею 993 Цивільного
кодексу України визначено, що до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, в межах фактичних затрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за заподіяний
збиток.

Як вбачається з матеріалів справи,
Позивачем на виконання зобов'язань за
Договором добровільного комплексного
страхування на транспорті № 245001/4002/0000266
відшкодовано на користь
страхувальника 10 096 гривень 08 копійок.

Таким чином, Суд зазначає, що до
Позивача перейшло право вимоги до
особи, відповідальної за заподіяний
збиток.

Частинами першою та другою статті 1187
Цивільного кодексу України
передбачено, що джерелом підвищеної
небезпеки є діяльність, пов'язана з
використанням, зберіганням або
утриманням транспортних засобів,
механізмів та обладнання,
використанням, зберіганням хімічних,
радіоактивних, вибухо - і
вогненебезпечних та інших речовин,
утриманням диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб. Шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1
статті 1188 Цивільного кодексу України
шкода, завдана внаслідок взаємодії
кількох джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах, а саме шкода, завдана одній
особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою, а за
наявності вини всіх осіб, діяльністю
яких було завдано шкоди, розмір
відшкодування визначається у
відповідній частці залежно від
обставин, що мають істотне значення.

Отже, за змістом вказаних норм, у
відносинах між кількома володільцями
джерел підвищеної небезпеки
відповідальність будується на
загальному принципі вини.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено Судом, вина особи, яка
керувала транспортним засобом «TOYOTA»,
державний реєстраційний номер НОМЕР_2,
встановлена у судовому порядку
Постановою Київського районного суду
м. Харкова від 02.12.2010 року у справі
№3-7443/10/13.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про
страхування" страхування - це вид
цивільно-правових відносин щодо
захисту майнових інтересів громадян та
юридичних осіб у разі настання певних
подій (страхових випадків), визначених
договором страхування або чинним
законодавством, за рахунок грошових
фондів, що формуються шляхом сплати
громадянами та юридичними особами
страхових платежів (страхових внесків,
страхових премій) та доходів від
розміщення коштів цих фондів.

Статтею 4 Закону України "Про
страхування" визначено, що майнові
інтереси, які пов'язані із володінням,
користуванням і розпорядженням майном,
а також інтереси, пов'язані з
відшкодуванням страхувальником
заподіяної ним шкоди особі або її
майну, а також шкоди, заподіяної
юридичній особі (страхування
відповідальності) віднесені до
об'єктів страхування.

Абзацом 1 статті 9 Закону України „Про
страхування" визначено, що страхова
сума - грошова сума, в межах якої
страховик відповідно до умов
страхування зобов'язаний провести
виплату при настанні страхового
випадку.

Страхове відшкодування - це страхова
виплата, яка здійснюється страховиком
у межах страхової суми за договорами
майнового страхування і страхування
відповідальності при настанні
страхового випадку (абзац 16 статті 9
Закону України „Про страхування").

Пунктом 22.1 статті 22 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" передбачено, що при настанні
страхового випадку страховик
відповідно до лімітів
відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до пункту 36.4 статті 36 Закону
України "Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів", виплата страхового
відшкодування (регламентна виплата)
здійснюється безпосередньо
потерпілому (іншій особі, яка має право
на отримання відшкодування) або
погодженим з ним особам, які надають
послуги з ремонту пошкодженого майна,
сплатили страхове відшкодування за
договором майнового страхування (крім
регламентної виплати, передбаченої
підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього
Закону), лікування потерпілих та інші
послуги, пов'язані з відшкодуванням
збитків.

В статті 1191 Цивільного кодексу України
зазначено, що особа, яка відшкодувала
шкоду, завдану іншою особою, має право
зворотної вимоги (регресу) до винної
особи у розмірі виплаченого
відшкодування, якщо інший розмір не
встановлений законом.

Згідно статті 228 Господарського
кодексу України, учасник господарських
відносин, який відшкодував збитки, має
право стягнути збитки з третіх осіб у
порядку регресу.

Однак, Суд зазначає, що відповідно до
частини 1 статті 261 Цивільного кодексу
України, перебіг позовної давності
починається від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила.

Статтею 262 Цивільного кодексу України
визначено, що заміна сторін у
зобов'язанні не змінює порядку
обчислення та перебігу позовної
давності.

При розгляді справи № 6-112цс13 у
постанові від 25.12.2013 Верховний Суд
України (спільна позиція судових палат
у цивільних та господарських справах)
зробив наступний правовий висновок: у
разі настання страхового випадку за
договором добровільного страхування
наземного транспортного засобу у
потерпілої особи виникає право або
вимагати відшкодування шкоди від
особи, винуватої в її заподіянні, або
вимагати виплати страхового
відшкодування від страхової компанії,
з якою нею укладено договір
добровільного страхування автомобіля.
У разі виплати страховою компанією
страхового відшкодування до неї у
межах фактичних витрат від потерпілої
особи переходить право вимоги до особи,
винуватої у заподіянні шкоди (ст. 993 ЦК
України). При цьому перебіг позовної
давності не змінюється і він
обчислюється від дня настання
страхового випадку (ч. 1 ст. 261, ст. 262 ЦК
України).

Суд зазначає, що Заява Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «УНІКА» про визнання
поважними причини пропущення позовної
давності не підлягає задоволенню, з
огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
зазначена Заява Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «УНІКА» вмотивована тим, що
строк, протягом якого Позивач мав право
звернутись до суду за захистом свого
порушеного права, було пропущено з
поважних причин. Так, Позивач
неодноразово звертався до Київського
районного суду м. Харкова з проханням
надати засвідчену копію Постанови, а
також після неодноразового
ігнорування своїх запитів, звертався
до ВДАІ м. Харкова з проханням надати
інформацію щодо того, до якого суду
були направлені адміністративні
матеріали. В результаті вказаних дій,
лише 17.09.2013 року Позивачем було
отримано підтвердження вини
страхувальника відповідача, що і стало
підставою для звернення до Відповідача
з проханням відшкодувати шкоду. Вже
27.09.2013 року Позивач направив до
Відповідача зазначену претензію, строк
розгляду якої спливав 27.12.2013 року. Після
спливу строку, Позивачем було подано
позовну заяву.

В п.2.2 Постанови №10 від 29.05.2013р. Пленуму
Вищого господарського суду України
«Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських спорів»
визначено, що позовна давність не є
інститутом процесуального права та не
може бути відновлена (поновлена) в разі
її спливу, але за приписом ч.5 ст.267
Цивільного кодексу України позивач
вправі отримати судовий захист у разі
визнання поважними причин пропуску
строку позовної давності.

Питання щодо поважності цих причин,
тобто наявності обставин, які з
об'єктивних, незалежних від позивача
підстав унеможливлювали або істотно
утруднювали своєчасне подання позову,
вирішується господарським судом у
кожному конкретному випадку з
урахуванням наявних фактичних даних
про такі обставини. Щодо фізичної особи
(громадянина) останніми можуть бути
документально підтверджені тяжке
захворювання, тривале перебування поза
місцем свого постійного проживання
(наприклад, за кордоном) тощо. Стосовно
підприємства (установи, організації)
зазначені обставини не можуть братися
судом до уваги, оскільки за відсутності
(в тому числі й з поважних причин) особи,
яка представляє його в судовому
процесі, відповідне підприємство
(установа, організація) не позбавлене
права і можливості забезпечити
залучення до участі у такому процесі
іншої особи; відсутність зазначеної
можливості підлягає доведенню на
загальних підставах.

Закон не визначає, з чиєї ініціативи
суд визнає причини пропущення позовної
давності поважними. Як правило, це
здійснюється за заявою (клопотанням)
позивача з наведенням відповідних
доводів і поданням належних та
допустимих доказів.

Відповідно до рішення Конституційного
Суду України від 9 липня 2002 року №
15-рп/2002 кожна особа має право вільно
обирати незаборонений законом спосіб
захисту прав і свобод, у тому числі й
судовий. Можливість судового захисту
не може бути поставлена законом, іншими
нормативно-правовими актами у
залежність від використання суб'єктом
правовідносин інших засобів правового
захисту. Держава може стимулювати
вирішення правових спорів у межах
досудових процедур, однак їх
використання є правом, а не обов'язком
особи, яка потребує такого захисту.

З огляду на викладене позивач отримує
право вимоги потерпілої особи після
виплати останній страхового
відшкодування та не зобов'язаний
звертатися безпосередньо до особи,
відповідальної за заподіяний збиток,
або до особи, у якої застраховано її
цивільно-правову відповідальність, з
вимогою виплати матеріального
відшкодування. Відповідно до
зазначених вище норм Позивач може
реалізувати своє право шляхом подачі
позову до суду.

Аналогічна позиція викладена в
Постанові Верховного Суду України від
28 серпня 2012 року у справі № 23/279.

Таким чином, враховуючи висновки
Конституційного Суду України в Рішенні
від 9 липня 2002 року № 15-рп/2002 та
Верховного Суду України в Постанові
від 28 серпня 2012 року у справі № 23/279, Суд
зазначає, що після отримання
підтвердження вини страхувальника
Відповідача, Позивач мав можливість
реалізувати своє право шляхом подачі
позову до суду.

За таких обставин, Заява Товариства з
додатковою відповідальністю «Страхова
компанія «Альфа-Гарант» про
застосування строку позовної давності
підлягає задоволенню, оскільки
дорожньо-транспортна пригода за участю
транспортного засобу «Volkswagen»,
державний реєстраційний номер НОМЕР_1,
під керуванням ОСОБА_2 та транспортного
засобу «TOYOTA», державний реєстраційний
номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3
відбулась в м. Харкові 05.11.2010 року, а
Позивач звернувся з даним позовом до
Господарського суду міста Києва лише
24.03.2014 року, що підтверджується
відміткою загального відділу
діловодства Господарського суду міста
про одержання позовної заяви.

Отже, враховуючи вищевикладені
положення норм чинного законодавства
України та приймаючи до уваги пропуск
Приватним акціонерним товариством
«Страхова компанія «УНІКА» строку
позовної давності, Суд приходить до
висновку, що позовні вимоги Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «УНІКА» до Товариства з
додатковою відповідальністю «Страхова
компанія «Альфа-Гарант» про
відшкодування шкоди в порядку регресу
в розмірі 9 586 гривень 08 копійок не
підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України,
витрати по сплаті судового збору
залишаються за Позивачем.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 32, 33, 43, 49, 77, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ

1. В задоволенні позову Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «УНІКА» до Товариства з
додатковою відповідальністю «Страхова
компанія «Альфа-Гарант» про
відшкодування шкоди в порядку регресу
в розмірі 9 586 гривень 08 копійок -
відмовити повністю.

2. Рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Дата складання та підписання повного
тексту рішення: 25 квітня 2014 року.

Суддя
О.В. Чинчин