ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.04.2014 р.
Справа №917/111/14

за позовом Новосанжарського селищного
комбінату комунальних підприємств,
пр.Пролетарський, 1/2, смт. Нові Санжари,
Полтавська область,39300

до Комунального підприємства
Полтавської обласної ради
"Полтававодоканал", вул. П.Комуни, 40-а, м.
Полтава, 36020

про стягнення 36 036,61 грн. матеріальної
шкоди

Суддя Солодюк О.В.

Представники сторін:

від позивача: Корольов І.М., дов. в
протоколі

від відповідача: Осадчий А.В.,дов. в
протоколі

Суть спору: Розглядається позовна
заява про стягнення 36 036,61 грн.
матеріальної шкоди.

Позивач на вимогах наполягає.

Відповідач у відзиві позов не визнає,
посилаючись зокрема на те, що позов
необґрунтований, безпідставний, а тому,
задоволенню не підлягає.

Згідно ч.3 ст.69 ГПК України строк
вирішення спору продовжено.

В судовому засіданні 24.04.14р. оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Повний текст рішення оформлено та
підписано відповідно до вимог ст. 84 ГПК
України.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши представників сторін, суд
встановив:

Державною фінансовою інспекцією в
Полтавській області було проведено
планову виїзну ревізію
фінансово-господарської діяльності
Новосанжарського селищного комбінату
комунальних підприємств за 2011, 2012 роки
та завершений звітний період 2013 року.

27.03.13р. Державною фінансовою інспекцією
України був складений акт № 06-21/185 про
результати планової виїзної ревізії
фінансово-господарської діяльності
Новосанжарського селищного комбінату
комунальних підприємств за 2011, 2012 роки
та завершений звітний період 2013р. (а.с.
15-19), яким було встановлено порушення
відповідачем п. 3 ст. 8 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» від 16.07.1999р. №
996-ХІV (зі змінами та доповненнями), п. 11,
п.12 Положення (стандарт)
бухгалтерського обліку 16 «Витрати»,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 31.12.1999р. № 318 та
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 19.01.2000р. (зі змінами та
доповненнями), що призвели до
матеріальної шкоди.

Ревізією встановлено, що
Новосанжарським селищним комбінатом
комунальних підприємств у 2011, 2012 роках
та січні 2013 року понесено фактичні
витрати по електичній енергії для
роботи 2-х насосів вказаної
каналізаційної насосної станції на
загальну суму 12 193,87 грн., що
підтверджуються трьома відомостями,
складеними головним бухгалтером
Новосанжарсьвого СККП (а.с. 19-21).

Позивач в обґрунтування позовних вимог
посилається на те, що на балансі
Новосанжарського селищного комбінату
комунальних підприємств знаходяться
житлові будинки №57, № 59, № 61 по вул.
Шевченка та № 65 по вул. Котовського в
смт. Нові Санжари Полтавської області
та каналізаційна насосна станція, яка
перекачує рідкі нечистоти від вказаних
будинків до центральної каналізації
(а.с. 8-14).

Позивач зазначає, що Новосанжарський
селищний комбінат комунальних
підприємств повністю несе всі витрати
по обслуговуванню даної
каналізаційної насосної станції,
зокрема, понесено фактичні витрати по
утриманню оператора ДПУ за період з
01.01.2011 по 31.01.2013 роки на загальну суму 23
842,74 грн.(а.с. 24).

В свою чергу, як вказує позивач, послуги
з відведення рідких стічних вод від
вказаних будинків до центральної
каналізації в смт. Нові Санжари
надаються Комунальним підприємством
Полтавської обласної ради
«Полтававодоканал», за що дане
підприємство отримує доход від
споживачів. При наданні даних послуг
відповідач використовує каналізаційну
насосну станцію, що знаходиться на
балансі Новосанжарського селищного
комбінату комунальних підприємств, і
при цьому відповідач не несе ніяких
витрат по її утриманню та експлуатації.

Актом Державної фінансової інспекції в
Полтавської області було зазначено те,
що Новосанжарським селищним
комбінатом комунальних підприємств у
2011, 2012 роках та січні 2013 року понесено
фактичні витрати по електичній енергії
для роботи 2-х насосів вказаної
каналізаційної насосної станції на
загальну суму 12 193,87 грн.

Вищевказані витрати по електричній
енергії для роботи двох насосів
підтверджуються трьома відомостями,
складеними головним бухгалтером
Новосанжарського СККП (а.с. 19-21).

Крім цього, ревізією встановлено, що
штатними розкладами Новосанжарського
селищного комбінату комунальних
підприємств на 2011р., 2012р. та січень 2013 р.
передбачено 0,5 посади оператора ДНУ з
визначенням місячного посадового
окладу, який обслуговував дану
каналізаційну насосну станцію у
зазначений період (додаток 5). У зв'язку
з цим, Новосанжарським селищним
комбінатом комунальним підприємством
понесено фактичні витрати по
утриманню оператора ДПУ за період з
01.01.2011р. по 31.01.2013 р. на загальну суму 23
842,74 грн.(а.с. 24).

Отже, як зазначає позивач, згідно акту
ревізії, витрати понесені
підприємством на утримання даної
каналізаційної насосної станції в
період з 01.01.2011 року по 31.01.2013 року
складають 36 036, 61 грн. Саме на вказану
суму Новосанжарський селищний
комбінат комунальних підприємств
поніс матеріальну шкоду (збитки), що
підлягають відшкодуванню.

Посилаючись на п. 1.3. «Правил
користування системами
централізованого комунального
водопостачання та водовідведеиня в
населених пунктах України»
затверджених Наказом
Мінжитлокомунгоспу від 27.06.2008 року № 190,
позивач зазначає, що КП
«Полтававодоканал», як виробник послуг
з водовідведення зобов'язаний
утримувати каналізаційну насосну
станцію, якою здійснюється відкачка
рідких стічних вод з будинків № 59, №61
по вул. Шевченка та № 65 по вул.
Котовського в смт. Нові Санжари
Полтавської області.

09.04.13р. позивач до відповідача
звернувся з претензією за № 28 про
добровільне відшкодування витрат,
пов'язаних з утриманням каналізаційної
насосної станції (КНС) та пропозицією
укласти договір на відшкодування
витрат, пов'язаних з надаванням послуг
з водовідведення мешканцям будинків за
адресами по вул. Шевченка, 57,59,61 та вул.
Котовського, 65 (а.с.25).

Відповідач, у своїй відповіді на
претензію від 30.04.13р., відмовився
відшкодовувати Новосанжарському
селищному комбінату комунальних
підприємств витрати по обслуговуванню
каналізаційної насосної станції та
відмовився підписати договір на
відшкодування витрат по утриманню КНС
(а.с.26).

Вищезазначена обставина змусила
позивача звернувся до суду з даною
позовною заявою.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши
пояснення представників сторін,
дослідивши та оцінивши додані докази,
суд дійшов висновку, що в позові слід
відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу
України (далі по тексту - ЦК України)
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є:

1) договори та інші правочини;

2) створення літературних, художніх
творів, винаходів та інших результатів
інтелектуальної, творчої діяльності;

3) завдання майнової (матеріальної) та
моральної шкоди іншій особі;

4) інші юридичні факти.

Цивільні права та обов'язки можуть
виникати безпосередньо з актів
цивільного законодавства.

Згідно п. 1.3. «Правил користування
системами централізованого
комунального водопостачання та
водовідведеиня в населених пунктах
України» затверджених Наказом
Мінжитлокомунгоспу від 27.06.2008 року № 190,
зареєстрованих в Міністерстві юстиції
України 7 жовтня 2008 р. за N 936/15627,
виробник житлово-комунальних послуг,
обслуговує вуличні, квартальні та
дворові мережі водопостачання та
водовідведення, споруди і обладнання, а
також технологічні прилади й пристрої
на них, які перебувають у нього на
балансі або на які є відповідний
договір на обслуговування із
споживачем.

Відповідно до п.14.1. вищезазначених
Правил вуличні, квартальні, дворові,
будинкові мережі, споруди і обладнання
систем водопостачання та
водовідведення обслуговуються та
реконструюються тим підприємством, у
якого ці об'єкти перебувають на
балансі.

З матеріалів справи вбачається, що КНС
в господарському віданні на балансі КП
ПОР «Полтававодоканал» не перебуває, а
відтак, в тариф, який встановлено для КП
ПОР «Полтававодоканал» на
централізоване водопостачання для
населення, витрати на утримання КНС не
включено.

Згідно ст. 322 Цивільного кодексу
України тягар утримання майна несе
власник. Таким чином, всі витрати,
пов'язані з утриманням в належному стан
КНС повинен нести власник цього майна в
особі територіальної громади смт. Нові
Санжари, або його балансоутримувач в
особі позивача.

Відповідно до ст. 11 ЦК підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
угоди (правочини).

Згідно ст. 174 ГК України підставами
виникнення господарських зобов'язань,
зокрема, є господарський договір.

Відповідно до приписів ст. 224 ГК
України, учасник господарських
відносин, який порушив господарське
зобов'язання або установлені вимоги
щодо здійснення господарської
діяльності, повинен відшкодувати
завдані цим збитки суб'єкту, права або
законні інтереси якого порушено. Під
збитками розуміються витрати, зроблені
управнепою стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управлена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 623 ЦК
України, боржник, який порушив
зобов'язання, має відшкодувати
кредиторові завдані цим збитки. Розмір
збитків, завданих порушенням
зобов'язання, доказується кредитором.

Згідно із ч. 1 ст. 614 ЦК України особа, яка
порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що на
даний час жодного договору між
позивачем та відповідачем про технічне
обслуговування КНС, або спільне
використання мереж та КНС по вул.
Жовтневій та Шевченка в смт. Нові
Санжари не укладено.

Відповідач також зазначив, що
Новосанжарська селищна рада або
позивач не зверталися до Полтавської
обласної ради із питанням про передачу
на баланс КП ПОР «Полтававодоканал»
КНС по вул. Жовтневій та Шевченка в смт.
Нові Санжари.

Статтею 16 ЦК України та ст. 20
Господарського кодексу України (далі
по тексту - ГК України) передбачено, що
одним із способів захисту цивільних
прав та інтересів є відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди.

У відповідності до ст. 22 ЦК України,
особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.
Збитками є: втрати, яких особа зазнала у
зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки); доходи, які особа могла б
реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода). Збитки
відшкодовуються у повному обсязі, якщо
договором або законом не передбачено
відшкодування у меншому або більшому
розмірі.

Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода,
завдана неправомірними рішеннями,
діями чи бездіяльністю особистим
немайновим правам фізичної або
юридичної особи, а також шкода, завдана
майну фізичної або юридичної особи,
відшкодовується в повному обсязі
особою, яка її завдала. Особа, яка
завдала шкоди, звільняється від її
відшкодування, якщо вона доведе, що
шкоди завдано не з її вини. Шкода,
завдана правомірними діями,
відшкодовується у випадках,
встановлених цим Кодексом та іншим
законом.

Відшкодування збитків можливо лише за
наявності складу правопорушення, до
якого входять наступні елементи:
протиправна поведінка, наявність
збитків, причинний зв'язок між
протиправною поведінкою та
спричиненням збитків, вина.
Відсутність хоча б одного елемента
складу правопорушення виключає
настання відповідальності у вигляді
відшкодування збитків.

Всупереч вищенаведеним нормам, доказів
на підтвердження вищевказаних
обставин для обгрунтування завданих
збитків позивач до матеріалів справи
не надав.

Таким чином, в діях відповідача
відсутній склад майнового цивільного
правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський
суд приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

З огляду на зазначені у позовній заяві
обставини та надані докази, суд не
вбачає підстав для задоволення вимоги
позивача про стягнення з відповідача 36
036,61 грн. матеріальної шкоди.

Керуючись ст.ст. 33, 43,49, 82-85 ГПК України,
суд, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Суддя
Солодюк О.В.

Повний текст рішення виготовлено та
підписано 30 квітня 2014 року.

Примітка: Рішення набирає законної
сили в порядку, встановленому cm. 85 ГПК
України та може бути оскаржене в
порядку, визначеному cm. 93 ГПК України.