ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

14 квітня 2014 року Справа № 920/13/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого суддіМалетича
М.М.,суддів:Козир Т.П., Кота О.В., Панової
І.Ю., Шевчук С.Р.,розглянувши заяву
Управління майна комунальної
власності Сумської міської радипро
перегляд Верховним Судом
УкраїнипостановиВищого
господарського суду України від 14.10.2013у
справі№ 920/13/13за позовом Українського
державного підприємства поштового
зв'язку "Укрпошта" в особі Сумської
дирекції УДППЗ "Укрпошта"доУправління
майна комунальної власності Сумської
міської радипрозобов'язання укласти
договір

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Сумської
області від 21.03.2013 у справі № 920/13/13
позовні вимоги задоволено; зобов'язано
Управління майна комунальної
власності Сумської міської ради
укласти з Українським державним
підприємством поштового зв'язку
"Укрпошта" договір оренди частини
нежитлового приміщення, розташованого
на першому поверсі за адресою: м. Суми,
вул. Супруна, 9, площею 90 кв.м., з орендною
платою 1 гривня в рік.

Постановою Харківського апеляційного
господарського суду від 18.06.2013 у справі
№ 920/13/13 зазначене судове рішення
скасовано та прийнято нове рішення,
яким у задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду
України від 14.10.2013 у справі № 920/13/13
постанову суду апеляційної інстанції
скасовано, а рішення місцевого
господарського суду залишено без змін.

Управлінням майна комунальної
власності Сумської міської ради подано
заяву про перегляд Верховним Судом
України постанови Вищого
господарського суду України від 14.10.2013
у справі № 920/13/13, в якій заявник просить
вказану постанову скасувати, а справу
направити на новий розгляд до суду
касаційної інстанції.

Заяву, з посиланням на постанови Вищого
господарського суду України від 11.03.2014
у справі № 5027/946/2012, від 03.02.2014 у справі №
5011-32/16772-2012, від 04.02.2014 у справі № 15/101-11 та
від 29.01.2014 у справі № 12/197, мотивовано
неоднаковим застосуванням судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, а саме:
статей 179, 180, 181, 187 Господарського
кодексу України, статей 6, 629-632
Цивільного кодексу України та статті 10
Закону України "Про оренду державного
та комунального майна", внаслідок чого
ухвалено різні за змістом судові
рішення у подібних правовідносинах.

Розглянувши заяву про перегляд
постанови суду касаційної інстанції та
додані до неї матеріали, Вищий
господарський суд України не вбачає
підстав для допуску справи до
провадження Верховного Суду України з
огляду на таке.

Відповідно до статті 11116
Господарського процесуального кодексу
України (далі - ГПК України) заява про
перегляд судових рішень господарських
судів може бути подана виключно на
таких підставах: 1) неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, внаслідок чого
ухвалено різні за змістом судові
рішення у подібних правовідносинах; 2)
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Ухвалення різних за змістом судових
рішень (пункт 1 цієї статті) матиме
місце в разі, коли суд (суди) касаційної
інстанції у розгляді двох чи більше
справ за подібних предмета та підстав
позову, змісту позовних вимог та
встановлених судом фактичних обставин
і однакового матеріально-правового
регулювання спірних правовідносин
дійшов (дійшли) неоднакових правових
висновків, покладених в основу цих
судових рішень.

У постанові від 14.10.2013 у справі № 920/13/13,
про перегляд якої подано заяву, суд
касаційної інстанції погодився з
висновками місцевого господарського
суду щодо наявності підстав для
задоволення позову державного
підприємства про зобов'язання
відповідача укласти договір оренди
частини нежитлового приміщення,
виходячи із встановлених місцевим
судом обставин справи про те, що на
позивача поширюється дія положень
частини четвертої статті 9 Закону
України "Про оренду державного та
комунального майна", відповідно до якої
у разі надходження заяви про оренду
майна на короткий строк або заяви від
бюджетної установи - оголошення про
намір передати майно в оренду не
розміщується і договір оренди
укладається з таким заявником без
проведення конкурсу.

Водночас у постанові від 04.02.2014 у справі
№ 15/101-11 суд касаційної інстанції
погодився з висновками судів
попередніх інстанцій щодо відсутності
підстав для задоволення позову
приватного підприємства про
зобов'язання відповідача укласти
договір оренди, виходячи із
встановлених судами попередніх
інстанцій обставин справи про те, що:
поданий позивачем проект договору не
містить усіх істотних умов договору
оренди; до проекту не додано
кадастрового плану земельної ділянки,
який відповідно до закону є невід'ємною
частиною договору.

У постанові від 11.03.2014 у справі №
5027/946/2012 суд касаційної інстанції
погодився з висновками судів
попередніх інстанцій щодо наявності
підстав для задоволення позову про
внесення змін до договору оренди в
частині розміру річної орендної плати,
виходячи із встановлених судами
попередніх інстанцій обставин справи
про те, що сторонами у договорі оренди
передбачено можливість збільшення
розміру орендної плати; судом
касаційної інстанції зазначено, що
орендна плата за земельні ділянки
державної та комунальної власності є
регульованою ціною і законодавча зміна
граничного розміру цієї плати є
підставою для перегляду розміру
орендної плати, встановленої умовами
договору.

З постанови від 03.02.2014 у справі №
5011-32/16772-2012 вбачається, що суд
касаційної інстанції підтримав
висновки судів попередніх інстанцій
щодо відсутності підстав для
задоволення позову про визнання
договору суборенд неукладеним,
зазначивши, що вказана позовна вимога
не відповідає передбаченим законом
способам захисту цивільних прав та
охоронюваних законом інтересів.

У постанові від 29.01.2014 у справі № 12/197
суд касаційної інстанції погодився з
висновками судів попередніх інстанцій
щодо відсутності підстав для
задоволення позовних вимог про
розірвання договору оренди нежитлових
приміщень (в частині, що стосується
доводів заявника), виходячи із
встановлених судами попередніх
інстанцій обставин справи про те, що:
при його укладенні сторонами не було
досягнуто згоди щодо усіх істотних
умов договору, зокрема щодо терміну
дії, не врегульовано порядок
амортизаційних відрахувань, порядок
повернення орендованого майна, а також
умови щодо страхування орендарем
орендованого майна, не проведена
експертна оцінка його вартості; суд
касаційної інстанції погодився з тим,
що зазначене є підставою для визнання
спірного договору неукладеним, що
виключає можливість визнання його
розірваним.

Таким чином, зазначені судові рішення
не підтверджують доводів заявника щодо
неоднакового застосування норм
матеріального права в подібних
правовідносинах, а свідчать лише про
наявність у згаданих справах різних
обставин справи, залежно від яких суд
касаційної інстанції дійшов
відповідних правових висновків.

З огляду на викладене Вищий
господарський суд України дійшов
висновку про відсутність підстав для
допуску даної справи до провадження
Верховного Суду України.

Керуючись статтями 86, 11116, 11121 ГПК
України, Вищий господарський суд
України

У Х В А Л И В :

Відмовити Управлінню майна
комунальної власності Сумської
міської ради у допуску справи № 920/13/13
до провадження Верховного Суду
України.

Головуючий суддя М. Малетич
Судді: Т. Козир О. Кот І. Панова С.
Шевчук