ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" травня 2014 р.
Справа № 911/1072/14

Господарський суд Київської
області у складі судді Лопатіна А.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу

за позовом заступника прокурора
Чернігівської області в інтересах
держави, в особі Регіонального
відділення Фонду державного майна
України по Чернігівській області, м.
Чернігів

до Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1, м. Славутич

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні позивача: Державного
територіально-галузевого об'єднання
"Південно-Західна залізниця", м. Київ

про стягнення 7571,60 грн.

за участю представників: згідно з
протоколом судового засідання.

Обставини справи:

Заступником прокурора Чернігівської
області в інтересах держави, в особі
Регіонального відділення Фонду
державного майна України по
Чернігівській області (надалі позивач)
заявлено позов до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (надалі
відповідач) за участю третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні позивача
Державного територіально-галузевого
об'єднання "Південно-Західна залізниця"
про стягнення 7571,60 грн., з яких: 3318,88грн.
основний борг, 180,50 грн. пеня та 4072,22 грн.
неустойка за несвоєчасне повернення
об'єкту оренди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідачем не в повному обсязі
виконані зобов'язання по орендній
платі за договором оренди
індивідуально визначеного (нерухомого)
майна, що належить до державної
власності від 08.08.2011р. № 91-11 та
простроченням повернення майна з
моменту припинення договору.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 31.03.2014 р. порушено
провадження у справі та її розгляд
призначено на 23.04.2014 р.

22.04.2014 р. через канцелярію
господарського суду Київської області
прокурором подано документи
витребувані ухвалою суду від 31.03.2014 р.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 23.04.2014 р. у зв'язку з неявкою
у судове засідання відповідача,
розгляд справи відкладено на 07.05.2014 р.

Відповідач, належним чином
повідомлений про дату, час і місце
судового засідання ухвалами суду від
31.03.2014 р. та 23.04.2014 р., що підтверджується
поштовими повідомленнями про вручення
поштових відправлень з підписом
відповідача у графі «вручено», в судове
засідання не з'явився, явку
представника не забезпечив, про
причини неявки суд не повідомив.

Враховуючи те, що нез'явлення
представника відповідача не
перешкоджає розгляду справи по суті, а
матеріали справи є достатніми для
вирішення спору в даному судовому
засіданні, суд вважає за можливе
розглянути позов у відсутності
представника відповідача, за наявними
у справі матеріалами згідно з вимогами
статті 75 Господарського
процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення присутніх у
судовому засіданні учасників судового
процесу, суд

встановив:

08.08.2011 р. між Регіональним відділенням
Фонду державного майна України по
Чернігівській області (орендодавець,
позивач у справі) та Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 було
укладено договір № 91-11 оренди
індивідуально визначеного (нерухомого)
майна, що належить до державної
власності (далі договір), згідно умов п.
1.1. якого орендодавець передає, а
орендар приймає в строкове платне
користування без права передачі в
суборенду, приватизації та переходу
права власності третім особам державне
окреме індивідуально визначене
(нерухоме) майно - частину підвалу в
будівлі вокзалу ст.Славутич площею
78,3кв.м., розміщене за адресою: АДРЕСА_2,
що перебуває на балансі Відокремленого
підрозділу „Київське
будівельно-монтажне експлуатаційне
управління № 1" ДТГО ПЗЗ, вартість якого
визначена згідно зі звітом про оцінку
на 28.02.2011 р. і становить за незалежною
оцінкою 143264,27 грн.

Згідно п. 1.2. договору майно передається
в оренду для здійснення торгівлі
продовольчими товарами підакцизної
групи та непродовольчими товарами.

Відповідно до п. 2.1. договору орендар
вступає у строкове платне користування
майном у термін, вказаний у договорі,
але не раніше дати підписання
сторонами цього договору та акту
приймання-передачі майна.

Пунктом 2.4. договору передбачено, що
обов'язок по складанню акту
приймання-передачі покладається на
орендодавця.

Орендна плата визначається на підставі
методики розрахунку орендної плати,
затвердженої постановою Кабінетом
Міністрів України від 04.10.1995 р. № 786, і
становить без ПДВ за базовий місяць
оренди - червень 2011 р. - 2254, 26 грн. (п. 3.1.
договору)

Відповідно до п. 3.3. договору орендна
плата за кожний наступний місяць
визначається шляхом коригування
орендної плати за попередній місяць на
індекс інфляції за наступний місяць.

Згідно з п. 3.6. договору орендна плата
перераховується до державного бюджету
та балансоутримувачу у співвідношенні
70 % до 30 % щомісяця, не пізніше 12 числа
місяця наступного за звітним.

Пунктом 3.7. договору передбачено, що
орендна плата, перерахована
несвоєчасно або не в повному обсязі,
підлягає індексації і стягується до
бюджету та балансоутримувачу у
визначеному пунктом 3.6. співвідношенні,
відповідно до чинного законодавства
України, з урахуванням пені в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ на дату
нарахування пені від суми
заборгованості за кожний день
прострочення, включаючи день оплати.

У разі, якщо на дату сплати орендної
плати заборгованість за нею становить
загалом не менше ніж три місяці,
орендар також сплачує штраф у розмірі 10
% від суми заборгованості. (п. 3.8.
договору)

Згідно з 3.11. у разі припинення
(розірвання) договору оренди орендар
сплачує орендну плату до дня
повернення майна за актом
приймання-передавання включно.

Пунктом 10.1. договору визначено строк
його, згідно якого цей договір укладено
строком на 2 роки 364 дні, що діє з 08.08.2011 р.
до 06.08.2014 р. включно.

Відповідно до п. 10.4. договору орендар не
пізніше ніж за місяць до спливу строку
договору повідомляє орендодавця про
намір продовжити договір на новий
строк.

08.08.2011 р. між позивачем та відповідачем
був акт приймання-передачі, згідно
якого орендодавець передав, а
відповідач прийняв в оренду державне
окреме індивідуально визначене
(нерухоме) майно - частину підвалу в
будівлі вокзалу ст. Славутич площею 78, 3
кв.м., розміщене за адресою: АДРЕСА_2, на
землях Неданчицької сільської ради
Ріпкинського району Чернігівської
області, що перебуває на балансі
Відокремленого підрозділу „Київське
будівельно-монтажне експлуатаційне
управління № 1" ДТГО ПЗЗ, вартість якого
визначена згідно зі звітом про оцінку
на 28.02.2011 р. і становить за незалежною
оцінкою 143264, 27 грн.

Відповідно до частини третьої ст. 26
Закону України "Про оренду державного
та комунального мана" договір оренди
може бути розірвано за погодженням
сторін. На вимогу однієї із сторін
договір оренди може бути достроково
розірвано за рішенням суду у разі
невиконання сторонами своїх
зобов'язань та з інших підстав,
передбачених законодавчими актами
України.

Рішенням господарського суду
Київської області від 20.11.2013 р. у справі
№911/3969/13 розірвано договір № 91-11 оренди
індивідуально визначеного (нерухомого)
майна, що належить до державної
власності, від 08.08.2011 р., укладений між
Регіональним відділенням Фонду
державного майна України по
Чернігівській області та Фізичною
особою - підприємцем ОСОБА_1;
зобов'язано ФОП ОСОБА_1 звільнити
державне окреме індивідуально
визначене нерухоме майно - частину
підвалу в будівлі вокзалу станції
Славутич площею 78, 3 кв. м.,
розташованого за адресою: АДРЕСА_2, та
повернути його балансоутримувачу -
Відокремленому підрозділу „Київське
будівельно-монтажне експлуатаційне
управління № 1" Державного
територіально-галузевого об'єднання
„Південно-західна залізниця" - на
підставі акту приймання-передачі.

Відповідно до частини п'ятої ст. 188 ГК
України, якщо судовим рішенням договір
змінено або розірвано, договір
вважається зміненим або розірваним з
дня набрання чинності даним рішенням.

Вказане рішення господарського суду
Київської області набрало законної
сили 31.12.2013 р. про що зазначено у наказах
господарського суду Київської області
від 09.01.2014 р., відповідно, вказаний вище
договір оренди припинив дію з 31.12.2013р.

На виконання рішення господарського
суду Київської області від 20.11.2013 р. у
справі №911/3969/13 31.01.2014 р. відповідачем
було передано ДТГО «Південно-Західна
залізниця» (балансоутримувач, третя
особа у справі) з тимчасового
користування вказане вище нерухоме
майно, що підтверджується актом
повернення майна з оренди від 31.01.2014 р.

Позивач просить стягнути з відповідача
орендну плату у розмірі 3318,88 грн. за
період користування відповідачем
майном з 01.10.2013 р. по 03.01.2014 р.

У абз. 4 п. 4.1 роз'яснень наданих Вищим
господарським судом України у
постанові пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування
законодавства про оренду (найм) майна"
від 29 травня 2013року № 12 вказано, що з
урахуванням положень статей 653, 795 ЦК
України та умов договору, якщо
останніми передбачено, що після
закінчення або дострокового
розірвання договору оренди
нарахування орендної плати за фактичне
користування майном припиняється з
моменту підписання акта
приймання-передачі приміщень
орендодавцеві, нарахування орендної
плати за відповідний період є
правомірним.

Аналогічна правова позиція щодо
правомірності заявлення до стягнення
орендної плати, нарахованої за період
після розірвання договору оренди,
викладена у постанові Верховного суду
України від 20.11.2012 р. у справі №
12/75-2167-33/75-4/180.

Пунктом 3.11. договору передбачено, що у
разі припинення (розірвання) договору
оренди орендар сплачує орендну плату
до дня повернення майна за актом
приймання-передавання включно.
Закінчення дії договору не звільняє
орендаря від обов'язку сплатити
заборгованість за орендною платою,
якщо така виникла у повному обсязі,
ураховуючи санкції, до державного
бюджету та балансоутримувачу.

Отже, нарахування орендної плати за
період після закінчення дії договору
оренди у даному випадку є правомірним.

Дослідивши матеріали справи, судом
встановлено, що за період з 01.10.2013 р. по
03.01.2014 р. відповідач був зобов'язаний
сплатити позивачу орендну плату у
розмірі 3318,88 грн.

Станом на дату судового засідання ФОП
ОСОБА_1 належних та допустимих доказів
сплати боргу у розмірі 3318,88 грн. до суду
не подано.

Врахувавши вищезазначені обставини,
судом встановлено факт неналежного
виконання відповідачем своїх
зобов'язань щодо сплати орендної плати
за договором оренди за період з 01.10.2013 р.
по 03.01.2014 р. у розмірі 3318,88 грн.

Згідно з частиною шостою ст. 283
Господарського кодексу України, до
відносин оренди застосовуються
відповідні положення Цивільного
кодексу України з урахуванням
особливостей, передбачених
Господарським кодексом України.

Приписами статті 509 Цивільного кодексу
України передбачено, що зобов'язанням є
таке правовідношення, в якому одна
сторона (боржник) зобов'язана вчинити
на користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Зазначена норма
кореспондується з приписами статті 193
Господарського кодексу України.

У відповідності до частини першої
статті 193 Господарського кодексу
України, суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином
відповідно до закону, інших правових
актів, договору, а за відсутності
конкретних вимог щодо виконання
зобов'язання - відповідно до вимог, що у
певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої ст. 759 ЦК
України з договором найму (оренди)
наймодавець передає або зобов'язується
передати наймачеві майно у
користування за плату на певний строк.

Згідно частини першої та п'ятої статті
762 Цивільного кодексу України, за
користування майном з наймача
справляється плата, розмір якої
встановлюється договором найму. Плата
за користування майном вноситься
щомісячно, якщо інше не встановлено
договором.

Приписами частини першої статті 530 ЦК
України передбачено, що, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події.

Згідно ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

В ході розгляду справи прокурором в
інтересах держави в особі позивача
належними та допустимими доказами
доведено, що за відповідачем існує
заборгованість перед державою за
договором оренди № 91-11 оренди
індивідуально визначеного (нерухомого)
майна, що належить до державної
власності від 08.08.2011р. у розмірі 3318,88
грн.

В свою чергу, відповідачем будь-яких
доказів, які б спростовували наявність
зазначеної заборгованості чи доказів,
які б підтверджували факт її сплати
позивачеві, суду не надано.

Оскільки заборгованість відповідача
перед позивачем на час прийняття
рішення не погашена, розмір вказаної
заборгованості відповідає фактичним
обставинам справи, вимога про
стягнення з відповідача 3318,88 грн. боргу
підлягає задоволенню.

Окрім основного боргу, позивач просить
стягнути з відповідача 180,50 грн. пені та
4072,22 грн. неустойки за несвоєчасне
повернення об'єкту оренди.

Згідно з частиною першою ст. 230
Господарського кодексу України
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Частиною першою ст. 549 Цивільного
кодексу України передбачено, що
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Частиною третьою цієї ж статті
встановлено, що пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Пунктом 3.7. договору передбачено, що
орендна плата, перерахована
несвоєчасно або не в повному обсязі,
підлягає індексації і стягується до
бюджету та балансоутримувачу у
визначеному пунктом 3.6. співвідношенні,
відповідно до чинного законодавства
України, з урахуванням пені в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ на дату
нарахування пені від суми
заборгованості за кожний день
прострочення, включаючи день оплати.

Відповідно до частини шостої ст. 232 ГК
України нарахування штрафних санкцій
за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Статтею 3 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
встановлено, що розмір пені
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла в
період, за який сплачується пеня.

Зробивши розрахунок пені по
заборгованості по орендній платі щодо
заборгованості за кожний місяць окремо
за період з 06.11.2013 р. по 13.03.2014р., суд
вимоги позивача щодо стягнення з
відповідача пені у розмірі 180,50 грн.
задовольняє повністю, оскільки
відповідний розрахунок виконано
позивачем арифметично вірно.

Статтею 785 ЦК України передбачено, що у
разі припинення договору найму наймач
зобов'язаний негайно повернути
наймодавцеві річ у стані, в якому вона
була одержана, з урахуванням
нормального зносу, або у стані, який
було обумовлено в договорі. Якщо наймач
не виконує обов'язку щодо повернення
речі, наймодавець має право вимагати
від наймача сплати неустойки у розмірі
подвійної плати за користування річчю
за час прострочення.

Відповідно до п. 10.11.договору якщо
орендодавець не виконує обов'язку щодо
повергнення майна, орендодавець має
право вимагати від орендаря сплати
неустойки у розмірі подвійної орендної
плати за користування майном за час
прострочення.

Судом встановлено, що договір оренди №
91-11 індивідуально визначеного
(нерухомого) майна, що належить до
державної власності від 08.08.2011 р.
припинив свою дію 31.12.2013 р.

Відповідно до п. 10.9 договору у разі
припинення або розірвання останнього
майно протягом трьох робочих днів
повертається орендарем
балансоутримувачу.

З огляду на умови п. 10.9 договору,
відповідач мав повернути орендоване
останнім майно третій особі у термін до
03.01.2014 р. включно.

В свою чергу, як вбачається з
матеріалів справи та зазначено вище,
відповідачем було передано ДТГО
«Південно-Західна залізниця» з
тимчасового користування вказане вище
нерухоме майно лише 31.01.2014 р., що
підтверджується актом повернення
майна з оренди від 31.01.2014 р.

З огляду на вказані вище обставини,
позивачем правомірно нараховано
неустойку за період з 04.01.2014 р. по 31.01.2014
р. за несвоєчасне повернення
відповідачем майна з оренди.

Разом з тим, судом встановлено, що
позивачем при здійсненні
арифметичного розрахунку неустойки
використано ставку орендної плати за
червень 2011 року у розмірі 2254,26 грн., у
той час, як відповідно до приписів норм
ст. 785 ЦК України останній має право
вимагати від відповідача сплати
неустойки у розмірі подвійної плати за
користування річчю за час
прострочення, а відповідно до
розрахунку позивача ставка орендної
плати за січень 2014 року (місяць у якому
було здійснено прострочення
повернення майна) становить 2235,91 грн.

Зробивши розрахунок неустойки за
несвоєчасно повернути з оренди майно
за період з 04.01.2014 р. по 31.01.2014р., з
урахуванням того факту, що ставка
орендної плати за січень 2014 року
становить 2235,91 грн., суд вимоги позивача
щодо стягнення з відповідача неустойки
у розмірі 4072,22 грн. задовольняє
частково, а саме у сумі 4039,06 грн.,
оскільки відповідний розрахунок
виконано позивачем арифметично
невірно.

За таких обставин суд дійшов висновку,
що з відповідача на користь позивача
підлягає стягненню 3318,88 грн. основного
боргу, 180,50 грн. пені та 4039,06 грн.
неустойки, а загалом 7538,44 грн.

Враховуючи вищезазначене, керуючись
статтею 124 Конституції України,
статтями 44, 49, 82-84 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд,

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (07100, АДРЕСА_1;
ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на
користь Регіонального відділення
Фонду державного майна України по
Чернігівській області (14000, м. Чернігів,
проспект Миру, буд. 43; код ЄДРПО України
14243893) з подальшим перерахуванням до
Державного бюджету України (отримувач -
УДКСУ у Ріпкинському районі/22080300, номер
рахунку - 0421, код ЄДРПО України -
38046020, МФО - 853592) 3318 (три тисячі триста
вісімнадцять) гривень 88 коп. основної
заборгованості, 180 (сто вісімдесят)
гривень 50 коп. пені та 4039 (чотири тисячі
тридцять дев'ять) гривень 06 коп.
неустойки.

3. Стягнути з Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (07100, АДРЕСА_1;
ідентифікаційний номер НОМЕР_1) в доход
Державного бюджету України (за кодом
бюджетної класифікації: ГУ ДКУ у
Київський області, р/р 3001, МФО 821018,
код за ЄДРПО України 37955989) 1819 (одну
тисячу вісімсот дев'ятнадцять) гривень
00 коп. судового збору.

4. У задоволенні решти позовних
вимог відмовити.

Накази видати після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 16.05.2014 року.

Суддя
А.В. Лопатін