ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2014 р.
Справа № 923/183/14

Господарський суд Херсонської області
у складі судді Пінтеліної Т.Г. при
секретарі Довгань О.І., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу

за позовом Херсонського міжрайонного
прокурора з нагляду за додержанням
законів у природоохоронній сфері м.
Херсон

до : Відповідача 1: Лазурненської
селищної ради Скадовського району
Херсонської області

Відповідача-2: Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 м. Херсон

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача : Установа
Палата експертів з управління
програмними проектами, фінансової
діагностики та оцінки програм та
проектів "Тендерна палата Херсонської
області".

про визнання недійсним рішення
Лазурненської селищної ради, визнання
недійсним договору оренди
нерухомого майна комунальної
власності територіальної громади
смт.Лазурне та повернення комунального
майна

за участю представників сторін:

від позивача :

- Антощук С.В. посв. № 022031 від 29.10.2013 року
- прокурор прокуратури м. Херсон

- Мельник І.В. посв.№ 016128 від 10.04.2013р. -
заступник Херсонського міжрайонного
прокурора з нагляду за
додержанням законів у
природоохоронній сфері

від відповідача - 1 - не прибули

від відповідача-2 - ФОП ОСОБА_1

третьої особи - не прибули

в с т а н о в и в:

Відповідно до ч.3 ст. 4-4 Господарського
процесуального кодексу України
судовий процес фіксується технічними
засобами та відображається у протоколі
судового засідання.

Херсонський міжрайонний прокурор з
нагляду за додержанням законів у
природоохоронній сфері в інтересах
держави звернувся до суду з позовом до
відповідачів: Лазурненської селищної
ради Скадовського району Херсонської
області та Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 м. Херсон про визнання недійсним
рішення Лазурненської селищної ради,
визнання недійсним договору оренди
нерухомого майна комунальної
власності територіальної громади смт.
Лазурне та повернення комунального
майна.

Ухвалою суду від 20.02.2014р. суд прийняв
позовну заяву, порушив провадження у
справі, призначив справу до розгляду та
залучив до участі у справі третю особу,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідача :
Установу Палата експертів з управління
програмними проектами, фінансової
діагностики та оцінки програм та
проектів "Тендерна палата Херсонської
області".

Цією ж ухвалою суд зобов'язав :

- Фізичну особу - підприємєця ОСОБА_1 -
надати письмовий відзив по суті позову
з доданням належних доказів, наявних
заперечень, явка повноваженого
представника, докази внесення
орендарем орендної плати за земельну
ділянку;

- Лазурненську сільраду - надати
письмовий відзив по суті позову з
доданням належних доказів наявних
заперечень, явка повноваженого
представника, докази внесення
орендарем орендної плати за земельну
ділянку;

- третю особу - надати відзив по суті
позову, явка повноваженого
представника.

Сторони належним чином повідомлені
про час і місце розгляду справи, ухвала
про призначення засідання направлена
сторонам рекомендованим листом з
повідомленням про вручення. До суду
повернулись поштові повідомлення
направлені на адресу учасників
провадження з поштовими відмітками про
вручення ухвали суду.

Від Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1
надійшов відзив на позовну заяву,
відповідно до якого відповідач позовні
вимоги не визнає та просить суд
відмовити позивачу у задоволені
позову.

Палата експертів з управління
програмними проектами, фінансової
діагностики та оцінки програм та
проектів "Тендерна палата Херсонської
області" надіслала відзив, відповідно
до якого, проти позовних вимог
заперечує, просить відмовити у їх
задоволенні з підстав наведених у
відзиві на позовну заяву.

Ухвалою суду про порушення справи суд
зобов'язав Лазурненську сільраду
надати письмовий відзив по суті позову
з доданням належних доказів, наявних
заперечень та докази внесення
орендарем орендної плати за земельну
ділянку. Витребуваних документів не
надано.

Ухвалою від 28.03.2014р. суд продовжив строк
розгляду спору на 15 днів, відклав
розгляд справи та зобов'язав
Лазурненську сільраду надати
письмовий відзив по суті позову з
доданням належних доказів, наявних
заперечень та докази внесення
орендарем орендної плати за земельну
ділянку.

Оскільки відповідач -1 своїм правом на
участь у судовому засіданні не
скористався, про дату, час і місце
розгляду справи належним чином
повідомлені, що підтверджується
витягом з реєстру на відправку
рекомендованої пошти господарського
суду Херсонської області, суд вважає за
можливе розглянути справу за
відсутності представників сторін за
наявними в справі матеріалами. Суд
зазначає, що попередніми ухвалами суду
розгляд справи було відкладено для
надання можливості Лазурненській
сільраді висловити свою правову
позицію та надати витребувані
документи. Станом на день судового
засідання витребуваних документів
відповідачем -1 не надано.

У судове засідання представник третьої
особи не з'явився, про причини неявки не
повідомив.

Відсутність представника третьої
особи у судовому засіданні не
перешкоджає розгляду справи, оскільки
матеріалів справи достатньо для цього
за умови його відсутності.

Згідно ч.1 ст.4-7 ГПК України судове
рішення приймається суддею за
результатами обговорення ycix обставин
справи, а за ст.43 ГПК України суд
повинен оцінити докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному i
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіхобставин справи в їх
сукупності, керуючись Законом; ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін та учасників провадження суд
дійшов висновку про задоволення
позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.29 Господарського
процесуального кодексу України
прокурор бере участь у розгляді справ
за його позовами, а також може вступити
за своєю ініціативою у справу, порушену
за позовом інших осіб, на будь-якій
стадії її розгляду для представництва
інтересів громадянина або держави. У
разі прийняття господарським судом
позовної заяви, поданої прокурором в
інтересах держави в особі органу,
уповноваженого здійснювати функції
держави у спірних правовідносинах,
зазначений орган набуває статусу
позивача.

Згідно ст. 2 ГПК України прокурор, який
звертається до господарського суду в
інтересах держави, вказує в позовній
заяві орган, уповноважений державою
здійснювати відповідні функції у
спірних відносинах.

Відповідно ст. 36-1 Закону України «Про
прокуратуру» підстав представництва в
суді інтересів держави є наявність
порушень або загроз порушень інтересів
держави. За наявності підстав,
передбачених частинам другою -
четвертою цієї статті, з метою
представництва громадянина або
держави прокурор має право в порядку,
передбаченому процесуальним законом
звертатися до суду з позовами (заявами,
поданнями).

Статтею 20 Закону України «Про
прокуратуру» передбачено, що при
виявленні порушень закону прокурор у
межах своєї компетенції має право
звертатися до суду в передбачених
законом випадках.

Підставою представництва прокурором в
суді інтересів держави є наявність
порушень або загрози порушень
інтересів держави (ст. 36-1 Закону
України «Про прокуратуру»).

Офіційним тлумаченням Конституційного
Суду України від 08.04.1999 року визначено,
що під органами, уповноваженими
державою здійснювати відповідні
функції у спірних відносинах, потрібно
розуміти орган державної влади чи
орган місцевого самоврядування, якому
законом надано повноваження органу
виконавчої влади.

Відповідно до статті 5 Закону України
«Про державний контроль за
використанням та охороною земель»
здійснення державного контролю за
використанням та охороною земель усіх
категорій та форм власності покладено
на центральний орган виконавчої влади,
який забезпечує реалізацію державної
політики у сфері нагляду (контролю) в
агропромисловому комплексі. Таким
центральним органом виконавчої влади
відповідно до Указу Президента України
№459/2011 від 13.04.2011 «Про Державну
інспекцію сільського, господарства
України» є Державна інспекція
сільського господарства України.

Разом з тим, статтями 6, 9, 10 Закону
України «Про державний контроль за
використанням та охороною земель»,
Положенням про Державну інспекцію
сільського господарства, затвердженим
Указом Президента України №459/2011 від
13.04.2011, не передбачено повноважень
вказаного органу щодо звернення до
суду з позовом про визнання недійсним
договору, визнання незаконним рішень
органів державної влади та місцевого
самоврядування щодо розпоряджень
землею, а також звільнення земельних
ділянок.

Оскільки органом, уповноваженим
державою здійснювати відповідні
функції у земельних відносинах є
Державна інспекція сільського
господарства України, у якої відсутні
повноваження на звернення до
господарського суду з відповідним
позовом, прокурор звернувся з даним
позовом в інтересах держави і в силу
приписів статей 2, 29 Господарського
процесуального кодексу України
набуває статусу позивача по справі.

Крім того, відповідно до пункту 4
рішення Конституційного Суду України
№3-рп/99 від 08.04.1999 інтереси держави
можуть повністю, частково або не
збігатися зовсім з інтересами
державних органів, державних
підприємств та організацій чи з
інтересами господарських товариств з
часткою державної власності у
статутному фонді.

Тобто, зазначений пункт рішення
Конституційного Суду України визначив,
що «інтереси держави» є оціночним
поняттям, прокурор чи його заступник у
кожному конкретному випадку
самостійно визначає з посиланням на
законодавство, на підставі якого
подається позов, в чому саме відбулося
або може відбутися порушення
матеріальних чи інших інтересів
держави.

Херсонський міжрайонний прокурор з
нагляду за додержанням законів у
природоохоронній сфері звертається в
інтересах держави з даним позовом,
оскільки в даному випадку саме діями
органу місцевого самоврядування
завдається шкода державним інтересам.

В обґрунтування позовних вимог
Херсонський міжрайонний прокурор з
нагляду за додержанням законів у
природоохоронній сфері, посилався на
те, що рішенням XX сесії Лазурненської
селищної ради шостого скликання №172
від 26.12.2011р. погоджено технічну
документацію із землеустрою, щодо
інвентаризації земель населеного
пункту смт Лазурне, Скадовського
району. В подальшому, на підставі
інвентаризації земель та замовлення
селищної ради, а також Інструкції з
проведення технічної інвентаризації
об'єктів благоустрою населених
пунктів, затвердженої наказом
Міністерства регіонального розвитку,
будівництва та житлово-комунального
господарства України №550 від 29.10.2013р.
ПП «Сан Вінд» розроблений паспорт
об'єкту благоустрою «Комунальний пляж»
з відповідною експлікацією ділянок
об'єкту, а також окремо Схему
дислокації ділянок для передачі їх в
оренду, яка затверджена рішенням ХLVІІІ
сесії Лазурненської селищної ради
шостого скликання № 420 від 21.05.2013р.

Також, вказаним рішення сесії
встановлені ставки орендної плати за
використання частин об'єкту
благоустрою «Комунальний пляж» та
затверджено їх цільове призначення.

Крім того, 21.05.2013р. на ХLVІІІ сесії
Лазурненською селищною радою, з метою
врегулювання організаційно-правових
відносин, пов'язаних з орендою
комунального майна об'єкту благоустрою
«Комунальний пляж» шляхом проведення
конкурсу у формі аукціону, вирішено
укласти договір на його проведення з
підприємством - організатором
аукціону, яке є членом товарної біржі
та здійснює свою діяльність відповідно
до норм чинного законодавства України
і має договір з ФДМУ та ліцензію
Держкомзему України.

Разом з тим, селищною радою замовлено
та отримано висновок про вартість
майна виконаного незалежним
оцінювачем ОСОБА_5, згідно з яким
вартість об'єкту благоустрою
«Комунальний пляж», з урахуванням
запропонованої замовником мотивації,
для цілей оренди (без врахування ПДВ) на
дату оцінки (01.06.2013) становить 5 062 446 грн.

Водночас, за відсутності висновку про
вартість майна об'єкту благоустрою
«Комунальний пляж», без прийняття його
селищною радою на баланс та обліку
майна, як основні засоби бюджетних
установ, маючи тільки розроблений
паспорт об'єкту благоустрою,
Лазурненською селищною радою, в особі
в.о. голови Коваленка Р.Є. 27.05.2013р.
укладено договір №53/02-БО з Установою
Палата експертів з управління
програмними проектами, фінансової
діагностики та оцінки програм та
проектів «ТПХО» на проведення конкурсу
у формі аукціону з питань продажу права
оренди об'єкта благоустрою
«Комунальний пляж» згідно із
затвердженою Схемою дислокації
ділянок.

14.06.2013р. в.о. голови Лазурненської
селищної ради прийнято розпорядження
№53 щодо постановки на баланс селищної
ради об'єкту благоустрою «Комунальний
пляж». Дане розпорядження затверджено
ХLIХ сесією Лазурненської селищної ради
шостого скликання №457 від 01.07.2013.
Інвентарну картку №2 на об'єкт
благоустрою (облік основних засобів в
бюджетних установах) складено 25.07.2013,
про що зроблено бухгалтерський запис
за №9. Згідно з інвентарною карткою,
об'єкт благоустрою «Комунальний пляж»
характеризується, як земельна ділянка
площею 91280 м2, протяжністю 3,544 км,
проїзди і проходи 2900 м2.

В подальшому, за результатами
проведених торгів на аукціоні, згідно з
протоколом від 25.06.2013, його переможцем
ФОП ОСОБА_1 отримано право на строкове
платне ористування комунальним майном
- часткою НОМЕР_1 об'єкту благоустрою
«Комунальний пляж» площею 1298,0 м2.

Рішенням ХLIХ сесії Лазурненської
селищної ради шостого скликання №446
від 01.07.2013, протокол по результатам
проведення аукціону від 25.06.2013
затверджено.

Після того, 25.07.2013 між Лазурненською
селищною радою, Скадовського району,
Херсонської області в особі в.о. голови
Коваленка Р.Є., який діяв на підставі
Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» з однієї
сторони та фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_1 з іншої, на підставі рішення ХLIХ
сесії Лазурненської селищної ради
шостого скликання №446 від 01.07.2013,
укладено договір №34 щодо оренди
нерухомого майна комунальної
власності територіальної громади смт.
Лазурне, згідно з яким Лазурненська
селищна рада передає, а ФОП ОСОБА_1
приймає в строкове платне користування
комунальне майно - частку НОМЕР_1
об'єкту благоустрою «Комунальний пляж»
площею 1298,0 м2, з метою розміщення пляжу
загального призначення, з розміщенням
тимчасових споруд під торгівлю, за
адресою: смт Лазурне, Скадовський
район, Херсонська область. Вказаний
договір реєстрацію не проходив.

За твердженням прокурора, рішення ХLIVIII
сесії Лазурненської селищної ради
шостого скликання №420 від 21.05.2013 «Про
проведення конкурсу у формі аукціону
для передачі в оренду об'єкту
благоустрою «Комунальний пляж» та ХLIХ
сесії Лазурненської селищної ради
шостого скликання №446 від 01.07.2013 «Про
затвердження протоколу по результату
проведення аукціону від 25.06.2013» є
взаємопов'язаними, витікають із
здійснення селищною радою повноважень
щодо розпорядження одним і тим же
об'єктом благоустрою - комунальним
пляжем, вони суперечать вимогам
законодавства та підлягають
скасуванню з наступних підстав.

Згідно із ст.19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України. Частиною 1 ст.3
Земельного кодексу України
передбачено, що земельні відносини
регулюються Конституцією України,
Земельним кодексом, а також прийнятими
відповідно до них
нормативно-правовими актами.

Статтею 1 Закону України «Про
благоустрій населених пунктів»
визначено, що благоустрій населених
пунктів - це комплекс робіт з
інженерного захисту, розчищення,
осушення та озеленення території, а
також соціально-економічних,
організаційно-правових та екологічних
заходів з покращання мікроклімату,
санітарного очищення, зниження рівня
шуму та інше, що здійснюються на
території населеного пункту з метою її
раціонального використання, належного
утримання та охорони, створення умов
щодо захисту і відновлення
сприятливого для життєдіяльності
людини довкілля.

Поняття території в Законі визначено,
як сукупність земельних ділянок, які
використовуються для розміщення
об'єктів благоустрою населених
пунктів, в тому числі пляжів, а також
інших об'єктів у межах населеного
пункту.

Крім того, п. 13 ст. 1 Закону України «Про
регулювання містобудівної діяльності»
визначено, що територія - це частина
земної поверхні з повітряним простором
та розташованими під нею надрами у
визначених межах (кордонах), що має
певне географічне положення, природні
та створені в результаті діяльності
людей умови і ресурси.

Таким чином, поняття «території»
ототожнюється із земельною ділянкою з
певними її межами.

У відповідності до приписів частин 1, 2,
3, 4 статті 15 Закону України «Про
благоустрій населених пунктів» органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування можуть утворювати
підприємства для утримання об'єктів
благоустрою державної та комунальної
власності. У разі відсутності таких
підприємств органи державної влади та
органи місцевого самоврядування в
межах своїх повноважень визначають на
конкурсних засадах відповідно до
закону балансоутримувачів таких
об'єктів. Підприємство та
балансоутримувач забезпечують належне
утримання і своєчасний ремонт об'єкта
благоустрою власними силами або можуть
на конкурсних засадах залучати для
цього інші підприємства, установи та
організації. Орган державної влади або
орган місцевого самоврядування за
поданням підприємства чи
балансоутримувача щорічно затверджує
заходи з утримання та ремонту об'єкта
благоустрою державної або комунальної
власності на наступний рік та
передбачає кошти на виконання цих
заходів. Орган державної влади та орган
місцевого самоврядування,
підприємство та балансоутримувач
несуть відповідальність за виконання
затверджених заходів у повному обсязі.
Власник тимчасової споруди
торговельного, побутового,
соціально-культурного чи іншого
призначення, розташованої на території
об'єкта благоустрою державної та
комунальної власності, зобов'язаний
забезпечити належне утримання
прилеглої до тимчасової споруди
території або може брати пайову участь
в утриманні цього об'єкта благоустрою
на умовах договору, укладеного із
підприємством або балансоутримувачем.

Частиною 1 статті 10 цього Закону
передбачено, що до повноважень
сільських, селищних і міських рад у
сфері благоустрою населених пунктів
належить: 1) затвердження місцевих
програм та заходів з благоустрою
населених пунктів; 2) затвердження
правил благоустрою територій
населених пунктів; 3) створення в разі
необхідності органів і служб для
забезпечення здійснення спільно з
іншими суб'єктами комунальної
власності благоустрою населених
пунктів, визначення повноважень цих
органів (служб); 4) визначення на
конкурсних засадах підприємств,
установ та організацій
(балансоутримувачів), відповідальних
за утримання об'єктів благоустрою.

З викладеного вбачається, що сільські,
селищні і міські ради у сфері
благоустрою населених пунктів не
наділені повноваженнями з передачі
об'єктів благоустрою в оренду, а лише
можуть утворювати або визначати на
конкурсних засадах підприємства,
установи та організації
(балансоутримувачів) для утримання
таких об'єктів.

Крім того прокурор зазначає, що пляж
являється об'єктом благоустрою,
невід'ємною частиною якого є земельна
ділянка, на якій він розташований. До
того ж, як вбачається із паспорту
об'єкту благоустрою «Комунальний
пляж», до складу останнього входять
пляжні зони, проходи та проїзди, що є
земельними ділянками. Тому, у випадку
передачі в оренду (а не для утримання
об'єктів благоустрою) часток пляжу,
сторонам слід керуватися чинним
земельним законодавством.

Зокрема, добір земельних ділянок
державної чи комунальної власності, у
тому числі разом з розташованими на них
об'єктами нерухомого майна (будівлями,
спорудами) державної чи комунальної
власності, які або права на які
виставляються на земельні торги,
здійснюється з урахуванням
затверджених містобудівної
документації та документації із
землеустрою, а також маркетингових
досліджень, інвестиційної
привабливості, звернень громадян та
юридичних осіб щодо намірів забудови
(ст. 136 Земельного кодексу України).

У статті 1 Закону України «Про
землеустрій» наведено визначення
терміну «документація із землеустрою»,
відповідно до якого - це затверджені в
установленому порядку текстові та
графічні матеріали, якими регулюється
використання та охорона земель
державної, комунальної та приватної
власності, а також матеріали
обстеження і розвідування земель,
авторського нагляду за виконанням
проектів тощо.

Статтею 137 Земельного кодексу України
передбачено, що організатор земельних
торгів не пізніше десяти робочих днів
після підписання договору про
проведення торгів передає, а
виконавець земельних торгів приймає
документи та матеріали на лот,
зазначені у частині четвертій статті 136
цього Кодексу, в тому числі:

а) виготовлений, погоджений та
затверджений в установленому
законодавством порядку проект
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки (у разі зміни цільового
призначення земельної ділянки та у
разі, якщо межі земельної ділянки не
встановлені в натурі (на місцевості);

б) документ, який підтверджує державну
реєстрацію земельної ділянки та

державну реєстрацію речового права на
земельну ділянку.

Крім того, право на земельну ділянку,
набуте за результатами проведених
торгів, підлягає державній реєстрації
в порядку, визначеному законом.

Частиною 1 статті 21 Цивільного кодексу
України передбачено, що суд визнає
незаконним та скасовує правовий акт
індивідуальної дії, виданий органом
державної влади, органом влади
Автономної Республіки Крим або органом
місцевого самоврядування, якщо він
суперечить актам цивільного
законодавства і порушує цивільні права
або інтереси.

В роз'ясненні президії Вищого
арбітражного суду України від 26.10.2000
№02-5/35 «Про деякі питання практики
вирішення спорів, пов'язаних з
визнанням недійсними актів державних
чи інших органів» (з подальшими
змінами) зазначено, що підставами для
визнання акта недійсним є його
невідповідність вимогам чинного
законодавства та/або визначеній
законом компетенції органу, який видав
цей акт. Обов'язковою умовою визнання
акта недійсним є також порушення у
зв'язку із прийняттям відповідного
акта прав та охоронюваних законом
інтересів підприємства чи організації
- позивача у справі.

Таким чином, Лазурненська селищна рада
при прийнятті рішення №420 від 21.05.2013р.
«Про проведення конкурсу у формі
аукціону для передачі в оренду об'єкту
благоустрою «Комунальний пляж», згідно
з яким визначені певні частки об'єкту
благоустрою, що є предметом аукціону та
рішення №446 від 01.07.2013р. про
затвердження результатів аукціону для
передачі часток об'єкту благоустрою в
оренду, як комунального майна
перевищила свої повноваження, оскільки
такі дії суперечать вимогам Закону
України «Про благоустрій населених
пунктів», яким не передбачено надання
таких об'єктів в оренду, тоді як у разі
передачі в оренду (а не для утримання
об'єктів благоустрою) часток пляжу слід
керуватися чинним земельним
законодавством. У зв'язку з чим, рішення
мають бути визнані судом недійсними.

Крім того, договір №34 щодо оренди
нерухомого майна комунальної
власності територіальної громади смт
Лазурне, згідно з яким Лазурненська
селищна рада передає, а ФОП ОСОБА_1
приймає в строкове платне користування
комунальне майно - частку НОМЕР_1
об'єкту благоустрою «Комунальний пляж»
площею 1298,0 м2 також суперечить вимогам
законодавства України та укладений із
порушенням порядку, передбаченого
нормами Земельного кодексу України.

Відповідно до ст. 124 Земельного кодексу
України (далі - Кодекс), передача в
оренду земельних ділянок, що
перебувають у державній або
комунальній власності, здійснюється за
результатами проведення земельних
торгів, крім випадків, встановлених
частинами другою, третьою статті 134
цього кодексу.

Також прокурор зазначає, що
Лазурненською селищною радою, юридично
укладається договір оренди нерухомого
майна комунальної власності
територіальної громади смт. Лазурне, а
фактично передається в оренду земельна
ділянка пляжної зони в порушення вимог
встановленої для цього процедури, а
тому договір №34 укладений між
Лазурненською селищною радою та ФОП
ОСОБА_1 містить всі обов'язкові ознаки
договору оренди землі. При цьому
орендна плата не вираховуються, як
плата за оренду земельної ділянки, а як
плата за користування комунальним
майном, хоча фактично суб'єкт
господарювання користуються саме
земельною ділянкою пляжної зони, а не
об'єктом благоустрою.

В обґрунтування вище зазначеного,
позивач зазначає, що статтею 1 Закону
України «Про оренду землі»
передбачено, що оренда землі - це
засноване на договорі строкове платне
володіння і користування земельною
ділянкою, необхідною орендареві для
проведення підприємницької та інших
видів діяльності. Спірним договором №34
Лазурненською селищною радою фактично
надано ФОП ОСОБА_1 в оренду земельну
ділянку - пляжну територію. Тобто,
договір від 25.07.2013 є удаваним
правочином вчиненим для приховання
іншого правочину - договору оренди
землі.

Договір оренди земельної ділянки, який
сторони мали на увазі, також є
недійсним, оскільки суперечить вимогам
чинного законодавства. При його
укладанні сторонами не дотриманий
порядок надання земельних ділянок в
оренду, встановлений ст.ст.116,120, 123, 125
Земельного кодексу України.

Так, згідно ст. 19 Конституції України,
ст. 24 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» органи
місцевого самоврядування, його
посадові особи повинні діяти тільки на
підставі та в межах повноважень і
засобами, які передбачені Конституцією
та Законами України. Відповідно з ч. 1
ст. 3 Земельного кодексу України,
земельні відносини регулюються
Конституцією України, Земельним
кодексом, а також прийнятими
відповідно до них нормативно-правовими
актами.

Порядок надання земельної ділянки у
користування суб'єктам господарювання
здійснюється відповідно до ст. 12, ч. 2
ст.116, ст.ст. 120, 123, 125 Земельного кодексу
України.

Приписами ч.2 ст. 116 Земельного кодексу
України встановлено, що набуття права
на землю громадянами та юридичними
особами здійснюється шляхом передачі
земельних ділянок у власність або
надання їх у користування.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ЗК України, надання
земельних ділянок державної або
комунальної власності у користування
здійснюється Верховною Радою
Автономної Республіки Крим, Радою
міністрів Автономної Республіки Крим,
органами виконавчої влади або
органами місцевого самоврядування.

Рішення зазначених органів, у разі
формування нової земельної ділянки
(крім поділу та об'єднання), приймається
на підставі проектів землеустрою щодо
відведення земельних ділянок.

Процедура надання земельних ділянок
встановлена у ч. ч. 2-11 ст.123 Земельного
кодексу України, яка безпосередньо
включає необхідність подання
клопотання до місцевої ради або
районної державної адміністрації
разом із документами, передбаченими
цією статтею Кодексу, розробку проекту
відведення земельної ділянки,
узгодженого із контролюючими
органами, отримання позитивного
висновку державної землевпорядної
експертизи, отримання рішення про
надання земельної ділянки.

Відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним
є правочин, який вчинено сторонами для
приховання іншого правочину, який вони
насправді вчинили.

У своїх доводах прокурор наполягає, що
договором №34 передбачено право
ведення ФОП ОСОБА_1 господарської
діяльності (розміщення тимчасових
споруд під торгівлю) в межах пляжної
зони, що є порушенням їх
функціонального призначення та
протирічить чинному законодавству.
Статтею 88 Водного кодексу України
передбачено, що територія пляжної зони
є частиною території прибережної
захисної смуги.

У межах прибережної захисної смуги
морів встановлюється пляжна зона,
ширина якої не може бути менше ніж 100
метрів від урізу води, та яка включає у
себе, в тому числі, прибережні
території, а саме - складені піском,
гравієм, камінням, ракушняком,
осадовими породами, що сформувалися в
результаті діяльності моря, інших
природних чи антропогенних факторів.

Користування пляжною зоною у межах
прибережної захисної смуги морів та
навколо морських заток і лиманів
здійснюється з дотриманням вимог щодо
охорони морського середовища,
прибережної захисної смуги від
забруднення та засмічення і вимог
санітарного законодавства.

У межах пляжної зони прибережних
захисних смуг забороняється
будівництво будь-яких споруд, крім
гідротехнічних, гідрометричних та
лінійних (ст. 90 Водного кодексу
України).

Пленум Верховного Суду України в п.7
Постанови від 06.11.2009р. №9 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними»
роз'яснив, що правочин може бути
визнаний недійсним лише з підстав,
визначених законом, та із
застосуванням наслідків недійсності,
передбачених законом.

Частиною 1 статті 215 Цивільного кодексу
України визначено, що підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою -третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

У відповідності до п. 1, 5 ст. 203
Цивільного кодексу України, зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

Крім того, правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Зазначені положення ЦК України
узгоджуються з положеннями ч. 1 ст. 207
Господарського кодексу України,
відповідно до якої господарське
зобов'язання що не відповідає вимогам
закону, або вчинено з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства, або укладено учасниками
господарських відносин з порушенням
хоча б одним з них господарської
компетенції (спеціальної
правосуб'єктності), може бути на вимогу
однієї із сторін, або відповідного
органу державної влади визнано судом
недійсним повністю або в частині.

Удаваний правочин, як неправомірний,
може бути визнаний недійсним на
підставі ч. 1 ст. 215 ЦК України, оскільки
воля сторін в удаваному правочині
спрямована на встановлення інших
цивільно-правових відносин, ніж ті, які
передбачені правочином.

Відповідно до ч.2 ст.235 Цивільного
кодексу України, якщо буде встановлено,
що правочин був вчинений сторонами для
приховування іншого правочину, який
вони насправді вчинили, відносини
сторін регулюються правилами щодо
правочину, який сторони насправді
вчинили.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними в п.
25 Постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» від 06.11.2009 № 9,
за удаваним правочином сторони умисно
оформляють один правочин, але між ними
насправді встановлюються інші
правовідносини.

За удаваним правочином права та
обов'язки сторін виникають, але не ті,
що випливають зі змісту правочину.
Встановивши під час розгляду справи, що
правочин вчинено з метою приховати
інший правочин, суд на підставі ст.235 ЦК
України має визнати, що сторонами
вчинено саме цей правочин, та вирішити
спір із застосуванням норм, що
регулюють цей правочин. Якщо правочин,
який насправді вчинено, суперечить
закону, суд ухвалює рішення про
встановлення його нікчемності або про
визнання його недійсним.

До удаваних правочинів наслідки
недійсності, передбачені ст.216 ЦК
України, можуть застосовуватися тільки
у випадку, коли правочин, який сторони
насправді вчинили, є нікчемним або суд
визнає його недійсним як оспорюваний.

Закон не передбачає недійсності
удаваного правочину, а лише пропонує
застосувати до відносин сторін норми,
що регулюють той правочин, який сторони
дійсно мали на увазі.

З огляду на вище зазначене позивач
вважає, що договір оренди нерухомого
майна комунальної власності
територіальної громади смт. Лазурне №34
від 25.07.2013, який за змістом є договором
оренди земельної ділянки, не
відповідає вимогам Земельного та
Водного кодексів України, інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам, та укладений із порушенням
порядку, передбаченого вищевказаними
нормами, спірний договір слід визнати
на майбутнє недійсним на підставі
статей 203, 215 Цивільного кодексу України
із застосуванням передбачених статтею
216 Цивільного кодексу України
наслідків його недійсності шляхом
зобов'язання ФОП ОСОБА_1 повернути до
комунальної власності територіальної
громади селища Лазурне комунальне
майно - земельну ділянку площею 1298,0 м2
та вартістю 69378,00 грн., розташовану за
адресою: смт. Лазурне, Скадовського
району, Херсонської області.

Крім того прокурор зазначає, що
відповідно до ст. 210 Цивільного кодексу
України правоч підлягає державній
реєстрації лише у випадках,
встановлених законом. Такий правочин є
вчиненим з моменту його державної
реєстрації.

Згідно ч. 1 ст. 20 ЦК України право на
захист особа здійснює на свій розсуд.

Разом з тим, відповідно до ст. 125
Земельного кодексу України право
власності на земельну ділянку, а також
право постійного користування та право
оренди земельної ділянки виникають з
моменту державної реєстрації цих прав.

Стаття 126 Земельного кодексу України
передбачає, що право власності,
користування земельною ділянкою
оформлюється відповідно до Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень».

Таким чином позивач наполягає, що ФОП
ОСОБА_1 не має законного
правоустановчого документу на право
користування спірною земельною
ділянкою та її право землекористування
не зареєстровано в установленому
чинним законодавством порядку, а тому у
неї відсутні підстави для користування
цією земельною ділянкою, яка підлягає
поверненню. Тому прокурор просить суд :

- визнати недійсним рішення ХLIX сесії
Лазурненської селищної ради шостого
скликання №420 від 21.05.2013 «Про
проведення конкурсу у формі аукціону
для передачі в оренду об'єкту
благоустрою «Комунальний пляж», з
моменту його винесення;

- визнати недійсним рішення ХLIX сесії
Лазурненської селищної ради шостого
скликання №446 від 01.07.2013 «Про
затвердження протоколу по результату
проведення аукціону» в частині
визнання переможцем ФОП ОСОБА_1, з
моменту його винесення;

- визнати недійсним на майбутнє договір
оренди нерухомого майна комунальної
власності територіальної громади смт
Лазурне №34 від 25.07.2013, укладений між
Лазурненською селищною радою в особі
в.о. голови Коваленка Р.Є. та ФОП ОСОБА_1;

- зобов'язати ФОП ОСОБА_1 повернути
комунальне майно - земельну ділянку
площею 1298,0 м2 та вартістю 69378,00 грн., та
вартістю 69378,00грн.розташовану за
адресою : смт. Лазурне, Садовського
району, Херсонської області до
комунальної власності територіальної
громади селищо Лазурне.

05 травня 2014р. відповідач-2 ФОП ОСОБА_1
надала ще один відзив по суті
позовних вимог, де, зокрема, зазначає,
що була запрошена сільрадою взяти
участь у аукціоні, сплатила всі
витрати, підписала запропонований
договір, довіряючи компетентності
працівників сільради та Тендерної
палати.

Крім того, договір оренди нерухомого
майна комунальної власності
територіальної громади смт Лазурне №34
від 25.07.2013р., підписаний Лазурненською
селищною радою в особі в.о. голови
Коваленка Р.Є. та ФОП ОСОБА_1 державну
реєстрацію не проходив. Договір оренди
укладається на виконання рішення
органу місцевого самоврядування, тому
без скасування таких рішень, у
встановленому порядку відсутні
правові підстави для визначення
відповідних договорів недійсними з
підстав відсутності повноважень у
відповідної ради на затвердження та
передачі спірної земельної ділянки в
оренду, Тому спірний договір оренди
укладений на підставі рішення
Лазурняньскої селищної ради №446 від
01.07.13р. не може бути визнаним у
встановленому порядку недійсним.

Спірний договір №33 від 25.07.13р. є
неукладеним в розумінні земельного
законодавства, тому не може
породжувати будь - які договірні
зобов'язання сторін, оскільки при його
укладенні не узгоджені усі істотні
умови, що визнані ст. 153 Закону України
«Про оренду землі», та не проведена
його державна реєстрація. Такий
договір, на переконання відповідача-2,
не може бути визнаним недійсним.
Договір оренди укладений за нормами
законодавства, яке регулює передачу в
оренду комунального майна за п. 9.1
договору він укладений на 3 роки.
Відповідно до ст. 181 ЦК України
земельні ділянки віднесені до поняття
нерухомого майна.

Відповідно до норм ст. 79 ЦК України
договір підлягає державній реєстрації.
Таким чином договір є неукладеним,
тому він не може бути визнаним
недійсним.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши представників сторін, суд
дійшов висновку про задоволення
позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про благоустрій населених пунктів»
благоустрій населених пунктів -
комплекс робіт з інженерного захисту,
розчищення, осушення та озеленення
території, а також
соціально-економічних,
організаційно-правових та екологічних
заходів з покращання мікроклімату,
санітарного очищення, зниження рівня
шуму та інше, що здійснюються на
території населеного пункту з метою її
раціонального використання,
належного утримання та охорони,
створення умов щодо захисту і
відновлення сприятливого для
життєдіяльності людини довкілля.

У зазначеній статті поняття території
визначено як сукупність земельних
ділянок, які використовуються для
розміщення об'єктів благоустрою
населених пунктів: парків, скверів,
бульварів, вулиць, провулків, узвозів,
проїздів, шляхів, площ, майданів,
набережних, прибудинкових територій,
пляжів, кладовищ, рекреаційних,
оздоровчих, навчальних, спортивних,
історико-культурних об'єктів, об'єктів
промисловості, комунально-складських
та інших об'єктів у межах населеного
пункту.

Згідно із статтею 13 Закону України "Про
благоустрій населених пунктів" до
об'єктів благоустрою населених пунктів
належать, зокрема, пляжі.

У відповідності до приписів частин 1. 2.
3. 4 статті 15 вказаного Закону органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування можуть утворювати
підприємства для утримання об'єктів
благоустрою державної та комунальної
власності. У разі відсутності таких
підприємств органи державної влади та
органи місцевого самоврядування в
межах своїх повноважень визначають на
конкурсних засадах відповідно до
закону балансоутримувачів таких
об'єктів.

Підприємство та балансоутримувач
забезпечують належне утримання і
своєчасний ремонт об'єкта благоустрою
власними силами або можуть на
конкурсних засадах залучати для цього
інші підприємства, установи та
організації. Орган державної влади або
орган місцевого самоврядування за
поданням підприємства чи
балансоутримувача щорічно затверджує
заходи з утримання та ремонту об'єкта
благоустрою державної або комунальної
власності на наступний рік та
передбачає кошти на виконання цих
заходів.

Орган державної влади та орган
місцевого самоврядування,
підприємство та балансоутримувач
несуть відповідальність за виконання
затверджених заходів у повному обсязі.
Власник тимчасової споруди
торговельного, побутового,
соціально-культурного чи іншого
призначення, розташованої на території
об'єкта благоустрою державної та
комунальної власності, зобов'язаний
забезпечити належне утримання
прилеглої до тимчасової споруди
території або може брати пайову участь
в утриманні цього об'єкта благоустрою
на умовах договору, укладеного із
підприємством або балансоутримувачем.

Частиною 1 статті 10 цього Закону
передбачено, що до повноважень
сільських, селищних і міських рад у
сфері благоустрою населених пунктів
належить:

- затвердження місцевих програм та
заходів з благоустрою населених
пунктів;

- затвердження правил благоустрою
територій населених пунктів;

- створення в разі необхідності органів
і служб для забезпечення в здійснення
спільно з іншими суб'єктами
комунальної власності благоустрою
населених пунктів, визначення
повноважень цих органів (служб);

- визначення на конкурсних засадах
підприємств, установ та організацій
(балансоутримувачів), відповідальних
за утримання об'єктів благоустрою.

З викладеного вбачається, що сільські,
селищні і міські ради у сфері
благоустрою населених пунктів не
наділені повноваженнями з передачі
об'єктів благоустрою в оренду, а лише
можуть утворювати або визначати на
конкурсних засадах підприємства.
установи та організації
(балансоутримувачів) для утримання
таких об'єктів.

Крім того, пляж являється об'єктом
благоустрою, невід'ємною частиною
якого є земельна ділянка, на якій він
розташований. До того ж, до складу
останнього входять пляжні зони,
проходи та проїзди, що є земельними
ділянками. Тому у випадку передачі в
оренду (а не для утримання об'єктів
благоустрою) часток пляжу сторонам
слід керуватися чинним земельним
законодавством.

Відповідно до статті 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною 1 статті 21 Цивільного кодексу
України передбачено, що суд визнає
незаконним та скасовує правовий акт
індивідуальної дії, виданий органом
державної влади, органом влади
Автономної Республіки Крим або органом
місцевого самоврядування, якщо він
суперечить актам цивільного
законодавства і порушує цивільні права
або інтереси.

В роз'ясненні президії Вищого
арбітражного суду України від 26.10.2000р.
№02-5/35 "Про деякі питання практики
вирішення спорів, пов'язаних з
визнанням недійсними актів державних
чи інших органів " (з подальшими
змінами) зазначено, що підставами для
визнання акта недійсним є його
невідповідність вимогам чинного
законодавства та/або визначеній
законом компетенції органу, який видав
цей акт. Обов'язковою умовою визнання
акта недійсним є також порушення у
зв'язку із прийняттям відповідного
акта прав та охоронюваних законом
інтересів підприємства чи організації
- позивача у справі.

Таким чином, позовні вимоги про
визнання недійсним рішення ХLIX сесії
Лазурненської селищної ради шостого
скликання №420 від 21.05.2013 «Про
проведення конкурсу у формі аукціону
для передачі в оренду об'єкту
благоустрою «Комунальний пляж», з
моменту його винесення; та визнання
недійсним рішення ХLIX сесії
Лазурненської селищної ради шостого
скликання №446 від 01.07.2013 «Про
затвердження протоколу по результату
проведення аукціону» в частині
визнання переможцем ФОП ОСОБА_1, з
моменту його винесення підлягають
задоволенню.

Рішення від 01.07.2013р. №446 "Про
затвердження протоколу по результату
проведення аукціону від 25.06.2013р." в
частині визнання переможцем ФОП ОСОБА_1
слід визнати недійсним, оскільки
Лазурненська селищна рада при
прийнятті зазначеного рішення про
затвердження результатів аукціону для
передачі часток об'єкту благоустрою в
оренду як комунального майна
перевищила свої повноваження, оскільки
такі дії суперечать вимогам Закону
України "Про благоустрій населених
пунктів", яким не передбачено надання
таких об'єктів в оренду, тоді як у разі
передачі в оренду (а не для утримання
об'єктів благоустрою) часток пляжу слід
керуватися чинним земельним
законодавством.

Стосовно позовних вимог про визнання
недійсним на майбутнє укладеного між
відповідачами на підставі рішення від
01.07.2013р. №446 договору оренди нерухомого
майна комунальної власності
територіальної громади смт. Лазурне
від 25.07.2013р. №34 та зобов'язання ФОП
ОСОБА_1 повернути до комунальної
власності територіальної громади
селища Лазурне комунальне майно -
земельну ділянку площею 1298,0 м2 та
вартістю 69378,00 грн., та вартістю
69378,00грн.розташовану за адресою : смт.
Лазурне, Скадовського району,
Херсонської області до комунальної
власності територіальної громади
селища Лазурне, суд зазначає наступне.

Обґрунтовуючи підстави звернення з
вимогою про визнання недійсним
договору, прокурор послався на те, що
договір від 25.07.2013р. є удаваним,
оскільки вчинений для приховування
іншого правочину - договору оренди, при
укладенні якого відповідачами не був
дотриманий порядок надання земельної
ділянки в оренду.

У відповідності до статті 235 Цивільного
кодексу України удаваним є правочин.
який вчинено сторонами для приховання
іншого правочину, який вони насправді
вчинили. Якщо буде встановлено, що
правочин був вчинений сторонами для
приховання іншого правочину, який вони
насправді вчинили, відносини сторін
регулюються правилами щодо правочину,
який вони насправді вчинили.

Отже, звертаючись з відповідним
позовом, позивач повинен довести, що
спірний правочин укладено саме з метою
приховання іншого правочину, і в
результаті його вчинення не наступило
інших правових наслідків.

Встановлення обставин, передбачених
статтею 235 Цивільного кодексу України,
не є підставою для визнання недійсним
укладеного правочину, а кваліфікує
дійсний зміст спірного правочину.
Законність дійсно укладеного
правочину розглядається відповідно до
підстав, вказаних у статтях 203, 215
Цивільного кодексу України.

Відповідно до умов договору оренди
нерухомого майна комунальної
власності територіальної громади
смт.Лазурне №34 від 25.07.2013р. ФОП ОСОБА_1
передано у користування частку НОМЕР_1
об'єкту благоустрою "Комунальний пляж",
розташованого за адресою: Херсонська
область, Скадовський район,
смт.Лазурне, площею 1298кв.м., за плату, з
правом розміщення тимчасових споруд
під торгівлю. Тобто, змістом спірного
правочину є надання ФОП ОСОБА_1 у
користування земельної ділянки на
певний строк за визначену плату, що
відповідає змісту договору оренди,
викладеному в статті 13 Закону України
«Про оренду землі» та статті 792
Цивільного кодексу України, у
відповідності до яких договором оренди
земельної ділянки є договір, за яким
орендодавець зобов'язується за плату
передати орендарю земельну ділянку у
володіння та користування на певний
строк, а орендар зобов'язаний
використовувати земельну ділянку
відповідно до умов договору та вимог
земельного законодавства.

Зміст договору не залежить від його
назви, а назва договору не змінює суті
правовідносин сторін, тому положення
спірного договору повинні відповідати
законодавству, що регулює
правовідносини у сфері оренди землі.

Відносини, пов'язані з орендою землі,
регулюються Земельним кодексом
України, Цивільним кодексом України,
Законом України "Про оренду землі",
іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про оренду землі» оренда землі - це
засноване на договорі строкове платне
володіння і користування земельною
ділянкою, необхідною орендареві для
проведення підприємницької та інших
видів діяльності. Порядок надання
земельних ділянок державної або
комунальної власності-у користування
визначений Земельним кодексом
України.

Згідно із абзацом 1 частини 1 статті 1 16
Земельного кодексу України громадяни
та юридичні особи набувають права
власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом, або за результатами аукціону.
Відповідно до частини 2 вказаної статті
набуття права на землю громадянами та
юридичними особами здійснюється
шляхом передачі земельних ділянок у
власність або надання їх у
користування.

Порядок надання земельних ділянок
державної або комунальної власності у
користування та в оренду врегульовано
статтями 123, 124 Земельного кодексу
України.

Відповідно до приписів частини 1 статті
123 Земельного кодексу України надання
земельних ділянок державної або
комунальної власності у користування
здійснюється Верховною Радою
Автономної Республіки Крим, Радою
міністрів Автономної Республіки Крим,
органами виконавчої влади або органами
місцевого самоврядування. Рішення
зазначених органів приймається на
підставі проектів землеустрою щодо
відведення земельних ділянок у разі
надання земельної ділянки із зміною її
цільового призначення; або формування
нової земельної ділянки (крім поділу та
об'єднання).

Надання у користування земельної
ділянки в інших випадках здійснюється
на підставі технічної документації із
землеустрою щодо встановлення меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості). У такому разі розроблення
такої документації здійснюється на
підставі дозволу, наданого Верховною
Радою Автономної Республіки Крим,
Радою міністрів Автономної Республіки.
Крим, органом виконавчої влади або
органом місцевого самоврядування,
відповідно до повноважень, визначених
статтею 122 цього Кодексу, крім випадків,
коди особа, зацікавлена в одержанні
земельної ділянки у користування,
набуває право замовити розроблення
такої документації без надання такого
дозволу.

Процедура надання земельних ділянок
державної та комунальної власності у
користування встановлена у частинах 2-11
статті 123 Земельного кодексу України,
яка включає необхідність подачі
клопотання до відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування разом із документами,
передбаченими цією статтею, розробку
проекту відведення земельної ділянки,
узгодженого із контролюючими органами,
прийняття рішення про надання
земельної ділянки у користування.

Відповідно до частин 1 - 3 статті 124
Земельного кодексу України передача в
оренду земельних ділянок, що
перебувають у державній або
комунальній власності, здійснюється на
підставі рішення відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування згідно з їх
повноваженнями, визначеними статтею 122
цього Кодексу, чи договору
купівлі-продажу права оренди земельної
ділянки (у разі продажу права оренди)
шляхом укладення договору оренди
земельної ділянки чи договору
купівлі-продажу права оренди земельної
ділянки.

Передача в оренду земельних ділянок, що
перебувають у державній або
комунальній власності, здійснюється за
результатами проведення земельних
торгів, крім випадків, встановлених
частинами другою, третьою статті 134
цього Кодексу. .

Передача в оренду земельних ділянок, що
перебувають у державній або
комунальній власності, громадянам,
юридичним особам, визначеним частинами
другою, третьою статті 134 цього Кодексу,
здійснюється в порядку, встановленому
статтею 1 23 цього Кодексу.

Статтею 125 Земельного кодексу України
передбачено, що право власності на
земельну ділянку, а також право
постійного користування та право
оренди земельної ділянки виникають з
моменту державної реєстрації цих прав.

За приписами частин 1, 3, 4 статті 15
Закону України «Про оренду землі»
істотними умовами договору оренди
землі є: об'єкт оренди (кадастровий
номер, місце розташування та розмір
земельної ділянки); строк дії договору
оренди; орендна плата із зазначенням її
розміру, індексації, форм платежу,
строків, порядку її внесення і
перегляду та відповідальності за її
несплату; умови використання та
цільове призначення земельної ділянки,
яка передається в оренду; умови
збереження стану об'єкта оренди; умови
і строки передачі земельної ділянки
орендарю; умови повернення земельної
ділянки орендодавцеві; існуючі
обмеження (обтяження) щодо
використання земельної ділянки;
визначення сторони, яка несе ризик
випадкового пошкодження або знищення
об'єкта оренди чи його частини;
відповідальність сторін; умови
передачі у заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки.

За згодою сторін у договорі оренди
землі можуть зазначатися інші умови,
зокрема якісний стан земельних угідь,
порядок виконання зобов'язань сторін,
порядок страхування об'єкта оренди,
порядок відшкодування витрат на
здійснення заходів щодо охорони і
поліпшення об'єкта оренди, проведення
меліоративних робіт, а також обставини,
що можуть вплинути на зміну або
припинення дії договору оренди, тощо.

Невід'ємною частиною договору оренди
землі є: план або схема земельної
ділянки, яка передається в оренду;
кадастровий план земельної ділянки з
відображенням обмежень (обтяжень) у її
використанні та встановлених
земельних сервітутів; акт визначення
меж земельної ділянки в натурі (на
місцевості); акт приймання-передачі
об'єкта оренди; проект відведення
земельної ділянки у разі його
розроблення згідно із законом.

З викладеного вбачається, що
відповідачами не дотримано
встановленого порядку передачі
земельної ділянки у тимчасове
користування, а також оспорюваний
договір не містить всіх істотних умов
договору оренди землі.

Загальні вимоги, недодержання яких є
підставою недійсності правочину,
встановлені статтею 203 Цивільного
кодексу України. Стаття 203 Цивільного
кодексу України визначає, що зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Особа, яка вчиняє
правочин. повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності.
Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. Правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом. Правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до вимог частини першої
статті 215 Цивільного кодексу України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою
-третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодекс)'.

Відповідно до частини 2 статті 15 Закону
України "Про оренду землі" відсутність
у договорі оренди землі однієї з
істотних умов, передбачених цією
статтею, а також порушення вимог статей
4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для
відмови в державній реєстрації
договору оренди, а також для визнання
договору недійсним відповідно до
закону.

Згідно із статтею 216 Цивільного кодексу
України недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю. У разі
недійсності правочину кожна із
сторін зобов'язана повернути другій
стороні у натурі все, що вона одержала
на виконання цього правочину, а в разі
неможливості такого повернення,
зокрема тоді, коли одержане полягає у
користуванні майном, виконаній роботі,
наданій послузі, відшкодувати
вартість того, що одержано, за цінами,
які існують на момент відшкодування.

Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного
правочину другій стороні або третій
особі завдано збитків та моральної
шкоди, вони підлягають відшкодуванню
винною стороною. Правові наслідки,
передбачені частинами першою та
другою цієї статті, застосовуються,
якщо законом не встановлені особливі
умови їх застосування або особливі
правові наслідки окремих видів
недійсних правочинів.

Відповідно до частини 3 статті 207
Господарського кодексу України
виконання господарського зобов'язання,
визнаного судом недійсним повністю або
в частині, припиняється повністю або в
частині з дня набрання рішенням суду
законної сили як таке, що вважається
недійсним з моменту його виникнення. У
разі якщо за змістом зобов'язання воно
може бути припинено лише на майбутнє,
таке зобов'язання визнається недійсним
і припиняється на майбутнє.

У пункті 2.7. постанови пленуму Вищого
господарського суду України від
29.05.2013р. № 11 «Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними» зазначено, що частиною
третьою статті 207 ГК України
передбачена і можливість припинення
господарського зобов'язання лише на
майбутнє. Отже, якщо зі змісту
господарського договору випливає, що
зобов'язання за цим договором може
бути припинено лише на майбутнє,
оскільки неможливо повернути усе
одержане за ним (наприклад, вже
здійснене користування за договором
майнового найму (оренди), користування
електроенергією, спожиті послуги,
зберігання, здійснене за відповідним
договором, тощо), то господарський суд
одночасно з визнанням господарського
договору недійсним (за наявності
підстав для цього) зазначає в
резолютивній частині рішення, що
зобов'язання за договором
припиняється лише на майбутнє. При
цьому слід враховувати, що
зобов'язання припиняються на майбутнє
не на підставі відповідної вказівки в
рішенні суду, а в силу закону, тому при
визнанні недійсним правочину
(господарського договору) зобов'язання
його сторін припиняються на майбутнє з
моменту набрання чинності рішення суду
про визнання правочину (договору)
недійсним, хоча б у судовому рішенні й
не було зазначено про таке припинення.

Якщо господарське зобов'язання
припиняється лише на майбутнє,
господарським судам слід виходити з
того, що у відповідних випадках і
неможливості повернення одержаного за
зобов'язанням у натурі правові
наслідки такої недійсності
визначаються відповідно до статті 216 ЦК
України та частини другої статті 208 ГК
України.

До удаваних правочинів наслідки
недійсності, передбачені статтею 216
Цивільного кодексу України, можуть
застосовуватися тільки у випадку, коли
правочин. який сторони насправді
вчинили, є нікчемним або суд визнає
його недійсним як оспорюваний (пункт 25
постанови пленуму Верховного Суду
України від 06.11.2009р. №9 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними»).

Враховуючи, що договір оренди
нерухомого майна комунальної
власності територіальної громади
смт.Лазурне №34 від 25.07.2013р., який за
змістом є договором оренди земельної
ділянки, не відповідає вимогам
земельного законодавства, наявні усі
правові підстави для визнання
вищевказаного договору недійсним на
підставі статей 203, 215 Цивільного
кодексу України, частини 2 статті 15
Закону України "Про оренду землі" із
застосуванням передбачених статтею 216
Цивільного кодексу України наслідків
його недійсності шляхом зобов'язання
ФОП ОСОБА_1 повернути до комунальної
власності територіальної громади
селища Лазурне комунальне майно -
земельну ділянку.

Відповідно до частини 2 ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, якщо спір виник внаслідок
неправомірних дій сторони,
господарський суд має право покласти
на неї судовий збір незалежно від
результатів вирішення спору.

Зважаючи на те, що спір виник внаслідок
неправомірних дій Лазурненської
селищної ради щодо прийняття рішення
про проведення конкурсу у формі
аукціону для передачі в оренду об'єкту
благоустрою «Комунальний пляж»,
затвердження протоколу по результату
проведення аукціону, покласти на неї
судовий збір у повному розмірі.

Вступна та резолютивна частини рішення
оголошені в судовому засіданні 05.05.2014р.
після закінчення розгляду справи та
перебування суду у нарадчій кімнаті.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 19,121 Конституції України, ст.20, 36-1
закону України «Про прокуратуру», ст.12,
ч.2 ст.116, ст.ст.120, 123, 124, 125, 134, 136, 137
Земельного кодексу України, ст.ст. 88, 90
Водного кодексу України, ст.ст.16, 20, 203, 215
ЦК України, ст.2, 44-49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

1.Позов задовольнити повністю

2. Визнати недійсним рішення ХLIX сесії
Лазурненської селищної ради шостого
скликання №420 від 21.05.2013 «Про
проведення конкурсу у формі аукціону
для передачі в оренду об'єкту
благоустрою «Комунальний пляж», з
моменту його винесення;

3.Визнати недійсним рішення ХLIX сесії
Лазурненської селищної ради шостого
скликання №446 від 01.07.2013 «Про
затвердження протоколу по результату
проведення аукціону» в частині
визнання переможцем ФОП ОСОБА_1 по лоту
37, з моменту його винесення;

4. Визнати недійсним на майбутнє
договір оренди нерухомого майна
комунальної власності територіальної
громади смт Лазурне №34 від 25.07.2013,
укладений між Лазурненською селищною
радою в особі в.о. голови Коваленка Р.Є.
та ФОП ОСОБА_1;

5. Зобов'язати ФОП ОСОБА_1 повернути
комунальне майно - земельну ділянку
площею 1298,0 м2 та вартістю 69378,00 грн.,
розташовану за адресою : смт. Лазурне,
Садовського району, Херсонської
області до комунальної власності
територіальної громади селища Лазурне.

6. Стягнути з Лазурненської селищної
ради (75722, смт. Лазурне Херсонської
області, вул..Радянська,104, ) в доход спеціального фонду
Державного бюджету на р/р № 3002 в
ГУДКСУ у Херсонській області, МФО 852010,
, одержувач УДКСУ у
місті Херсоні, призначення платежу -
судовий збір, код 03500045 - 2436 ( Дві тисячі
чотириста тридцять шість ) грн.
судового збору щодо двох позовних
вимог про визнання рішень недійсними,
та 2436 ( Дві тисячі чотириста тридцять
шість) грн. судового збору щодо
позовних вимог про визнання договору
недійсним та про повернення
земельної ділянки.

7.Рішення надіслати Херсонському
міжрайонному прокурору з нагляду за
додержанням законів у
природоохоронній сфері, ФОП ОСОБА_1,
Лазурненській селищній раді, Палаті
експертів з управління програмними
проектами, фінансової діагностики та
оцінки програм та проектів "Тендерна
палата Херсонської області".

8. Накази видати після набрання
рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено 08.05.2014р.

Суддя
Т.Г. Пінтеліна