КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" квітня 2014 р. Справа№ 910/1229/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коршун Н.М.

суддів: Дикунської С.Я.

Калатай Н.Ф.

за участю представників:

Від позивача: представник Ніговська
Н.Д.- за довіреністю.

Від відповідача: представник Бузинний
А.С. - за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Комунального підприємства "Дирекція з
управління та обслуговування
житлового фонду" Деснянського району м.
Києва

на рішення Господарського суду
м. Києва від 04.03.2014 року

у справі № 910/1229/13 (суддя
Курдельчук І.Д.)

за позовом Комунального
підприємства "Дирекція з управління та

обслуговування
житлового фонду" Деснянського району

м. Києва

до Товариства з
обмеженою відповідальністю "ТКМ
Сістемс"

про стягнення 60 000,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

У січні 2013 року Комунальне
підприємство "Дирекція з управління та
обслуговування житлового фонду"
Деснянського району м. Києва
звернулось до Господарського суду м.
Києва з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю "ТКМ
Сістемс" про стягнення 60 000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на не виконання
відповідачем робот за Договором №
ДС20110726/02 на супровід програмного
забезпечення від 26.07.2011 року, у зв'язку з
чим позивачу було нанесено збитки.

Рішенням Господарського суду м. Києва
від 04.03.2014 року у даній справі у
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням
суду, позивач звернувся з апеляційною
скаргою, в якій просить оскаржуване
рішення скасувати.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги апелянт посилається на ті самі
підстави, що й у позовній заяві.

Представником відповідача надано
відзив на апеляційну скаргу, в якому
він проти її вимог заперечує та просить
суд залишити її без задоволення.

Розглянувши доводи апеляційної скарги
та відзиву, дослідивши зібрані у справі
докази, заслухавши пояснення
представників сторін, судова колегія
встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
26.07.2011 року між Комунальним
підприємством "Дирекція з управління
та обслуговування житлового фонду
Деснянської районної у м. Києві ради"
(правонаступником якої є Комунальне
підприємство "Дирекція з управління та
обслуговування житлового фонду"
Деснянського району м. Києва) (замовник)
та Товариством з обмеженою
відповідальністю "ТКМ Сістемс"
(виконавець) було укладено Договір №
ДС20110726/02 на супровід програмного
забезпечення, за умовами якого
виконавець прийняв на себе виконання
робіт по абонентському супроводу,
розробці програмного продукту та
навчанню роботи з ним, на базі системи "
1С: Підприємство 8. Бухгалтерія дл
України" (надалі - продукт) згідно
"Специфікації вимог", "Листів обліку
робочого часу (ЛОРЧ)", які підписуються
як додаткові угоди до Договору, і після
підписання є його невід'ємною частиною
або "Звітів по виконаним роботам", що
формуються виконавцем після виконання
робіт або за допомогою сайту http://tam.com.ua/,
а замовник зобов'язався прийняти та
оплатити виконані роботи.

Відповідно до п. 1.2. Договору під
абонентським супроводом розуміється:
розробка нових об'єктів системи або
зміна існуючих; оновлення змінених
конфігурацій; формування файлів
поставки при внесенні змін в
конфігурацію; консультування з не
типових об'єктів системи;
консультування та робота з даними бази
даних замовника; тестування на даних
замовника; навчання функціональних
можливостей програмного продукту;
аналіз коректності поставлених
завдань співробітниками замовника;
написання специфікації вимог на
доопрацювання системи; написання
технічних завдань на розробку системи.

У п. 2.2.4. Договору сторони узгодили, що
замовник зобов'язався приступити до
роботи протягом одного робочого дня
після виконання замовником зобов'язань
по оплаті згідно п. 3 та по затвердженню
«Специфікації вимог».

Згідно з п. 3.2. Договору замовник
зобов'язався здійснити оплату робіт
протягом трьох банківських днів з дати
отримання замовником рахунку-фактури.

Як передбачено ст.193 ГК України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Дана норма кореспондується з
положеннями ст. 526 ЦК України.

В силу ст. 525 ЦК України одностороння
відмова від виконання зобов'язання не
допускається.

За приписами ч.1 ст. 901 ЦК України, за
договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо
договором передбачено надання послуг
за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором.

Встановлено, що на виконання умов
Договору позивач здійснив оплату в
розмірі 60 000,00 грн., що підтверджується
платіжним дорученням № 3377 від 01 серпня
2011 року.

З матеріалів справи вбачається, що на
виконання умов Договору відповідач
виконав роботи, що підтверджується
Актом здачі-прийняття робіт (надання
послуг) № А-20110801/02 від 01.08.2011р.(а.с.49),
який підписано уповноваженими
представниками сторін та скріплено
печатками без зауважень, та виставив
01.08.2011р. позивачу рахунок-фактуру № 417
на суму 60 000,00 грн.

Спір у справі виник внаслідок того, що
позивач стверджує про не виконання
відповідачем робіт за Договором, а
даний акт не вважає належним доказом,
оскільки він не містить посилання на
укладений Договір.

Однак, встановлено та не заперечується
сторонами у справі, що між ними не було
укладено інших договорів.

Матеріали справи свідчать про те, що
11.09.2012р. позивач направив відповідачу
претензію № 08-2759 з вимогою повернути
оплачені кошти в розмірі 60 000,00 грн.

Натомість, 11.10.2012 року на адресу
позивача від відповідача надійшла
відповідь вих. № 20121008/01 від 08.10.2012р. на
претензію, в якій зазначено, що
відповідач не бачить підстав для
виконання вимог позивача, оскільки
послуги за Договором № ДС20110726/02 на
супровід програмного забезпечення від
26.07.2011 року ним виконані в повному
обсязі (а.с. 16).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач,
як на доказ, що підтверджує відсутність
програмного забезпечення та
невиконання відповідачем робіт,
посилається на Акт № 11-30/1672 від 19.09.2012р.
Державної фінансової інспекції в м.
Києві Ревізії фінансово-господарської
діяльності комунального підприємства
"Дирекція з управління та
обслуговування житлового фонду
Деснянської районної у м. Києві ради" за
період з 01.01.2010р. по завершений звітний
період 2012 року; Розпорядження по КП
"Дирекція" № 08 від 24.10.2011р. "Про
перевірку наявності програмного
забезпечення 1-С"; Акт на виконання
розпорядження № 08 від 24.10.2011р. та
Розпорядження по КП "Дирекція" № 09 від
22.03.2012р. "Про впровадження в роботу
програми " 1С:Підприємство", які
свідчать про відсутність програмного
забезпечення.

Таким чином, позивач стверджує про те,
що не виконання відповідачем робіт за
Договором № ДС20110726/02 на супровід
програмного забезпечення від 26.07.2011
року призвело до завдання позивачу
збитків у розмірі 60 000,00 грн.

Статтею 224 ГК України передбачено, що
учасник господарських відносин, який
порушив господарське зобов'язання або
установлені вимоги щодо здійснення
господарської діяльності, повинен
відшкодувати завдані цим збитки
суб'єкту, права або законні інтереси
якого порушено.

Під збитками розуміються витрати,
зроблені управненою стороною, втрата
або пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

Згідно з ч. 1 ст. 225 ГК України до складу
збитків, що підлягають відшкодуванню
особою, яка допустила господарське
правопорушення, включаються: вартість
втраченого, пошкодженого або знищеного
майна, визначена відповідно до вимог
законодавства; додаткові витрати
(штрафні санкції, сплачені іншим
суб'єктам, вартість додаткових робіт,
додатково витрачених матеріалів тощо),
понесені стороною, яка зазнала збитків
внаслідок порушення зобов'язання
другою стороною; неодержаний прибуток
(втрачена вигода), на який сторона, яка
зазнала збитків, мала право
розраховувати у разі належного
виконання зобов'язання другою
стороною; матеріальна компенсація
моральної шкоди у випадках,
передбачених законом.

За приписами ст. 22 ЦК України особа,
якій завдано збитків у результаті
порушення її цивільного права, має
право на їх відшкодування. Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку
зі знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному
обсязі, якщо договором або законом не
передбачено відшкодування у меншому
або більшому розмірі.

Тобто, обов'язковими умовами
покладення відповідальності на винну
сторону є наявність збитків, наявність
порушення з боку цієї особи
причинно-наслідкового зв'язку між
діями особи та збитками, які складають
об'єктивну сторону правопорушення, та
вини особи, внаслідок дій якої
спричинено збитки.

Таким чином, збитки - це об'єктивне
зменшення будь-яких майнових благ
особи, що обмежує його інтереси, як
учасника певних відносин і
проявляється у витратах, зроблених
особою, втраті або пошкодженні майна, а
також не одержаних особою доходів, які
б вона одержала при умові правомірної
поведінки особи.

Обов'язковою умовою покладення
відповідальності має бути
безпосередній причинний зв'язок між
вчиненими порушеннями і збитками.
Збитки є наслідком, а допущення
порушення - причиною.

Підставою для відшкодування понесених
збитків є спричинення їх внаслідок
вчиненого порушення, тобто наявності
прямого причинно-наслідкового зв'язку
між діями однієї сторони та зменшення
майнових прав іншої.

Дослідивши матеріали справи, судова
колегія приходить до висновку про те,
що надані позивачем документи, які
свідчать про відсутність програмного
забезпечення, не містять безумовного
підтвердження відсутності на
підприємстві програмного
забезпечення, оскільки, складені не
фахівцями чи спеціалістами.

Крім того, відповідно до п.п. 4.1., 4.2.
Договору єдиним доказом виконання
відповідачем його обов'язку за
договором свідчить Акт здачі-прийняття
робіт (надання послуг) № А-20110801/02 від
01.08.2011р., який підписано уповноваженим
представниками сторін та скріплено
печатками без зауважень.

Посилання апелянта на те, що колишній
в.о. директора ОСОБА_4 неправомірно його
підписав, оскільки, роботи не були
виконані судовою колегією до уваги не
приймаються, оскільки позивачем не
надано жодного доказу, який би
підтверджував наявність протиправних
дій в.о. директора ОСОБА_4 у підписанні
акту.

За таких обставин, судова колегія
погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо відмови у задоволенні
позовних вимог.

Відповідно до ст.33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Частиною 2 ст. 34 ГПК України
передбачено, що обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Позивачем належними та допустимими
доказами не спростовані встановлені
вище обставини.

Враховуючи зазначене вище, судова
колегія вважає, що місцевим
господарським судом повно і всебічно
з'ясовані всі обставини справи та
надано їм належну правову оцінку,
рішення місцевого господарського суду,
яким у позові відмовлено, відповідає
чинному законодавству та матеріалам
справи; колегія не вбачає підстав для
задоволення апеляційної скарги та
скасування чи зміни оскаржуваного
рішення.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 99, 103, 105 ГПК України, Київський
апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального
підприємства "Дирекція з управління та
обслуговування житлового фонду"
Деснянського району м. Києва на рішення
Господарського суду м. Києва від 04.03.2014
року залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду м. Києва
від 04.03.2014 року у справі № 910/1229/13 - без
змін.

3. Матеріали справи № 910/1229/13 повернути
до Господарського суду м. Києва.

Постанова може бути оскаржена протягом
двадцяти днів до Вищого господарського
суду України.

Головуючий суддя
Н.М. Коршун

Судді
С.Я. Дикунська

Н.Ф. Калатай