КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" квітня 2014 р. Справа№ 910/22302/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Тищенко А.І.

Авдеєва П.В.

за участю представників сторін

від позивача: ОСОБА_2 - представник
за дов. б/н від 23.04.2014р.;

від відповідача1: Василенко О.О.
-представник за дов. б/н від 11.12.2013р.;

від відповідача2: Лучанінов І.С.
-представник за дов. №211 від 11.04.2014р.,

розглянувши апеляційну скаргу
Фізичної особи - підприємця ОСОБА_5

на рішення Господарського суду м.
Києва від 11.12.2013 року

у справі № 910/22302/13 (суддя: Пукшин Л.Г.)

позовну заяву Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_5

до Комунального закладу Київської
обласної ради "Київська обласна
клінічна лікарня"

Комунального закладу Київської
обласної ради "Фонд комунального майна"

про продовження строку дії договору
оренди

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_5
(далі - позивач) звернувся до
Господарського суду міста Києва з
позовом до Комунального закладу
Київської обласної ради "Київська
обласна клінічна лікарня" (далі -
відповідач 1) та Комунального закладу
Київської обласної ради "Фонд
комунального майна" (далі - відповідач 2)
про зобов'язання погодити звернення
ОСОБА_5 з пропозицією продовжити строк
дії договору оренди № 112/09 від 22.11.2009р., а
також про зобов'язання відповідача-2
продовжити строк дії договору оренди
на 1 рік, відповідно до положень
договору № 112/09 від 22.11.2009р.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 11.12.2013р. у справі № 910/22302/13 в
позові відмовлено повністю.

Не погодившись з прийнятим рішенням,
Фізична особа - підприємець ОСОБА_5
звернувся до суду з апеляційною
скаргою, просить скасувати рішення
Господарського суду міста Києва та
прийняти нове, яким позов задовольнити
повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим,
що Господарський суд міста Києва
неповно з'ясував обставини справи,
визнав обставини встановленими, які є
недоведеними і мають значення для
справи.

Крім того, апелянт зазначає, що
направляв відповідачу-1 клопотання про
продовження договору оренди, що
підтверджується поштовим
повідомленням К 91, проте
відповідач 1 відмовився її прийняти.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 10.12.2012р.
порушено апеляційне провадження у
справі.

Розпорядженням Голови Київського
апеляційного господарського суду від
05.03.2014 року у зв"язку з лікарняним
головуючого судді Суліма В.В., справу №
910/22302/13 передано на розгляд колегії
суддів Київського апеляційного
господарського суду у складі:
Головуючого судді Тищенко А.І., суддів
Рєпіної Л.О., Тарасенко К.В.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду справу прийнято до
розгляду.

Розпорядженням Голови Київського
апеляційного господарського суду від
25.03.2014 року у зв"язку з виходом
головуючого судді Суліма В.В. з
лікарняного, справу № 910/22302/13 передано
на розгляд колегії суддів Київського
апеляційного господарського суду у
складі: Головуючого судді Сулім В.В.,
суддів Рєпіної Л.О., Тарасенко К.В.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду справу прийнято до
розгляду та відкладено розгляд справи
на підставі ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України.

Розпорядженням Голови Київського
апеляційного господарського суду від
16.04.2014 року у зв'язку з перебуванням
судді Рєпіної Л.О. у відпустці, справу
№ 910/22302/13 передано на розгляд колегії
суддів Київського апеляційного
господарського суду у складі:
Головуючого судді Сулім В.В., суддів
Тищенко А.І., Тарасенко К.В.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 16.03.2014р.
розгляд справи було відкладено на
підставі ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України.

Розпорядженням В.о. Голови Київського
апеляційного господарського суду від
23.04.2014 року у зв'язку з перебуванням
судді Тарасенко К.В. у відпустці,
справу № 910/22302/13 передано на розгляд
колегії суддів Київського
апеляційного господарського суду у
складі: Головуючого судді Сулім В.В.,
суддів Тищенко А.І., Авдеєв П.В.

Згідно ст.ст. 99, 101 Господарського
процесуального кодексу України
апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами наданими
суду першої інстанції. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обгрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши апеляційну скаргу,
перевіривши матеріали справи,
Київський апеляційний господарський
суд вважає, що рішення Господарського
суду міста Києва від 11.12.2013р. підлягає
залишенню без змін, а апеляційна скарга
Фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 -
без задоволення, з наступних підстав.

22.11.2009 р. між Комунальним закладом
Київської обласної ради "Київська
обласна клінічна лікарня"
(орендодавець) та ФОП ОСОБА_5 (орендар)
було укладено договір оренди
нерухомого майна, що перебуває у
спільній власності територіальних
громад сіл, селищ, міст Київської
області № 112/09 (далі - договір),
предметом якого відповідно до його
умов є зобов'язання орендодавця
передати, а орендаря прийняти в
строкове платне користування окреме
індивідуально визначене майно, а саме
нежитлове приміщення площею 20,17 кв. м.,
розміщене за адресою АДРЕСА_1 (далі -
договір). Майно знаходиться на балансі
відповідача-1 та передається в оренду з
метою надання ритуальних послуг.

Пунктом 10.1. договору сторони
встановили строк дії договору з 22.11.2009р.
до 21.11.2010р. включно.

Згідно умов додаткових угод № 1 від
22.11.2010р., № 2 від 21.11.2011р. та № 3 від
28.09.2012р. строк дії договору
продовжувався за згодою сторін до
21.11.2011р., 30.09.2012р. та 30.09.2013р. відповідно.

Відповідно до п. 2.4 договору у разі
припинення цього договору майно
повертається орендарем Комунальному
закладу Київської обласної ради
"Київська обласна клінічна лікарня".
Орендар повертає майно аналогічно
порядку, встановленому при передачі
майна орендарю. Майно вважається
поверненим орендодавцю з моменту
підписання сторонами акта
приймання-передачі.

Згідно п. 10.4 договору для продовження
терміну дії договору орендар за 1
місяць до закінчення строку договору
подає своє письмове звернення до
обласної ради (органу управління
майном), попередньо узгоджене з
орендодавцем.

Відповідно до п. 10.6 договору у
разі закінчення строку дії даного
договору, він може бути продовжений
шляхом укладення додаткового договору,
на що орендар має переважне право.

Як вбачається з вищевикладеного,
після закінчення строку договору
оренди він може бути продовжений на
такий самий строк, на який цей договір
укладався, за умови, якщо проти цього не
заперечує орендодавець. При цьому такі
заперечення мають бути висловлені ним
як до закінчення терміну дій договору
оренди, так і протягом одного місяця
після закінчення цього строку.

Як правильно встановлено судом
першої інстанції, між сторонами
виникли правовідносини, які підпадають
під правове регулювання України Глави
58 Цивільного кодексу України, глави 30
Господарського кодексу України та
Закону України «Про оренду державного
та комунального майна».

Відповідно до ч. 7 ст. 179
Господарського кодексу України
господарські договори укладаються за
правилами, встановленими Цивільним
кодексом України з урахуванням
особливостей, передбачених цим
Кодексом, іншими нормативно-правовими
актами щодо окремих видів договорів.

Частина 1 ст. 17 Закону України «Про
оренду державного та комунального
майна» визначає, що термін договору
оренди визначається за погодженням
сторін.

Згідно із ч. 1 ст. 763 Цивільного
кодексу України, договір найму
укладається на строк, встановлений
договором.

Київський апеляційний
господарський суд не погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що на момент звернення позивача до суду
з позовом строк дії договору оренди
закінчився, і в порядку ст. 17 Закону
України «Про оренду державного та
комунального майна», ст. 764 Цивільного
кодексу України не був продовжений.

Київський апеляційний
господарський суд бере до уваги те, що
Закон України «Про оренду державного
та комунального майна» є
спеціальними нормативно правовим
актом по відношенню до норм Цивільного
та Господарського кодексів України.

Такий висновок випливає з норма
статті 1 вказаного Закону, згідно з
якою, цей Закон регулює організаційні
відносини, пов'язані з передачею в
оренду майна державних підприємств,
установ та організацій, підприємств,
заснованих на майні, що належить
Автономній Республіці Крим або
перебуває у комунальній власності
(далі - підприємства), їх структурних
підрозділів та іншого окремого
індивідуально визначеного майна, що
перебуває в державній та комунальній
власності;майнові відносини між
орендодавцями та орендарями щодо
господарського використання
державного майна, майна, що належить
Автономній Республіці Крим або
перебуває у комунальній власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону
України «Про оренду державного та
комунального майна», орендою є
засноване на договорі строкове платне
користування майном, необхідним
орендареві для здійснення
підприємницької та іншої діяльності.

Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України
«Про оренду державного та комунального
майна» однією з істотних умов договору
оренди є термін, на який укладається
договір оренди.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону
України «Про оренду державного та
комунального майна», термін договору
оренди визначається за погодженням
сторін.

Київським апеляційним
господарським судом встановлено, що
пунктом 10.1. договору сторони
встановили строк дії договору з 22.11.2009р.
до 21.11.2010р. включно.

Згідно умов додаткових угод № 1
від 22.11.2010р., №2 від 21.11.2011р. та №3 від
28.09.2012р. строк дії договору
продовжувався за згодою сторін до
21.11.2011р., 30.09.2012р. та 30.09.2013р. відповідно.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону
України «Про оренду державного та
комунального майна» закінчення строку
договору оренди є однією з підстав
припинення дії договору.

Стаття 17 Закону України «Про
оренду державного та комунального
майна» встановлює спеціальні норми
щодо визначення терміну дії договору
та спеціальний порядок продовження дії
договору оренди.

Вказані норми визначають окремий
порядок визначення терміну дії
договору при відсутності ініціативи і
заяви сторони про припинення договору.

Частина 2 ст. 17 Закону України «Про
оренду державного та комунального
майна» передбачено, що у разі
відсутності заяви однієї із сторін про
припинення або зміну умов договору
оренди протягом одного місяця після
закінчення терміну дії договору він
вважається продовженим на той самий
термін і на тих самих умовах, які були
передбачені договором, а частиною 3
передбачено, що після закінчення
терміну договору оренди орендар, який
належним чином виконував свої
обов'язки за договором, має переважне
право, за інших рівних умов, на
укладення договору оренди на новий
термін, крім випадків, якщо орендоване
майно необхідне для потреб його
власника. У разі якщо власник має намір
використовувати зазначене майно для
власних потреб, він повинен письмово
попередити про це орендаря не пізніше
ніж за три місяці до закінчення терміну
договору.

Задовольняючи позов суд першої
інстанції посилався на ту обставину, що
листом №1920 від 16.09.2013р., орендодавець
повідомив позивача про те, що термін
дії договору оренди від 22.11.2009р. №112/09
закінчується 30.09.2013р. та просив
звільнити орендоване приміщення.

У вказаному листі міститься
інформація про сторін, предмет, дату
договору оренди, зазначено, що термін
його дії було продовжено до 30.09.2013 р.,
посилання на зміст п.10.4 договору та
відсутність у орендодавця станом на
16.09.2013р. звернень для продовження дії
договору. Відтак, лист №1920 від 16.09.2013р.
не містить заяви від імені орендодавця
про припинення договору оренди з
30.09.2013р., тобто після закінчення терміну
його дії. Висунуті у цьому листі
прохання орендодавця звільнити
орендовані приміщення, Київський
апеляційний господарський суд вважає
безпідставними, так як такі
обґрунтовуються закінченням терміну
дії договору оренди, що не відповідає
дійсності. Так, згідно умов додаткової
угоди №3 від 28.09.2012р., сторонами
продовжено термін його дії до 30.09.2013 р.
включно. Отже, станом на 16.09.2013р. термін
договору оренди не закінчився і
орендар не набув обов'язку звільнення
приміщення.

Відповідно до ст. 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.
Доказування полягає не лише у поданні
сторонами доказів, а й у доведенні їх
переконливості.

Отже, за приписами наведених норм
відповідач-1 повинен довести суду
належними та допустимими доказами факт
видання ним повідомлення про
припинення дії договору у передбачені
законом строки.

Київський апеляційний
господарський суд не погоджується з
застосуванням судом першої інстанції
до спірних правовідносин правової
позиції Верховного Суду України щодо
того, що якщо на дату закінчення строку
договору оренди і протягом місяця
після закінчення цього строку мали
місце заперечення орендодавця щодо
поновлення договору на новий строк, то
такий говір припиняється. Вказана
позиція не може бути врахована при
вирішенні даного спору, так як ні лист
орендодавця №1920 від 16.09.2013р. ні будь які
інші документи не містять заперечень
відповідача-1 чи позивача щодо
поновлення договору, які були б
висунуті у передбачені ст. 17 закону Про
оренду державного та комунального
майна» строки а саме - протягом одного
місяця після закінчення строку
договору.

Відповідно до пункту 4.3 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України «Про деякі питання практики
застосування законодавства про оренду
(найм) майна» від 29.05.2013 р. № 12, ст. 285 ГК
України, ст. 777 ЦК України, ч. 3 ст. 17
Закону України «Про оренду державного
та комунального майна» наявність у
орендаря передбаченого переважного
права, за інших рівних умов, на
укладення договору оренди на новий
строк, якому відповідає обов'язок
орендодавця щодо укладення такого
договору, є підставою для обов'язкового
укладення відповідного договору
оренди згідно із законом за наявності
обставин, зазначених у відповідних
законодавчих приписах. Отже, вирішуючи
такі спори, господарські суди мають
з'ясовувати наявність у орендаря
переважного права на укладення
договору оренди на новий строк з
урахуванням наявності чи відсутності
обставин, з якими закон пов'язує
виникнення такого права, а також
вчинення кожним з учасників спірних
правовідносин певних дій на виконання
вимог закону. При цьому судам слід
також з'ясовувати, чи належним чином
орендар виконував зобов'язання за
договором. Судом також мають
досліджуватися обставини, пов'язані з
наміром власника використовувати для
власних потреб майно, стосовно якого
виник спір, в тому числі наявність
доказів, які однозначно свідчать про
відповідний намір.

Доказів подання (за три місяці до
закінчення договору) заяви про намір
використовувати майно для власних
потреб в матеріалах справи відсутні.

При цьому, Київський апеляційний
господарський суд критично оцінює лист
відповідача 1 за № 1920 від
16.09.2013р., який був отриманий позивачем
особисто 16.09.2013р. про закінчення
терміну дії договору оренди від
22.11.2009р. № 112/09 та звільнення
орендованого приміщення, оскільки в
ньому зазначено про закінчення строку
дії договору та звільнення приміщення
з посиланням на неотримання від
орендаря пропозиції про пролонгацію
договору.

Київський апеляційний господарський
суд приймає як належне посилання
скаржника, що він направляв
відповідачу-1 клопотання про
продовження договору оренди, з огляду
на наступне.

Наявне в матеріалах справи
повідомлення, на яке скаржник
посилається як на доказ звернення до
орендодавця з листом від 21.08.2013р.,
підтверджує факт направлення
позивачем поштової кореспонденції на
адресу відповідача-1 21.08.2013р., із
вказаного повідомлення вбачається, що
поштове відправлення К 91 не було
вручено одержувачу, оскільки останній
відмовився від отримання даної
кореспонденції.

З огляду на викладене, Київський
апеляційний господарський суд дійшов
висновку, що договір оренди нерухомого
майна, що перебуває у спільній
власності територіальних громад сіл,
селищ, міст Київської області №112/09 від
22.11.2009р. є чинним в силу його
продовження на той самий термін і на
тих самих умовах, які були ним
передбачені, у відповідності до ч. 2 ст.
17 Закону України «Про оренду
державного та комунального майна».

Оскільки зазначеними нормами
визначено умови, за яких договір оренди
вважається пролонгованим на строк,
який був раніше встановлений, і на тих
самих умовах, що були передбачені
договором, то для продовження дії
договору не вимагається обов'язкового
укладання нового договору або внесення
змін до нього.

Враховуючи, що п. 10.1 договору оренди
строк його дії визначено тривалістю 365
днів, договір оренди є продовженим до
30.09.2014 р. включно.

Крім того, Київський апеляційний
господарський суд відзначає, що
відповідно до п. 5 Прикінцевих положень
Закону України "Про внесення змін до
деяких законів України щодо спрощення
умов ведення бізнесу в Україні" термін
договорів оренди державного та
комунального майна для суб'єктів
малого підприємництва, укладених до
набрання чинності цим Законом, слід
вважати продовженим до п'яти років з
дня укладення, якщо орендар не пропонує
менший термін.

Проте, Київський апеляційний
господарський суд не вбачає підстав
для скасування рішення суду першої
інстанції та задоволення апеляційної
скарги, з огляду на наступне.

Відповідно до абз. 6 п. 12 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України «Про деякі питання практики
застосування розділу XII Господарського
процесуального кодексу України» від 17
травня 2011 року № 7 (із змінами і
доповненнями) не підлягає скасуванню
судове рішення, якщо апеляційною
інстанцією буде з'ясовано, що його
резолютивна частина є правильною, хоча
б відповідні висновки місцевого
господарського суду й не були належним
чином обґрунтовані у мотивувальній
частині рішення. Водночас апеляційний
господарський суд у мотивувальній
частині своєї постанови не лише вправі,
а й повинен зазначити власну правову
кваліфікацію спірних відносин та
правову оцінку обставин справи.

Право на звернення до господарського
суду передбачене статтею 1
Господарського процесуального кодексу
України, згідно з якою, підприємства,
установи, організації, інші юридичні
особи (у тому числі іноземні),
громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення: юридичної соби і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності
(далі - підприємства та організації),
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорупіенням.

Вимоги до форми та змісту позовної
заяви, що подається до господарського
суду, передбачені статтею 54
Господарського кодексу України.

Обов'язковим елементом позовної заяви
є зміст позовних вимог, які
зазначаються позивачем та формуються
ним самостійно, на власний розсуд.

Вийти за межі позовних вимог
господарський суд вправі лише у
випадках прямо передбачених
Господарським процесуальним кодексом
України, а саме, згідно з п. 2 ч. 1 ст. 83 ГПК
України, господарський суд, приймаючи
рішення, має право виходити за межі
позовних вимог, якщо це необхідно для
захисту прав і законних інтересів
позивачів або третіх осіб з
самостійними вимогами на предмет спору
і про це є клопотання заінтересованої
сторони.

Позивач звернувся до відповідачів з
позовними вимогами про зобов'язання
погодити звернення з пропозицією
продовжити строк дії договору оренди
та зобов'язання продовжити строк дії
договору.

Враховуюче, те що позовні вимоги
позивача не відповідають способам
захисту порушеного права, що
передбачені ст. 20 Господарського
кодексу України, ст. 15, ч. 2 ст. 16
Цивільного кодексу України, а право
позивача на момент звернення до суду не
порушене в силу продовження строку дії
договору на той самий термін і на тих
самих умовах, які були ним передбачені,
у відповідності до ч. 2 ст. 17 Закону
України «Про оренду державного та
комунального майна», судом першої
інстанції правомірно відмовлено у
позові.

При цьому, Київський апеляційний
господарський суд відзначає, що згідно
з п. 4.2. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання практики застосування
законодавства про оренду (найм) майна»
від 29.05.2013 р. № 12, господарським судам
слід відмовляти в позові про визнання
договору оренди продовженим
(пролонгованим), оскільки така позовна
вимога (без подання доказів наявності
спору стосовно такого продовження), є,
по суті, вимогою про встановлення
юридичного факту, а це не відповідає
передбаченим законом (ст. 20 ГК України,
ст. 15, ч. 2 ст. 16 ЦК України) способам
захисту порушеного права.
Господарський суд відмовляє в позові і
в тому разі, коли з'ясує, що договір
оренди є поновленим (продовженим) на
строк, який був раніше встановлений
договором.

З огляду на вищевикладене, Київський
апеляційний господарський суд дійшов
висновку, що спірний договір оренди був
продовжений на тих самих умовах, і був
чинним на час розгляду справи в суду
першої інстанції, а отже права позивача
жодним чином не були порушені.

За таких обставин, рішення
Господарського суду міста Києва від
11.12.2013р. у справі №910/22302/13 підлягає
залишенню без змін з інших підстав, а
апеляційна скарга Фізичної особи -
підприємеця ОСОБА_5 - задоволенню не
підлягає.

Судові витрати за розгляд
апеляційної скарги у зв'язку з
відмовою в її задоволенні на підставі
ст. 49 Господарського процесуального
кодексу України покладаються на
апелянта.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103 -105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_5 залишити без
задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста
Києва від 11.12.2013р. у справі №910/22302/13 -
залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/22302/13 повернути
до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена у
касаційному порядку протягом двадцяти
днів.

Головуючий суддя
В.В. Сулім

Судді
А.І. Тищенко

П.В. Авдеєв