ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
УХВАЛА

"29" квітня 2014 р.Справа № 14/64-09-1896

Господарський суд Одеської області у
складі:

судді В.С.
Петрова

при секретарі Л.М.
Ільєвій

за участю представників:

від позивача (стягувача - скаржника) -
Холод О.В.,

від відповідача (боржника) - не з'явився,

від Відділу примусового виконання
рішень - Гамбаль О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
сільськогосподарського підприємства
"Нібулон" на дії Відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції в Одеській області
в порядку ст. 1212 Господарського
процесуального кодексу України по
справі № 14/64-09-1896 за позовом Товариства
з обмеженою відповідальністю
сільськогосподарського підприємства
„Нібулон" до Державного підприємства
водних шляхів „Устьдунайводшлях" про
стягнення 736279,89 грн., -

ВСТАНОВИВ:

В засіданні суду 24.04.2014 р. оголошувалась
перерва до 29.04.2014 р. в порядку ч. 3 ст. 77
Господарського процесуального кодексу
України.

У квітні 2009 року Товариство з обмеженою
відповідальністю
сільськогосподарське підприємство
„Нібулон" звернулось до
господарського суду Одеської області з
позовом до Державного підприємства
водних шляхів „Устьдунайводшлях" про
стягнення 1741,99 грн. процентів та 9498,24
грн. втрат від інфляції, які нараховані
за період неповернення відповідачем
позивачу безпідставно набутих коштів
(період з 02.02.2009 року по 07.04.2009 року).

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 15.04.2009 р. (суддя Горячук Н.О.)
позовну заяву ТОВ СП „Нібулон"
прийнято до розгляду та порушено
провадження у справі № 14/64-09-1896.

Під час розгляду справи позивачем було
подано заяву про збільшення розміру
позовних вимог (вх. № 12363 від 20.05.2009
року), в якій позивачем заявлено до
стягнення 648718,81 грн. втрат від інфляції
за період неповернення відповідачем
позивачу безпідставно набутих коштів
(період з 12.03.2007 року по 20.05.2009 року); 87561,08
грн. процентів річних за період
неповернення позивачу безпідставно
набутих коштів (період з 02.04.2007 року по
20.05.2009 року).

Рішенням господарського суду Одеської
області від 25.09.2009 р. у справі № 14/64-09-1896
позовні вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю
сільськогосподарського підприємства
"Нібулон" було задоволено частково та
стягнуто з Державного підприємства
водних шляхів „Устьдунайводшлях" на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю
сільськогосподарського підприємства
"Нібулон" інфляційні втрати в сумі 635575,41
грн. та проценти в сумі 85363,50 грн., 7209,39
грн. держмита, 118,00 грн. витрат на
інформаційне-технічне забезпечення
судового процесу; в решті частині
позову відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного
господарського суду від 22.12.2009 р. по
справі № 14/64-09-1896 рішення
господарського суду Одеської області
від 25.09.2011 р. залишено без змін.

13.01.2010 р. господарським судом Одеської
області на виконання рішення виданий
відповідний наказ.

Постановою Вищого господарського суду
України від 18.03.2010 р. по справі №14/64-09-1896
рішення господарського суду Одеської
області від 25.09.2009 р. та постанову
Одеського апеляційного господарського
суду від 22.12.2009 у справі № 14/64-09-1896
скасовано, у позові відмовлено.

Постановою Верховного суду України від
22.06.2010 р. постанову Вищого
господарського суду України від 18.03.2010
р. у справі № 14/64-09-1896 скасовано, а
постанову Одеського апеляційного
господарсько суду від 22.12.2009 р. залишено
без змін.

18.11.2013 р. Товариством з обмеженою
відповідальністю
сільськогосподарським підприємством
"Нібулон" було подано до господарського
суду Одеської області скаргу на дії
державного виконавця Відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
Одеській області в порядку ст. 1212
Господарського процесуального кодексу
України, в якій скаржник просив суд:

- визнати незаконними дії заступника
начальника Відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції в Одеській області
Гамбаля О.Є., що полягали у винесенні
постанови від 25.09.2013 р. про повернення
виконавчого документу стягувачу за
провадженням по наказу господарського
суду Одеської області по справі №
14/64-09-1896 від 13.01.2010 р. (ВП №34112508);

- визнати недійсною постанову
заступника начальника Відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
Одеській області Гамбаля О.Є. від
25.09.2013р. про повернення виконавчого
документу стягувачу за провадженням по
наказу господарського суду Одеської
області № 14/64-09-1896 від 13.01.2010р. (ВП№
34112508);

- визнати протиправною бездіяльність
заступника начальника Відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
Одеській області, що полягає у
нездійсненні заходів з підготовки
відповідного пакету документів для
передачі до Державної казначейської
служби України при примусовому
виконанні наказу господарського суду
Одеської області № 14/64-09-1896 від 13.01.2010р.
(ВП №34112508);

- зобов'язати заступника начальника
Відділу примусового виконання рішень
державної виконавчої служби України
при примусовому виконанні наказу
господарського суду Одеської області
№ 14/64-09-1896 від 13.01.2010р. (ВП № 34112508)
вчинити дії, передбачені Законом
України „Про гарантії держави щодо
виконання судових рішень", а саме
підготувати відповідний пакет
документів для передачі до Державної
казначейської служби України.

В обґрунтування вказаної скарги ТОВ СП
„Нібулон" послався на неправомірність
винесення заступником начальника
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби головного управління юстиції в
Одеській області Гамбаль О.Е. 25.09.2013 р.
постанови про повернення виконавчого
документу у зв'язку із відсутністю
майна, на яке можливо звернути
стягнення. Так, на думку скаржника,
Відділ примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
Одеській області, враховуючи набрання
чинності Законом України „Про
гарантії держави щодо виконання
судових рішень" № 4901-VI, мав застосувати
вимоги вказаного закону для
забезпечення виконання наказу
господарського суду Одеської області
від 13.01.2010 р. по справі № 14/64-09-1896 за
рахунок коштів державного бюджету,
зокрема підготувати та направити
необхідні документи та відомості до
Державної казначейської служби
України для перерахування стягувачу
коштів.

Так, ухвалою господарського суду
Одеської області від 21.11.2013 р. у справі
№ 14/64-09-1896 (суддя Горячук Н.О.) вказану
скаргу ТОВ СП "Нібулон" прийнято до
розгляду та розгляд скарги призначено
в засіданні суду.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 05.02.2014 р. у справі № 14/64-09-1896
скаргу ТОВ СП "Нібулон" (вх. суду № 2-2-47/13
від 18.11.2013 р.) залишено без розгляду.

Постановою Одеського апеляційного
господарського суду від 25.03.2014 р. ухвалу
господарського суду Одеської області
від 05.02.2014 р. по справі № 14/64-09-1896
скасовано, а скаргу ТОВ СП "Нібулон"
направлено до господарського суду
Одеської області на розгляд по суті.

Згідно з автоматизованим розподілом
справ вказану скаргу ТОВ СП "Нібулон" на
дії Відділу примусового виконання
рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції в Одеській області
у справі № 14/64-09-1896 передано на розгляд
судді господарського суду Одеської
області Петрову В.С.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 07.04.2014 р. по справі № 14/64-09-1896
скаргу ТОВ СП "Нібулон" прийнято до
провадження судді Петрова В.С. та
розгляд скарги призначено в засіданні
суду.

Під час розгляду скарги ТОВ СП "Нібулон"
повністю підтримало заявлені у скарзі
вимоги.

Представник відповідача (боржника) в
засідання суду не з'явився, пояснення
на скаргу відповідач не надав.

Відділ примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
Одеській області скаргу не визнає з
підстав, зазначених у письмових
запереченнях на скаргу (а.с. 63-66 т. 3),
вказуючи на правомірність повернення
державним виконавцем виконавчого
документа по даній справі згідно з
постановою від 25.09.2013 р. на підставі п. 9
ст. 47 Закону України „Про виконавче
провадження", вважаючи при цьому
необґрунтованими доводи скаржника про
необхідність застосування до спірного
виконавчого провадження окремих
положень Закону України „Про гарантії
держави щодо виконання судових рішень",
які не набрали чинності на час вчинення
оспорюваних виконавчий дій. Також
Відділ зазначив, що скаржником було
повторно пред'явлено зазначений наказ
господарського суду Одеської області
до виконання до ВДВС Ізмаїльського
міськрайонного управління юстиції,
після чого державним виконавцем 15.01.2014
року було прийнято постанову про
відкриття виконавчого провадження ВП
№41544325 про стягнення з ДП водних шляхів
„Устьдунайводшлях" на користь ТОВ СП
„Нібулон" 712 084,80 грн. Після цього
постановою ВДВС Ізмаїльського
міськрайонного управління юстиції від
07.02.2014 року матеріали виконавчого
провадження були передані на примусове
виконання знов до Відділу примусового
виконання рішень управління
виконавчої служби головного
управління юстиції в Одеській області.
Постановою державного виконавці
Відділу примусового виконання рішень
управління виконавчої служби
головного управління юстиції в
Одеській області від 10.02.2014 року
матеріали виконавчого провадження
№41544325 прийнято до виконання. Так,
Відділ зазначає, що визнання недійсною
постанови державного виконавця
передбачає собою відновлення
виконавчого провадження, тобто це
законодавчо визначений факт, який за
своєю природою може бути застосовано
лише у тому випадку, коли виконавче
провадження не розпочато знову. Відтак,
Відділ вважає, що з урахуванням того, що
провадження за вищевказаним наказом
постановою державного виконавця про
відкриття виконавчого провадження від
15.01.2014 року розпочате знову, то підстав
визнавати постанову від 25.09.2013 року
недійсною немає. Таким чином, Відділ
примусового виконання рішень просив
суд відмовити у скарзі в повному
обсязі.

Розглянувши та дослідивши матеріали
справи і скарги, вислухавши пояснення
представника позивача (стягувача -
скаржника) та Відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції в Одеській області,
господарський суд встановив наступне.

Згідно ст. 45 Господарського
процесуального кодексу України
господарські суди здійснюють
правосуддя шляхом прийняття
обов'язкових до виконання на усій
території України рішень, ухвал,
постанов. Рішення і постанови
господарських судів приймаються
іменем України. Невиконання вимог
рішень, ухвал, постанов господарських
судів тягне відповідальність,
встановлену цим Кодексом та іншими
законами України.

В силу приписів ст. 115 Господарського
процесуального кодексу України
рішення, ухвали, постанови
господарського суду, що набрали
законної сили, є обов'язковими на всій
території України і виконуються у
порядку, встановленому ГПК України та
Законом України "Про виконавче
провадження".

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
виконавче провадження" виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Статтею 2 Закону України "Про виконавче
провадження" встановлено, що примусове
виконання рішень покладається на
державну виконавчу службу, яка входить
до системи органів Міністерства
юстиції України.

Примусове виконання рішень здійснюють
державні виконавці, визначені Законом
України "Про державну виконавчу
службу".

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону
України "Про виконавче провадження"
державний виконавець відкриває
виконавче провадження на підставі
виконавчого документа, зазначеного в
статті 17 цього Закону: за заявою
стягувача або його представника про
примусове виконання рішення.

Як вбачається з матеріалів справи,
03.09.2012 р. ТОВ СП „Нібулон" було подано до
ВДВС Ізмаїльського міськрайонного
управління юстиції Одеської області
заяву за № 8958/28 про прийняття до
примусового виконання наказу
господарського суду Одеської області
від 13.01.2010 р. по справі № 14/64-09-1896 (а.с. 68-69
т. 3) щодо стягнення з ДПВШ
„Устьдунайводшлях" на користь ТОВ СП
„Нібулон" грошових коштів в сумі 712114,80
грн.

Згідно ч. 1, 2 ст. 25 Закону України „Про
виконавче провадження" державний
виконавець зобов'язаний прийняти до
виконання виконавчий документ і
відкрити виконавче провадження, якщо
не закінчився строк пред'явлення
такого документа до виконання, він
відповідає вимогам, передбаченим цим
Законом, і пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби. Державний
виконавець протягом трьох робочих днів
з дня надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження. У
постанові державний виконавець вказує
про необхідність боржнику самостійно
виконати рішення у строк до семи днів з
моменту винесення постанови (у разі
виконання рішення про примусове
виселення боржника - у строк до
п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі
ненадання боржником документального
підтвердження виконання рішення буде
розпочате примусове виконання цього
рішення із стягненням з боржника
виконавчого збору і витрат, пов'язаних
з організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом.

04.09.2012 року державним виконавцем ВДВС
Ізмаїльського міськрайонного
управління юстиції Одеської області
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження ВП № 34112508 з
виконання наказу господарського суду
Одеської області № 14/64-09-1896 від 13.01.2010 р.
(а.с. 72 т. 3), в п. 2 якої боржнику надано
можливість самостійно виконати вимоги
виконавчого документа до 11.09.2012 р.
Вказану постанову було направлено
стягувачу та боржнику згідно
супровідного листа ВДВС Ізмаїльського
міськрайонного управління юстиції
Одеської області від 04.09.2012 р. №
В-12/713/27409.

В подальшому на підставі постанови
начальника управління ДВС Головного
управління юстиції в Одеській області
від 12.09.2012 р. про передачу матеріалів
зведеного виконавчого провадження про
стягнення коштів з ДПВШ
„Устьдунайводшлях" головним державним
виконавцем ВДВС Ізмаїльського
міськрайонного управління юстиції
Одеської області було винесено
постанову про передачу матеріалів
виконавчого провадження ВП № 34112508 на
виконання до Відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції в Одеській області
(а.с. 74 т. 3).

13.09.2012 р. заступником начальника
Відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
Одеській області Гамбаль О.Є. було
винесено постанову про прийняття до
виконання виконавчого провадження №
34112508 з примусового виконання наказу
господарського суду Одеської області
№ 14/64-09-1896 від 13.01.2010 р.

Згідно постанови від 02.10.2012 р.
заступником начальника Відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
Одеській області Гамбаль О.Є. було
зупинено виконавче провадження ВП №
34112508 до розгляду по суті справи про
банкрутство ДПВШ „Устьдунайводшлях",
провадження по якій було відкрито
господарським судом Одеської області
згідно ухвали від 26.09.2012 р.

На підставі постанови від 07.03.2013 р.
виконавче провадження № 34112508 з
примусового виконання наказу
господарського суду Одеської області
№ 14/64-09-1896 від 13.01.2010 р. було поновлено.

Наразі, як вбачається з матеріалів
скарги, ТОВ СП „Нібулон" зверталось до
Відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
Одеській області із клопотаннями від
21.01.2013 р., від 04.07.2013 р. та від 10.09.2013 р. (а.с.
196-200 т. 2) про застосування при
примусовому виконанні, зокрема наказу
господарського суду Одеської області
від 13.01.2010 р. по справі № 14/64-09-1896, до ДП
„Устьдунайводшлях" положень названого
Закону України „Про гарантії держави
щодо виконання судових рішень" № 4901-VI,
яким передбачено можливість виконання
рішень судів про стягнення коштів
зокрема із державних підприємств, які
залишаються невиконаними через
відсутність у боржників необхідних
коштів, при настанні визначених
законом обставин.

Проте, 25.09.2013 р. заступником начальника
Відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
Одеській області прийнято постанову
про повернення виконавчого документа
стягувачеві (ВП № 34112508) (а.с. 82-83 т. 3),
згідно з якою наказ господарського
суду Одеської області від 13.01.2010р. по
справі № 14/64-09-1896 було повернуто
стягувачу ТОВ СП „Нібулон" на підставі
п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України „Про
виконавче провадження" у зв'язку із
наявністю встановленої законом
заборони щодо звернення стягнення на
майно чи кошти боржника та відсутністю
у боржника іншого майна чи коштів, на
які можливо звернути стягнення.

Згідно з п. 9 ст. 47 Закону України „Про
виконавче провадження" виконавчий
документ, на підставі якого відкрито
виконавче провадження, за яким
виконання не здійснювалося або
здійснено частково, повертається
стягувачу у разі, якщо: наявна
встановлена законом заборона щодо
звернення стягнення на майно чи кошти
боржника, якщо у нього відсутнє інше
майно чи кошти, на які можливо звернути
стягнення, а також щодо проведення
інших виконавчих дій стосовно
боржника, що виключає можливість
виконання відповідного рішення.

Так, на думку скаржника, Відділ
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
Одеській області, враховуючи набрання
чинності Законом України „Про
гарантії держави щодо виконання
судових рішень" № 4901-VI, мав застосувати
вимоги вказаного закону для
забезпечення виконання наказу
господарського суду Одеської області
від 13.01.2010 р. по справі № 14/64-09-1896 за
рахунок коштів державного бюджету,
зокрема підготувати та направити
необхідні документи та відомості до
Державної казначейської служби
України для перерахування стягувачу
коштів. В свою чергу невиконання
органом державної виконавчої служби
передбачених вищезазначеним Законом
дій, направлених на забезпечення
виконання рішення суду за рахунок
коштів державного бюджету, зумовило
пред'явлення позивачем даної скарги до
суду в порядку ст. 121-2 ГПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 Господарського
процесуального кодексу України скарги
на дії чи бездіяльність органів
державної виконавчої служби щодо
виконання рішень, ухвал, постанов
господарських судів можуть бути подані
стягувачем, боржником або прокурором
протягом десяти днів з дня вчинення
оскаржуваної дії, або з дня, коли
зазначеним особам стало про неї відомо,
або з дня, коли дія мала бути вчинена.

Згідно ч. 4 ст. 82 Закону України "Про
виконавче провадження" рішення, дії чи
бездіяльність державного виконавця
або іншої посадової особи державної
виконавчої служби щодо виконання
судового рішення можуть бути оскаржені
сторонами до суду, який видав
виконавчий документ, а іншими
учасниками виконавчого провадження та
особами, які залучаються до проведення
виконавчих дій, - до відповідного
адміністративного суду в порядку,
передбаченому законом.

У відповідності до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 11 Закону України
„Про виконавче провадження"
передбачено, що державний виконавець
зобов'язаний вживати передбачених цим
Законом заходів примусового виконання
рішень, неупереджено, своєчасно і в
повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Державний виконавець здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення (далі - виконавчий документ), у
спосіб та в порядку, встановленому
виконавчим документом і цим Законом.

Між тим відповідно до ч. 1 ст. 1, ч. 1 ст. 2
Закону України „Про гарантії держави
щодо виконання судових рішень" № 4901-VI (в
редакції Закону України від 15.05.2013р.,
яка була чинною на час вчинення органом
державної виконавчої служби
оспорюваних дій) цим Законом
встановлено гарантії держави щодо
виконання судових рішень та виконавчих
документів, визначених Законом України
"Про виконавче провадження" (далі -
рішення суду), та особливості їх
виконання. Держава гарантує виконання
рішення суду про стягнення коштів та
зобов'язання вчинити певні дії щодо
майна, боржником за яким зокрема є
державні підприємство, установа,
організація (далі - державне
підприємство).

Частинами 1 - 3 ст. 4 Закону України „Про
гарантії держави щодо виконання
судових рішень" № 4901-VI (в редакції
Закону України від 15.05.2013р., яка була
чинною на час вчинення органом
державної виконавчої служби
оспорюваних дій) виконання рішень суду
про стягнення коштів з державного
підприємства або юридичної особи
здійснюється в порядку, визначеному
Законом України "Про виконавче
провадження", з урахуванням
особливостей, встановлених цим
Законом. У разі якщо рішення суду про
стягнення коштів з державного
підприємства або юридичної особи не
виконано протягом шести місяців з дня
винесення постанови про відкриття
виконавчого провадження, його
виконання здійснюється за рахунок
коштів, передбачених за бюджетною
програмою для забезпечення виконання
рішень суду. Протягом десяти днів з дня
встановлення державним виконавцем
факту наявності підстав для повернення
виконавчого документа стягувачу
відповідно до пунктів 2 - 4 частини
першої статті 47 Закону України "Про
виконавче провадження", крім випадків,
коли стягувач перешкоджає провадженню
виконавчих дій, але не пізніше строку,
встановленого частиною другою цієї
статті, керівник відповідного органу
державної виконавчої служби подає до
Державної казначейської служби
України документи та відомості,
необхідні для перерахування стягувачу
коштів, згідно з переліком,
затвердженим Кабінетом Міністрів
України, про що повідомляє в
установленому порядку стягувача.

Разом з тим згідно з п.п. 2 - 4 ч. 1 ст. 47
Закону України „Про виконавче
провадження" виконавчий документ, на
підставі якого відкрито виконавче
провадження, за яким виконання не
здійснювалося або здійснено частково,
повертається стягувачу у разі, якщо: 2) у
боржника відсутнє майно, на яке може
бути звернуто стягнення, а, здійснені
державним виконавцем відповідно до
цього Закону заходи щодо розшуку
такого майна виявилися
безрезультатними; 3) стягувач
відмовився залишити за собою майно
боржника, не реалізоване під час
виконання рішення; 4) стягувач
перешкоджає провадженню виконавчих
дій або не здійснив авансування витрат
на організацію та проведення
виконавчих дій, авансування яких
передбачено цим Законом, незважаючи на
попередження державного виконавця про
повернення йому виконавчого документа.

При цьому за приписами п. 9 ч. 1 ст. 47
вказаного Закону виконавчий документ,
на підставі якого відкрито виконавче
провадження, за яким виконання не
здійснювалося або здійснено частково,
повертається стягувачу у разі, якщо
наявна встановлена законом заборона
щодо звернення стягнення на майно чи
кошти боржника, якщо у нього відсутнє
інше майно чи кошти, на які можливо
звернути стягнення, а також щодо
проведення інших виконавчих дій
стосовно боржника, що виключає
можливість виконання відповідного
рішення.

Таким чином, обов'язок органу державної
виконавчої служби здійснювати дії,
передбачені Законом України „Про
гарантії держави щодо виконання
судових рішень" № 4901-VI в редакції
Закону України від 15.05.2013р. N 238-VII, яка
була чинною протягом періоду з 16.06.2013р.
по 15.10.2013р. включно, у вигляді звернення
до органів Державної казначейської
служби України із пакетом документів
для забезпечення виконання рішення
суду про стягнення коштів із
державного підприємства за рахунок
коштів державного бюджету пов'язувався
із встановленням підстав, визначених
виключно положеннями п.п. 2 - 4 частини
першої статті 47 Закону України "Про
виконавче провадження", для повернення
виконавчого документу стягувачу.

Як вбачається із змісту оскаржуваної
постанови про повернення виконавчого
документу стягувачу, яка була прийнята
25.09.2013р., тобто на час чинності Законом
України „Про гарантії держави щодо
виконання судових рішень" № 4901-VI в
редакції Закону України від 15.05.2013р. N
238-VII, Відділом примусового виконання
рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції в Одеській області
було повернуто наказ господарського
суду Одеської області від 13.01.2010 р. по
справі № 14/64-09-1896 на користь ТОВ СП
„Нібулон" з підстави, передбаченої п. 9
ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче
провадження" у зв'язку із наявністю
встановленої законом заборони щодо
звернення стягнення на майно чи кошти
боржника та відсутністю у боржника
іншого майна чи коштів, на які можливо
звернути стягнення.

З огляду на викладене та враховуючи
встановлення судом на момент вчинення
Відділом примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
Одеській області оспорюваних дій та
прийняття оскаржуваної постанови про
повернення виконавчого документу
стягувачу обставин, з якими Закон
України "Про виконавче провадження" (п. 9
ч. 1 ст. 47 Закону) пов'язує повернення
виконавчого документу стягувачу, що не
мало наслідком виникнення у органу
державної виконавчої служби обов'язку
здійснювати передбачені Законом
України „Про гарантії держави щодо
виконання судових рішень" № 4901-VI дії,
господарський суд доходить висновку
про відсутність порушень вимог
законодавства з боку Відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
Одеській області під час здійснення
виконавчого провадження із
примусового виконання наказу
господарського суду Одеської області
від 13.01.2010 р. по справі № 14/64-09-1896. Адже
положення Закону № 4901-VI, якими
гарантовано виконання рішень суду за
рахунок коштів державного бюджету, не
підлягали застосуванню до спірних
правовідносин.

Наразі слід зазначити, що згідно із
Законом України від 19 вересня 2013 року N
583-VII перелік передбачених ч. 3 ст. 4
Закону України „Про гарантії держави
щодо виконання судових рішень" № 4901-VI
обставин, з настанням яких у органів
державної виконавчої служби виникає
обов'язок звернення до органів
Державної казначейської служби
України із пакетом документів для
гарантування виконання рішень суду про
стягнення коштів із державного
підприємства за рахунок коштів
державного бюджету, було доповнено
обставиною у вигляді встановлення
державним виконавцем факту наявності
підстав для повернення виконавчого
документа стягувачу відповідно до п. 9
частини першої статті 47 Закону України
"Про виконавче провадження". Однак,
вказаний Закон України N 583-VII набрав
чинності лише з 16.10.2013 р., а відтак його
норми не підлягають застосуванню до
спірних правовідносин (оскаржуваних
виконавчих дій).

Згідно зі ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Статтею 33 Господарського
процесуального кодексу України,
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

За приписами ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно зі ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

У відповідності з п. 9.1, 9.13 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 17.10.2012 р. № 9 „Про деякі
питання практики виконання рішень,
ухвал, постанов господарських судів
України" за результатами розгляду
скарги виноситься ухвала, в якій
господарський суд або визнає доводи
заявника правомірними і залежно від їх
змісту визнає постанову державного
виконавця щодо здійснення заходів
виконавчого провадження недійсною, або
визнає дії чи бездіяльність органу
Державної виконавчої служби
незаконними, чи визнає недійсними
наслідки виконавчих дій, або зобов'язує
орган державної виконавчої служби
здійснити певні виконавчі дії, якщо він
ухиляється від їх виконання без
достатніх підстав, або визнає доводи
скаржника неправомірними і скаргу
відхиляє.

Таким чином, враховуючи вищевикладені
обставини та відсутність порушень
вимог законодавства з боку органу
державної виконавчої служби під час
здійснення виконавчого провадження з
примусового виконання наказу
господарського суду Одеської області
від 13.01.2010 р. по справі № 14/64-09-1896 (ВП №
34112508), господарський суд доходить
висновку про відсутність правових
підстав для задоволення скарги ТОВ СП
„Нібулон" на дії Відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції в Одеській області
з огляду на її безпідставність та
необґрунтованість.

Більш того, слід зазначити, що 13.01.2014 р.
позивачем було повторно подано до
Відділу державної виконавчої служби
Ізмаїльського міжрайонного управління
юстиції заяву від 24.12.2013 р. № 13374/3-13/28
про примусове виконання наказу
господарського суду Одеської області
від 13.01.2010 р. по справі № 14/64-09-1896 (а.с. 85-86
т. 3), на підставі якої 15.01.2014 р. вказаним
ВДВС винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження № 41544325 (а.с. 87
т. 3). Згідно з постановою ВДВС
Ізмаїльського міжрайонного управління
юстиції від 07.02.2014 р. матеріали
виконавчого провадження ВП № 41544325
передано на виконання до Відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
Одеській області (а.с. 88 т. 3). При цьому
згідно з постановою про прийняття до
виконання виконавчого провадження №
41544325 від 10.02.2014 р. заступником
начальника Відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції в Одеській області
Гамбаль О.Є. прийнято до виконання
виконавче провадження з примусового
виконання наказу господарського суду
Одеської області № 14/64-09-1896 від 13.01.2010 р.
Вказані обставини свідчать про те, що
оскаржувані дії не створюють
негативних наслідків для скаржника у
зв'язку з виконанням вказаного наказу
суду на теперішній час.

Керуючись ст. 1212, ст. 86 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні скарги
Товариства з обмеженою
відповідальністю
сільськогосподарського підприємства
"Нібулон" на дії Відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції в Одеській області
по справі № 14/64-09-1896.

Ухвалу може бути оскаржено у 5-денний
строк з дня її підписання.

Повний текст ухвали складено та
підписано 05.05.2014 р.

Суддя
Петров В.С.