ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2014 року
Справа № 925/548/14

Господарський суд Черкаської області в
складі: головуючого судді Чевгуза О.В.,
при секретарі судового засідання
Олійник І.С., за участю представників:

від позивача: Крикун О.А. - представник
за довіреністю,

від відповідача: Савельєва О.Г. -
представник за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні господарського
суду Черкаської області у м. Черкаси
справу за позовом приватного
підприємства «Люмітекс», м. Луцьк

до товариства з обмеженою
відповідальністю «Фірма Акант+К», м.
Черкаси

про стягнення 107027 грн. 33 коп., -

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Люмітекс»
звернулось до суду з позовною заявою, у
якій просить суд стягнути з товариства
з обмеженою відповідальністю «Фірма
Акант+К» 99071 грн. 70 коп. боргу за
поставлений товар - матеріали для
виробництва матраців відповідно до
укладеного між сторонами договору
поставки від 02.01.2014 №001/13, 5802 грн. 87 коп.
пені, 2149 грн. 76 коп. три проценти річних.

У судовому засіданні представник
позивача позов підтримав у повному
обсязі та просив задовольнити.

Представник відповідача у судовому
засіданні, відзиві на позов та
доповненні до нього проти позову
заперечила повністю. Враховуючи, що на
рахунок позивача 10.02.2014 було зараховано
100 грн., розрахунок основної суми боргу,
пені та трьох процентів річних вважає
невірним та просила зменшити розмір
позовних вимог позивача, а також
витребувати в останнього уточнення
розрахунку.

У судовому засіданні, що відбулося
24.04.2014 було оголошено перерву до 11 год. 00
хв. 05.05.2014.

Після перерви представники сторін
з'явилися.

У судовому засіданні згідно з ст. 85
Господарського процесуального кодексу
України (далі - ГПК України) було
оголошено вступну та резолютивну
частини судового рішення.

Заслухавши доводи та пояснення
представників сторін, дослідивши
наявні у справі докази, суд вважає, що
позов підлягає до задоволення,
виходячи з наступного.

02 січня 2013 року приватне підприємство
«Люмітекс» (позивач у справі,
постачальник за договором) в особі
директора Стоянович Л.М., що діє на
підставі Статуту, та товариство з
обмеженою відповідальністю «Фірма
Акант+К» (відповідач у справі, покупець
за договором) в особі директора з
маркетингу Олійник В.М., що діє на
підставі довіреності, уклали договір
поставки №001/13 (далі - договір),
відповідно до умов якого постачальник
зобов'язувався доставити та передати у
власність покупця матеріали для
виробництва матраців (далі - товар), а
покупець зобов'язався приймати товар
та своєчасно здійснювати його оплату
на умовах, визначених цим договором (п.
1.1 договору).

Порядок розрахунків між покупцем та
постачальником передбачений пунктом
5.1. договору, відповідно до якого,
покупець проводить попередню оплату
товару на підставі рахунку, що
виписується постачальником згідно із
замовленням покупця.

Пунктом 3.3. договору встановлено, що
датою поставки є дата підписання
уповноваженим представником
видаткової накладної.

На виконання умов договору позивач
поставив відповідачу матеріали для
виробництва матраців, що
підтверджується видатковими
накладними №8 від 21.01.2013, №24 від 14.02.2013,
№38 від 01.03.2013, №36 від 01.03.2013, №37 від
06.03.2013, №39 від 07.03.2013, №41 від 18.03.2013, №48
від 22.03.2013, №56 від 28.03.2013, №62 від 05.04.2013,
№67 від 12.04.2013, №72 від 19.04.2013, №87 від
22.05.2013, №89 від 23.05.2013, №90 від 24.05.2013, №93
від 30.05.2013, №97 від 31.05.2013 , №98 від 05.06.2013,
№100 від 13.06.2013, №107 від 05.07.2013, №11 від
12.07.2013, №113 від 17.07.2013, №117 від 24.07.2013, №128
від 02.08.2013, №133 від 14.08.2013, №136 від 15.08.2013,
№150 від 30.08.2013, №153 від 05.09.2013, №169 від
20.09.2013, №181 від 01.10.2013, №188 від 09.10.2013, №194
від 16.10.2013, №196 від 18.10.2013, №208 від 25.10.2013,
№216 від 31.10.2013, №224 від 14.11.2013, №240 від
29.11.2013, №255 від 17.12.2013, №260 від 19.12.2013, №271
від 26.12.2013, №270 від 26.12.2013.

Відтак, позивач виконав свої договірні
зобов'язання з поставки товару.

Покупець на протязі всього терміну дії
договору систематично порушував умови
договору щодо оплати поставленого
товару: не сплатив заборгованість за
поставлений товар на загальну суму
99071,70 грн., яку позивач просить стягнути
у примусовому порядку.

Дані обставини підтверджуються актами
звіряння розрахунків, що підписані
сторонами, а також вищевказаними
видатковими накладними та
відповідними довіреностями
представників відповідача.

07.02.2014 позивач направив відповідачу
претензію, у якій вказав на наявність
заборгованості по договору в сумі 99071,70
грн., та вимагав виконати зобов'язання з
оплати за отриманий товар. Вказана
претензія відповідачем залишена без
відповіді.

Загальні умови виконання
господарських зобов'язань визначені
главою 22 Господарського кодексу
України (далі - ГК України).

Загальні положення поставки
врегульовані параграфом 1 глави 30 ГК
України.

Відповідно до ст. 265 ГК України за
договором поставки одна сторона -
постачальник зобов'язується передати
(поставити) у зумовлені строки (строк)
другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із частинами 1, 2 статті 712
Цивільного кодексу України (далі - ЦК
України) за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 692 ЦК
України покупець зобов'язаний оплатити
товар після його прийняття або
прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару. Договором купівлі-продажу може
бути передбачено розстрочення платежу.

У разі прострочення оплати товару
продавець має право вимагати оплати
товару та сплати процентів за
користування чужими грошовими коштами.

Статтями 525, 526 ЦК України передбачено,
що зобов'язання має виконуватись
належним чином, відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог
відповідно до звичаїв ділового обороту
та інших вимог, що звичайно ставляться.
Одностороння відмова від виконання
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК
України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Із зазначеною нормою кореспондується
частина 1 статті 193 ГК України,
відповідно до якої суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Частиною 7 статті 193 ГК України, статті
525 ЦК України встановлено, що
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Зазначені норми узгоджуються з
вимогами статті 629 ЦК України щодо
обов'язковості договору для виконання
сторонами.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до частини 1 ст. 612 ЦК України
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом

Відповідно до статті 611 ЦК України у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Відповідно до ст. ст. 32-34 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору. Ці дані встановлюються такими
засобами: письмовими і речовими
доказами, висновками судових
експертів; поясненнями представників
сторін та інших осіб, які беруть участь
в судовому процесі. В необхідних
випадках на вимогу судді пояснення
представників сторін та інших осіб, які
беруть участь в судовому процесі, мають
бути викладені письмово.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Господарський суд відповідно до ст. 43
Господарського процесуального кодексу
України оцінює докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Господарський суд не приймає до уваги
заперечення відповідача щодо сплати
частині боргу в сумі 100 грн., оскільки
суд не надано доказів реального
перерахування відповідачем позивачу
зазначених коштів.

В матеріалах справи наявна копія
заявки на гарантований платіж,
відповідно до якого відповідач 05.02.2014
через систему Інтернет-клієнт-банк
Приват24 подав до ПАТ «Комерційний банк
«ПРИВАТБАНК» заявку на зарахування
позивачу у даній справі 100 грн. за
рахунок кредитних коштів.

Проте, відповідачем не надано доказів
того, що банк задовольнив заявку
відповідача і кредитував останнього на
суму 100 грн. та перерахував їх позивачу.

Представник позивача у судовому
засіданні пояснив, що відповідач з
позивачем не розраховувався,
відомостей про перерахування
відповідачем 100 грн. у банку, який
обслуговує позивача, немає.

Отже, заявка відповідача на
гарантований платіж свідчить лише про
наміри відповідача отримати в банку
кредит на суму 100 грн. для їх
перерахування позивачу, проте вона не
являється свідченням реальної сплати
цих коштів, а тому суд не приймає
зазначену заявку як доказ часткової
сплати боргу на суму 100 грн.

На підставі вищевказаного, суд вважає
вимоги позивача щодо стягнення з
відповідача боргу за поставлений товар
в розмірі 99071 грн. 70 коп. обґрунтованими,
доведеними наявними в матеріалах
справи доказами, а відповідно таким, що
підлягають до задоволення.

Частиною 1 статті 230 ГК України
передбачено, що штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що
пенею є вид неустойки, що обчислюється
у відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Пунктом 9.2 договору передбачено, у разі
несвоєчасного перерахування грошових
коштів за замовлену та узгоджену
сторонами партію товару, згідно п. 3.1
договору покупець сплачує
постачальнику пеню від вартості
замовленого товару у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла під час прострочення, за кожен
день прострочення.

Позивачем заявлено до стягнення 5802 грн.
87 коп. - пені за несвоєчасне виконання
зобов'язань.

Пеня позивачем нарахована в межах
строку передбаченого статтею 232 ГК
України, з врахуванням заборгованості
за період її нарахування.

Суд, з'ясувавши обставини, пов'язані з
правильністю здійснення позивачем
розрахунку пені в сумі 5802,87 грн. за
відповідні періоди, встановив
правильність її нарахування та
задовольняє позов в цій частині
позовних вимог.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлено
договором або законом.

Враховуючи наявність прострочення
виконання відповідачем грошового
зобов'язання, позивачем нараховані 2149
грн. 79 коп. - три проценти річних від
простроченої суми.

Розрахунки трьох процентів річних
відповідають вимогам чинного
законодавства та фактичним обставинам
справи та вчиненні вірно, тому також
підлягають стягненню з відповідача.

Відповідно до ст. 49 ГПК України з
відповідача на користь позивача
підлягають стягненню судові витрати,
понесені останнім при поданні позову, а
саме: 2140 грн. 49 коп. судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 49, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю «Фірма Акант+К» (вул.
Хоменка, 15, м. Черкаси, )
на користь приватного підприємства
«Люмітекс» (вул. Ковельська, 2, м. Луцьк,
): 99071 грн. 70 коп.
основного боргу, 5802 грн. 87 коп. пені, 2149
грн. 76 коп. три відсотки річних, 2140 грн.
48 коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржене до
Київського апеляційного
господарського суду через
господарський суд Черкаської області.

Повне рішення складено 08 травня 2014 року

Суддя
О.В. Чевгуз