ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2014 року Справа № 915/1970/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого суддіКота
О.В.суддів:Попікової О.В. (доповідач у
справі) Саранюка В.І. за участю
представників: від
позивача:Чеботарьова І.Г. - за дов. від
16.03.2012р. № 14-352від відповідача:Ходикін
М.М. - за дов. від 21.03.2014р. № 09-01/21
розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз
України"на рішеннягосподарського суду
Миколаївської області від 03.12.2013р.та на
постановуОдеського апеляційного
господарського суду від 28.01.2014р.у
справі№ 915/1970/13 господарського суду
Миколаївської областіза
позовомПублічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз
України"доПублічного акціонерного
товариства "Миколаївська
теплоелектроцентраль"простягнення 23
383,61 грн. боргу.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" звернулось до
господарського суду міста Києва з
позовом до Публічного акціонерного
товариства "Миколаївська
теплоелектроцентраль" про стягнення
9 306,18 грн. інфляційних втрат, 2
346,24 грн. трьох процентів річних, 11 731,19
грн. пені.

Рішенням господарського суду
Миколаївської області від 03.12.2014р.
(суддя Васильєва Л.І.), залишеним без
змін постановою Одеського
апеляційного господарського суду від
28.01.2014р. (головуючий суддя Колоколов
С.І., судді Петров М.С., Разюк Г.П.), позов
задоволено частково. Присуджено до
стягнення з відповідача на користь
позивача 5 962,74 грн. пені, 9 306,18 грн.
інфляційних втрат, 1 592,52 грн. трьох
процентів річних. У іншій частині
позову відмовлено.

Рішення та постанова обґрунтовані
приписами статей 253, 551, 625, 692 Цивільного
кодексу України, статей 193, 198, 233
Господарського кодексу України, статті
83 Господарського процесуального
кодексу України, з огляду на
встановлення факту порушення
відповідачем зобов'язання за договором
від 31.07.2012р. № 576-ПР стосовно оплати
вартості природного газу, отриманого у
жовтні-грудні 2012 року. При цьому,
частково задовольнивши позовні вимоги,
суд першої інстанції, з яким погодився
апеляційний суд, виходив з того, що
позивачем невірно визначено період
прострочення та суму боргу на дату
прострочення - день сплати боргу. Крім
того місцевим судом було зменшено
розмір пені, яка підлягає стягненню з
відповідача.

Не погодившись з рішенням та
постановою, позивач звернувся до
Вищого господарського суду України з
касаційною скаргою, у якій просить їх
скасувати в частині відмови у
задоволенні позовних вимог щодо
стягнення пені у сумі 5 768,47
грн. та трьох процентів річних у сумі
753,72 грн., прийняти в цій частині нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги про стягнення 5 768,47 грн. пені та
753,72 грн. трьох процентів річних, а в
іншій частині оскаржувані судові
рішення залишити без змін.

В обґрунтування своєї правової позиції
скаржник посилається на порушення
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального і процесуального
права, зокрема статей 549 - 552 Цивільного
кодексу України, статті 233
Господарського кодексу України, статей
42, 43, 83, 84 Господарського процесуального
кодексу України. При цьому скаржник
наголошує на безпідставності
зменшення місцевим судом розміру пені,
яка підлягає стягненню з відповідача, а
також на помилковості розрахунків
судів заявлених до стягнення сум пені
та трьох процентів річних.

Розглянувши касаційну скаргу,
заслухавши пояснення представників
сторін, перевіривши наявні матеріали
справи на предмет правильності
юридичної оцінки обставин справи,
повноти їх встановлення в судових
рішеннях та застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Вищого господарського
суду України дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами першої та
апеляційної інстанцій, 31.07.2012р. між НАК
"Нафтогаз України" (продавець) та ПАТ
"Миколаївська ТЕЦ" (покупець) укладено
договір купівлі-продажу природного
газу № 576-ПР (далі - договір), у
відповідності до умов якого продавець
зобов'язався передати у власність
покупця у 2012 році природний газ, а
покупець зобов'язався прийняти та
оплатити природний газ.

При цьому сторони погодили, що газ, що
продається за цим договором,
використовується покупцем виключно
для власних потреб, а покупець є
кінцевим споживачем (пункт 1.2 договору).

Відповідно до пункту 2.1 договору
продавець передає покупцеві у період з
01.08.2012р. по 31.12.2012р. газ обсягом до 8 154
тис. куб.м.

Згідно з пунктами 3.3, 3.4 договору
приймання-передачі газу, переданого
продавцем покупцеві у відповідному
місяці продажу, оформлюється актом
приймання-передачі газу, який є
підставою для остаточних розрахунків
між сторонами.

У пункті 5.2 договору встановлено, що до
сплати за 1 000 куб.м природного газу
підлягає 4 661,74 грн. з урахуванням ПДВ,
збору у вигляді цільової надбавки до
затвердженого тарифу на природний газ,
тарифу на транспортування природного
газу магістральними та розподільними
трубопроводами.

У відповідності до пункту 6.1 договору
оплата за природний газ з врахуванням
вартості транспортування територією
України проводиться покупцем виключно
грошовими коштами в такому порядку:
оплата в розмірі 30 відсотків від
вартості запланованих місячних
обсягів проводиться не пізніше ніж за 5
банківських днів до початку місяця
поставки газу; оплати в розмірі 35
відсотків від вартості запланованих
місячних обсягів проводиться до 5-го
числа та до 15-го числа поточного місяця
поставки. Остаточний розрахунок за
фактично переданий газ здійснюється до
14-го числа місяця, наступного за
місяцем поставки газу.

На виконання умов договору від 31.07.2012р.
№ 576-ПР позивачем протягом
жовтня-грудня 2012 року передано
відповідачеві природний газ в обсязі
5 593 тис. куб.м на загальну суму 26 073
089,44 грн., що підтверджується
підписаними сторонами актами
приймання-передачі природного газу від
31.10.2012р. в обсязі 240,000 тис. куб.м на суму 1
118 816,64 грн., від 30.11.2012р. в
обсязі 2 374,000 тис. куб.м на суму 11 066 961,26
грн., від 31.12.2012р. в обсязі 2 979,000
тис. куб.м на суму 13 887 311,54 грн.

У свою чергу відповідач за отриманий
від позивача природний газ
розраховувався з простроченням
платежів.

Предмет позову у даній справі
становить вимоги про стягнення 9 306,18
грн. інфляційних втрат, 2 346,24 грн. трьох
процентів річних, 11 731,19 грн. пені.

Зобов'язанням, згідно статті 509
Цивільного кодексу України, є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу,
зокрема договорів та інших правочинів.

За приписами статті 692 Цивільного
кодексу України покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором
або актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару. Покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару.

У відповідності до статті 530 Цивільного
кодексу України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

В силу положень статей 525, 526 Цивільного
кодексу України передбачено, що
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Вказані норми кореспондуються з
положеннями статті 193 Господарського
кодексу України.

Договір, згідно статті 629 Цивільного
кодексу України, є обов'язковим для
виконання сторонами.

Відповідно до статей 610, 612 Цивільного
кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

У пункті 6.1 договору від 31.07.2012р. № 576-ПР
купівлі-продажу природного газу
сторони погодили, що остаточний
розрахунок за фактично переданий газ
здійснюється до 14-го числа місяця,
наступного за місяцем поставки газу.

За приписами статей 251, 252 Цивільного
кодексу України терміном є певний
момент у часі, з настанням якого
пов'язана дія чи подія, яка має юридичне
значення, та визначається календарною
датою або вказівкою на подію, яка має
неминуче настати.

Оскільки у договорі від 31.07.2012р. № 576-ПР
виконання грошового зобов'язання
визначається до настання певного
терміну, то останнім днем виконання
такого зобов'язання вважається день, що
передує цьому терміну.

Правова позиція стосовно питання
визначення терміну виконання
грошового зобов'язання викладена в
пункті 1.9 постанови пленуму Вищого
господарського суду України від
17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань".

Отже, відповідач повинен був здійснити
остаточний розрахунок за отриманий газ
за актом приймання передачі від 31.10.2012р.
- 13.11.2012р., за актом від 30.11.2012р. - 13.12.2012р.,
за актом від 31.12.2012р. - 14.01.2013р.
(враховуючи те, що 13.01.2013р. припадає на
вихідний день).

Із встановлених судами попередніх
інстанцій обставин вбачається, що
відповідач в порушення умов договору
від 31.07.2012р. № 576-ПР прострочив оплату
вартості отриманого від позивача
природного газу, що стало підставою для
звернення з даним позовом про
стягнення нарахованих позивачем сум
пені, інфляційних втрат та трьох
процентів річних.

За приписами статті 611 Цивільного
кодексу України у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до статті 549 Цивільного
кодексу України пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання, а штрафом є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми невиконаного або неналежно
виконаного зобов'язання.

У пункті 7.2 договору від 31.07.2012р. № 576-ПР
визначено, що у разі невиконання
покупцем умов пункту 6.1 цього договору
він у безспірному порядку
зобов'язується сплатити продавцю крім
суми заборгованості пеню у розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня, від
суми простроченого платежу за кожний
день прострочення платежу.

Статтею 625 Цивільного кодексу України
передбачено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Здійснюючи розрахунок заявлених до
стягнення сум пені та трьох процентів
річних, суди попередніх інстанцій не
звернули уваги на положення пункту 6.1
договору від 31.07.2012р. № 576-ПР та у зв'язку
з цим неправильно визначили періоди
прострочення відповідачем платежів, та
як наслідок дійшли помилкового
висновку, що у даному випадку стягненню
з відповідача підлягає лише пеня у сумі
7 962,74 грн. та три проценти річних у
розмірі 1 592,52 грн., а не вся сума таких
нарахувань.

Окрім цього, касаційна інстанція з
огляду на приписи частини 3 статті 551
Цивільного кодексу України, статті 233
Господарського кодексу України, пункту
3 статті 83 Господарського
процесуального кодексу України вважає
безпідставним висновок місцевого суду,
з яким погодився суд апеляційної
інстанції, про зменшення розміру пені
на 2 000,00 грн., оскільки судами не було
враховано інтереси позивача та не
наведено жодних доказів в
підтвердження наявності обставин і
підстав для такого зменшення.

Враховуючи викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що у даному випадку
позовні вимоги в частині стягнення
пені у розмірі 11 731,19 грн. та трьох
процентів річних у сумі 2 346,24 грн.
повинні бути задоволені в повному
обсязі.

За таких обставин, оскаржувані судові
рішення підлягають скасуванню в
частині відмови у задоволенні позовних
вимог про стягнення 5 768,45 грн. пені та
753,72 грн. трьох процентів річних з
прийняттям у цій частині нового
рішення про задоволення вказаних
вимог. Також рішення та постанова
підлягають скасуванню в частині
стягнення з відповідача на користь
позивача 29,50 грн. витрат зі сплати
судового збору за подання позову,
оскільки у даному випадку судовий збір
повинен складати 1 720,50 грн. (що й було
сплачено позивачем), а не 1 750,00 грн., як
помилково зазначено в рішенні суду
першої інстанції.

У свою чергу в частині задоволення
позову про стягнення 5 962,74 грн. пені,
9 306,18 грн. інфляційних втрат, 1 592,52 грн.
трьох процентів річних рішення
місцевого суду та постанова
апеляційної інстанції підлягають
залишенню без змін, оскільки в цій
частині є обґрунтованими та законними.

Також слід зазначити, що касаційна
скарга підлягає задоволенню частково,
оскільки скаржником безпідставно було
заявлено в прохальній частині до
стягнення пеня в сумі 5 768,47 грн., в той
час як у даному випадку розмір пені
дорівнює 5 768,45 грн.

Витрати позивача зі сплати судового
збору за подання апеляційної та
касаційної скарг відповідно до статті
49 Господарського процесуального
кодексу України підлягають
відшкодуванню за рахунок відповідача.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119 - 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
задовольнити частково.

Рішення господарського суду
Миколаївської області від 03.12.2013р. та
постанову Одеського апеляційного
господарського суду від 28.01.2014р. у
справі № 915/1970/13
скасувати в частині відмови у
задоволенні позову про стягнення з
Публічного акціонерного товариства
"Миколаївська теплоелектроцентраль" на
користь Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" 5 768,45 грн.
пені та 753,72 грн. трьох процентів річних,
та в частині стягнення 29,50 грн. витрат
зі сплати судового збору за подання
позову.

У цій частині прийняти нове рішення,
яким задовольнити позов та стягнути з
Публічного акціонерного товариства
"Миколаївська теплоелектроцентраль" на
користь Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" 5 768,45 грн.
пені, 753,72 грн. трьох процентів річних,
860,25 грн. витрат зі сплати судового
збору за подання апеляційної скарги.

В іншій частині рішення господарського
суду Миколаївської області від 03.12.2013р.
та постанову Одеського апеляційного
господарського суду від 28.01.2014р. у
справі № 915/1970/13 залишити без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Миколаївська
теплоелектроцентраль" на користь
Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" 913,50 грн. витрат зі
сплати судового збору за подання
касаційної скарги.

Видачу відповідних наказів доручити
господарському суду Миколаївської
області.

Головуючий суддя
О.В. Кот

Судді:
О.В. Попікова

В.І. Саранюк