ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

06.05.14р. Справа № 904/1403/14

За позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Теплосервіс", м.
Дніпродзержинськ

до комунального
житлово-експлуатаційного підприємства
"Оріон", м. Дніпродзержинськ

про стягнення 109 721,00 грн.

Суддя Петренко І.В.

Представники:

Від позивача: представник Павленко О.В.
- довіреність № 1 від 16.02.14р.;

Від відповідача: представник Дончев
О.І. - довіреність № 824/4 від 26.09.13р..

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Теплосервіс",
м.Дніпродзержинськ, Дніпропетровська
область (далі по тексту - позивач)
звернулося до господарського суду з
позовною заявою до комунального
житлово-експлуатаційного підприємства
"Оріон", м.Дніпродзержинськ,
Дніпропетровська область (далі по
тексту - відповідач) про стягнення з
відповідача на користь позивача
109721,00грн. (з яких 99605,28грн. - основна
заборгованість; 5410,40грн. - пеня; 774,43грн. -
інфляційні збитки; 1225,69грн. - три
відсотки річних; 2705,20грн. - збитки за
користування коштами).

Судові витрати по справі позивач
просить суд стягнути з відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що між
сторонами укладено договір на технічне
утримання та обслуговування
внутрішньо будинкових систем
теплопостачання житлових будинків
житлового масиву Соцміста та
вул.Дунайська-Нікопольська
м.Дніпродзержинська. На виконання умов
укладеного між сторонами договору
позивач в період з лютого 2013 року по
січень 2014 року виконував роботи з
технічного утримання та
обслуговування внутрішньобудинкових
систем теплопостачання, однак
відповідач вчасно за отримані послуги
не розрахувався, у зв'язку з чим позивач
звернувся до суду з даною позовною
заявою.

За результатами розгляду позовної
заяви за вих. №176 від 05.03.13р. ухвалою
суду від 06.03.14р. порушено провадження по
справі та призначено слухання на 25.03.14р.

Відповідно до п.3.9.1. постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", особи, які беруть
участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце розгляду
судом справи у разі виконання останнім
вимог частини першої статті 64 та статті
87 Господарського процесуального
кодексу України. У разі присутності
сторони або іншого учасника судового
процесу в судовому засіданні протокол
судового засідання, в якому
відображені відомості про явку сторін
(пункт 4 частини другої статті 811 ГПК), є
належним підтвердженням повідомлення
такої сторони (іншого учасника
судового процесу) про час і місце
наступного судового засідання. За
змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо
ухвалу про порушення провадження у
справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Відповідач про час та місце розгляду
справи повідомлений належним чином, що
підтверджується явкою повноважного
представника відповідача в останнє
судове засідання. Відповідач надав
суду клопотання про розстрочку
виконання рішення суду за вих.№б/н від
06.05.14р., в якому позов визнав у повному
обсязі та просив суд розстрочити
виконання рішення суду на десять
місяців посилаючись на скрутний
матеріальний стан в результаті
низького рівня проплат населення за
надані послуги з утримання будинків та
прибудинкових територій, що
підтверджується долученими до
клопотання довідками.

Суд розгляд справи відкладав з 25.03.14р.
на 10.04.14р., з 10.04.14р. на 06.05.14р.

У судовому засіданні, яке відбулося
06.05.14р. в порядку ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України,
оголошено вступну та резолютивну
частину рішення.

Розглянувши матеріали справи, подані
документи, заслухавши пояснення
повноважних представників сторін,
господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

01.02.13р. між позивачем та відповідачем
укладено договір №07 про технічне
утримання та обслуговування
внутрішньобудинкових систем
теплопостачання житлових будинків
житлового масиву Соцміста та
вул.Дунайська-Нікопольська
м.Дніпродзержинська (далі по тексту -
договір). Предметом договору є передача
замовником (відповідачем) виконавцю
(позивачу) функцій з утримання,
обслуговування та проведення
поточного ремонту
внутрішньобудинкових систем
теплопостачання до місця приєднання
внутрішньоквартирних приладів до
вихідного патрубка відсічного вентиля
на внутрішньоквартирному трубопроводі
житлового масиву Соцміста та
вул.Дунайська-Нікопольська
м.Дніпродзержинська (п.1.1 договору).

Відповідно до п.4.1 договору вартість
виконаних робіт за цим договором
визначається згідно затверджених
тарифів на послуги з утримання
будинків, споруд та прибудинкових
територій по м.Дніпродзержинську,
відповідно до визначених розмірів
складової тарифу за видом послуг
(обслуговування внутрішньобудинкових
систем теплопостачання) та за видами
будинків згідно Додатку №2.

Згідно з п.4.2 договору сума оплати за
обслуговування внутрішньобудинкових
систем теплопостачання складає
23450,66грн. з урахуванням ПДВ за місяць
обслуговування та оформлюються актом
виконаних робіт.

Оплату замовник (відповідач) здійснює
виконавцю (позивачу), щомісяця шляхом
перерахування транзитом суми
надходжень від споживачів за
обслуговування внутрішньобудинкових
систем теплопостачання відповідно до
затверджених тарифів на поточний
рахунок виконавця (позивача) (пункт 4.4
договору).

Відповідно до п.4.5 договору остаточний
розрахунок між сторонами здійснюється
у безготівковій формі, згідно акту
виконаних робіт на протязі тридцяти
днів, з моменту його підписання обома
сторонами.

Згідно п.4.6 договору здання-приймання
виконаної роботи за договором
здійснюється шляхом підписання
сторонами акту (актів, при виконанні
робіт поетапно) приймання виконаних
робіт.

Відповідно до п.4.7 договору замовник
зобов'язаний прийняти роботи, виконані
виконавцем, не пізніше трьох
календарних днів з дня отримання від
виконавця (позивача) акту (актів)
виконаних робіт, та направити
підписаний примірник до виконавця
(позивача).

На виконання умов укладеного між
сторонами договору позивач в період з
лютого 2013 року по січень 2014 року
виконав роботи з технічного утримання
та обслуговування
внутрішньобудинкових систем
теплопостачання на загальну суму
281407,92грн., що підтверджується
долученими до матеріалів справи
довідками про вартість виконаних
будівельних робіт та актами приймання
виконаних робіт (а.с.46-197) та визнається
відповідачем. Оплату наданих послуг
відповідач здійснив частково, а саме у
розмірі 181802,64грн., у зв'язку з чим у
відповідача перед позивачем
утворилася заборгованість у розмірі
99605,28грн.

Згідно ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

У відповідності до ст. ст. 32, 34
Господарського процесуального кодексу
України, доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу
України суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. При цьому, до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Дослідивши матеріали справи, оригінали
документів наданих позивачем на вимогу
суду в судове засідання та заслухавши
повноважних представників позивача та
відповідача в судовому засіданні, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги
позивача в частині стягнення 99605,28грн.
основної заборгованості, слід визнати
обґрунтованими, документально
доведеними, визнаними відповідачем в
судовому засідання та в акті звірки
(а.с.19), такими, що не суперечать чинному
законодавству України, а отже є такими,
що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.1 Закону України „Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових
зобов'язань", платники грошових коштів
сплачують на користь одержувачів цих
коштів за прострочку платежу пеню в
розмірі, що встановлюється за згодою
сторін.

Згідно ст.3 Закону України „Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових
зобов'язань", розмір пені,
передбачений статтею 1 цього Закону,
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла
у період, за який сплачується пеня.

Частиною 6 ст.232 Господарського кодексу
України, передбачено, що нарахування
штрафних санкцій за прострочення
виконання зобов'язання, якщо інше не
встановлено законом або договором,
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано.

Відповідно до п.5.4 договору за
порушення замовником (відповідачем)
порядку та строків розрахунку,
передбачених договором, замовник
(відповідач) сплачує виконавцю
(позивачу) пеню у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ, яка діяла в
період, за який нараховується пеня, від
суми, яка підлягає сплаті, за кожен день
прострочення. Сплата пені не звільняє
замовника (відповідача) від виконання
зобов'язань, передбачених цим
договором. Нарахування пені за цим
пунктом договору не припиняється через
шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.
Позовна давність за вимогами про
стягнення неустойки (штрафних санкцій)
за цим договором встановлюється
сторонами такою, що дорівнює
тривалості загальної позовної
давності.

Посилаючись на положення договору
позивач просить суд стягнути з
відповідача 5410,40грн. - пені за період
прострочення платежів з 01.05.13р. по
01.02.14р. у сукупності по кожній частині
боргу.

Перевіривши розрахунок наданий
позивачем господарський суд визнав
його правильним, а вимогу такою, що
підлягає задоволенню.

Статтею 625 Цивільного кодексу України
встановлено, що боржник не
звільняється від відповідальності
за неможливість виконання ним
грошового зобов'язання. Боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Посилаючись на положення ст.625
Цивільного кодексу України позивач
просить суд стягнути з відповідача
1225,69грн. три відсотки річних за період
прострочення платежів з 01.05.13р. по
01.02.14р. у сукупності по кожній частині
боргу та інфляційні втрати у розмірі
774,43грн. за період з травня 2013 року по
січень 2014 року.

Перевіривши розрахунки надані
позивачем господарський суд визнав їх
правильними, а вимоги такими, що
підлягають задоволенню.

Статтею 536 Цивільного кодексу України
визначено, що за користування чужими
грошовими коштами боржник зобов'язаний
сплачувати проценти, якщо інше не
встановлено договором між фізичними
особами (ч.1). Розмір процентів за
користування чужими грошовими коштами
встановлюється договором, законом або
іншим актом цивільного законодавства
(ч.2).

Позивач просить суд стягнути з
відповідача 2705,20грн. процентів за
користування чужими грошовими коштами
у період з прострочення платежів з
01.05.13р. по 01.02.14р. у сукупності по кожній
частині боргу.

Господарський суд визнав правильною
ставку, яку застосував позивач під час
розрахунку та перевіривши розрахунок
визнав його вірним, а вимогу позивача
такою, що підлягає задоволенню.

Що стосується клопотання відповідача
про розстрочку виконання рішення
протягом десяти місяців господарський
суд визнав його необґрунтованим, а отже
таким що не підлягає задоволенню з
огляду на наступне.

Пунктом 7.1.2. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 17.10.12р.
за № 9 "Про деякі питання практики
виконання рішень, ухвал, постанов
господарських судів України"
визначено, що розстрочка означає
виконання рішення частками,
встановленими господарським судом, з
певним інтервалом у часі. Строки
виконання кожної частки також повинні
визначатись господарським судом. При
цьому слід мати на увазі, що розстрочка
можлива при виконанні рішення, яке
стосується предметів, що діляться
(гроші, майно, не визначене
індивідуальними ознаками; декілька
індивідуально визначених речей тощо).

Пунктом 7.2. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 17.10.12р.
за № 9 "Про деякі питання практики
виконання рішень, ухвал, постанов
господарських судів України",
підставою для відстрочки, розстрочки,
зміни способу та порядку виконання
рішення можуть бути конкретні
обставини, що ускладнюють виконання
рішення або роблять його неможливим у
визначений строк або встановленим
господарським судом способом. При
цьому слід мати на увазі, що згоди
сторін на вжиття заходів, передбачених
статтею 121 Господарського
процесуального кодексу України, ця
стаття не вимагає, і господарський суд
законодавчо не обмежений будь-якими
конкретними термінами відстрочки чи
розстрочки виконання рішення. Проте,
вирішуючи питання про відстрочку чи
розстрочку виконання рішення, зміну
способу і порядку виконання рішення,
господарський суд повинен враховувати
матеріальні інтереси сторін, їх
фінансовий стан, ступінь вини
відповідача у виникненні спору,
наявність інфляційних процесів у
економіці держави та інші обставини
справи.

Дослідивши заяву відповідача про
розстрочку виконання рішення суду
господарський суд констатує, що в
якості доказу скрутного матеріального
стану відповідач суду надав довідки за
січень, лютий та березень 2014 року про
оплату населенням житлово-комунальних
послуг та електроенергії, які
підписані ОСОБА_3 та скріплені печаткою
відповідача.

Господарський суд встановив, що
заборгованість відповідача перед
позивачем виникла з березня 2013 року,
тобто до ситуації, яка призвела до
важкого матеріального стану
відповідача.

З огляду на викладене господарський
суд довідки за січень, лютий та
березень 2014 року про оплату населенням
житлово-комунальних послуг та
електроенергії, які підписані ОСОБА_3
та скріплені печаткою відповідача не
визнає належними доказами наявності
перешкод відповідача для належного
виконання договірних зобов'язань перед
позивачем.

Господарський суд наголошує, що в
неналежному виконанні відповідачем
умов укладеного між сторонами договору
відсутня вина позивача, а зазначена
заборгованість утворилася внаслідок
господарської діяльності самого
відповідача.

Таким чином, господарський суд не
вбачає винятковості випадку
відповідача та враховуючи матеріальні
інтереси сторін, їх фінансовий стан,
ступінь вини відповідача у виникненні
спору, наявність інфляційних процесів
у економіці держави та інші обставини
справи, у зв'язку з чим в задоволенні
заяви відповідача відмовив.

Судові витрати по справі покласти на
відповідача.

Керуючись ст.ст. 1, 3 Закону України
„Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових
зобов'язань", ст.ст.525, 526, 536, 625
Цивільного кодексу України, ст.ст. 193, 232
Господарського кодексу України, ст.ст.
1, 2, 12, 21, 32, 36, 44, 49, 75, 82-85, 115-117
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з комунального
житлово-експлуатаційного підприємства
"Оріон" (51900, Дніпропетровська область,
м.Дніпродзержинськ, вул.Бойка, 14;
ідентифікаційний код 30708593) на користь
товариства з обмеженою
відповідальністю "Теплосервіс" (50909,
Дніпропетровська область,
м.Дніпродзержинськ, вул.Беспалова,2;
ідентифікаційний код 32540420) 99605,28грн.
(дев'яносто дев'ять тисяч шістсот п'ять
грн. 28 коп.) - основна заборгованість;
5410,40грн. (п'ять тисяч чотириста десять
грн. 40коп.) - пеня; 774,43грн. (сімсот
сімдесят чотири грн. 43 коп.) - інфляційні
збитки; 1225,69грн. (одна тисяча двісті
двадцять п'ять грн. 69 коп.) - три відсотки
річних; 2705,20грн. (дві тисячі сімсот п'ять
грн. 20 грн.) - проценти за користування
чужими грошовими коштами; 2194,42грн. (дві
тисячі сто дев'яносто чотири грн. 42 коп.)
- судовий збір, видати наказ.

В задоволенні клопотання за вих.№б/н
від 06.05.14р. комунального
житлово-експлуатаційного підприємства
"Оріон" (51900, Дніпропетровська область,
м.Дніпродзержинськ, вул.Бойка, 14;
ідентифікаційний код 30708593) про
розстрочку виконання рішення суду
відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено

07.05.14р.

Суддя І.В. Петренко