ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" квітня 2014 р.
Справа № 5023/3993/12 (5023/9057/11)

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Сіверін В. І., суддя
Терещенко О.І. , суддя Черленяк М.І.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників:

прокурор - Дудник В.В., посв. №09116 від
13.10.2012 року

позивач - Бабич О.Є., дов. №08-11/6000/2-13 від
30.12.2013 року

третіх осіб - 1) не з'явився, 2) не з"явився

відповідача - Соборук Ю.Ф., дов. №01/01-14
від 08.01.2014 року

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу відповідача
(вх.№184Х/1-35) на рішення господарського
суду Харківської області від 17 грудня
2013 року по справі №5023/3993/12 (5023/9057/11)

за позовом Харківської міської ради, м.
Харків,

треті особи, які не заявляють
самостійні вимоги на предмет спор,у на
стороні позивача: 1) Управління
земельних відносин Харківської
міської ради, м. Харків, 2) Управління
Держземагентства у м. Харкові, м.
Харків,

до Приватного акціонерного товариства
з іноземними інвестиціями
"Слобожанська будівельна кераміка", м.
Київ,

за участю прокурора м. Харкова

про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - Харківська міська рада
звернувся до господарського суду
Харківської області з позовом до
відповідача - Приватного акціонерного
товариства з іноземними інвестиціями
"Слобожанська будівельна Кераміка",
відповідача, про стягнення збитків
(упущеної вигоди) у розмірі 7535262,74 грн.,
завданих використанням відповідачем
земельної ділянки площею 18,0740 га за
адресою: м. Харків, вул. Довгалевська, 27
для експлуатації та обслуговування
нежитлових будівель та споруд без
правовстановлюючих документів.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 12.01.2012 року у
справі №5023/9057/11 (суддя Светлічний Ю.В.) в
задоволенні позову відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного
господарського суду від 13.03.2012 року
(колегія суддів у складі : головуючий
суддя Шепітько І.І., суддя Івакіна О.В.,
суддя Пелипенко Н.М.) рішення
господарського суду Харківської
області від 12.01.2012 року у справі
№5023/9057/11 скасовано та прийнято нове
рішення, яким позов задоволено:
стягнуто з відповідача на користь
позивача 7535262,74 грн. збитків.

Постановою Вищого господарського суду
України від 12.06.2012 року постанову
Харківського апеляційного
господарського суду від 13.03.2012 року та
рішення господарського
суду Харківської області від 12.01.2012
року у справі № 5023//9057/11 скасовано, а
справу передано на новий розгляд
господарському суду Харківської
області.

Скасовуючи судові акти першої та
другої інстанцій, Вищий господарський
суд України вказував на те, що судами
попередніх інстанцій не було
встановлено обставини, пов"язані із
ухиленням від укладення договору
оренди землі згідно з рішенням
Харківської міської ради від 21.11.2007
року для висновку про наявність вини
відповідача у завданні позивачу
збитків у вигляді упущеної вигоди
(неодержаної орендної плати) на спірну
суму внаслідок протиправної
бездіяльності відповідача.

Також, суд касаційної інстанції
зазначив, що судами першої та
апеляційної інстанцій не з"ясовано
обставин того, які заходи щодо
одержання доходів у вигляді орендної
плати вживалися позивачем, а також
заходи, спрямовані на уникнення
збитків, зокрема, які обставини
вказують, що позивач звертався з
вимогою виконати рішення та укласти
договір оренди земельної ділянки, а в
разі ухилення відповідача - з вимогою
про спонукання до укладення договору
оренди або про звільнення земельної
ділянки, що зайнята без
правовстановлюючих документів чи
вирішувала Харківська міська рада
питання про скасування свого рішення,
яке не виконано.

При новому розгляді справи в
господарському суду Харківської
області їй було присвоєно №5023/3993/12 (н.р.
5023/9057/11).

Рішенням господарського суду
Харківської області від 28.09. 2012 року у
справі № 5023/3993/12 (н.р. 5023/9057/11) (суддя
Суярко Т.Д.) в задоволенні позову
відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного
господарського суду від 03.12.2012 року
(колегія суддів у складі : головуючий
суддя Бондаренко В.П., суддя Россолов
В.В., суддя Тихий П.В.) рішення
господарського суду Харківської
області від 28.09.2012 року у справі №
5023/3993/12 (н.р. 5023/9057/11) залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду
України від 21.05.2013 року рішення
господарського суду Харківської
області від 28.09.2012 року та постанову
Харківського апеляційного
господарського суду від 03.12.2012 року у
справі № 5023/3993/12 (н.р. 5023/9057/11) скасовано,
а справу передано на новий розгляд
господарського суду Харківської
області.

Скасовуючи судові акти першої та
другої інстанцій, Вищий господарський
суд України вказував на те, що суди
першої та другої інстанцій не виконали
вказівки, які містяться у постанові
Вищого господарського суду України від
12.06.2012 року, та не з"ясували, з
урахуванням вимог частини 4 статті 623
Цивільного кодексу України обставин,
пов'язаних з ухиленням від укладення
договору оренди землі згідно з
рішенням Харківської міської ради від
21.11.2007 р., а також обставин того, які
заходи щодо одержання доходів у
вигляді орендної плати вживалися
сторонами у справі та заходи,
спрямовані на уникнення збитків.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 17.12.2013 р. у
справі № 5023/3993/12 (колегія суддів у
складі: головуючий суддя Шатерніков
М.І., суддя Погорелова О.В., суддя
Жигалкін І.П.) позов задоволено:
стягнуто з відповідача на користь
позивача 7535262,74 грн. збитків.

Відповідач з рішенням місцевого
господарського суду не погодився,
звернувся до Харківського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій,
посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального та
процесуального права, просить його
скасувати та прийняти нове рішення,
яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що
статтею 156 Земельного кодексу України,
на відміну від пункту 5.1. Порядку
визначення та відшкодування
Харківській міській раді збитків,
заподіяних внаслідок невикористання
земельних ділянок, самовільного
зайняття земельних ділянок та
використання земельних ділянок з
порушенням законодавства про плату за
землю, затвердженого рішенням
Харківської міської ради від 24.06.2009 р. №
130/09 (далі Порядок № 130/09 ), не
передбачено такої підстави настання
цивільно-правової відповідальності у
вигляді відшкодування збитків
власникам землі і землекористувачам,
як неоформлення правовстановлюючого
документу (договору оренди) у строк,
встановлений органом місцевого
самоврядування.

А тому, як вважає апелянт, пункт 5.1
Порядку № 130/09 суперечить імперативним
приписам пункту 22 частини 1 статті 92
Конституції України, згідно з якою
засади цивільно-правової
відповідальності визначаються
виключно законами України, а не актами
органів місцевого самоврядування.

Також, вказує на те, що позивач не довів
наявності в діях відповідача
протиправної поведінки, причинного
зв'язку між протиправною поведінкою
відповідача та збитками, розміру
збитків, а також не надав доказів того,
що він після закінчення
чотирьохмісячного строку,
встановленого рішенням Харківської
міської ради № 250/07 від 21.11.2007 р.,
звертався до відповідача з
листом-пропозицією про укладення
договору оренди земельної ділянки, а в
разі ухилення - з позовом про
спонукання до укладення договору
оренди.

При цьому, як вказує відповідач,
місцевим господарським судом не було
з'ясовано, які заходи щодо одержання
доходів у вигляді орендної плати
вживалися позивачем, а також заходи,
спрямовані на уникнення збитків.

Ухвалою Харківського апеляційного
господарського суду від 20.01.2014 року
(колегія суддів у складі: головуючий
суддя Сіверін В.І., суддя Ільїн О.В.,
суддя Терещенко О.І.) апеляційну скаргу
відповідача було прийнято до
провадження та призначено її до
розгляду на 24.02.2014 року на 10:30 год.

Ухвалою Харківського апеляційного
господарського суду від 24.02.2014 року
розгляд справи було відкладено на
06.03.2014 року на 10:30 год., у зв"язку із
неявкою в судове засідання
представників третіх осіб, а також
ненаданням ними відзивів на скаргу.

Розпорядженням голови Харківського
апеляційного господарського суду від
05.03.2014 року для розгляду справи було
сформовано колегію суддів у складі:
головуючий суддя Сіверін В.І., суддя
Терещенко О.І., суддя Черленяк М.І., у
зв"язку із хворобою судді Ільїна О.В.

Пунктом 3.8 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №18 від
26.12.2012 року "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" встановлено, що у
разі зміни складу суду (в тому числі з
одноосібного на колегіальний, навіть
якщо до складу колегії суддів
входить суддя, який раніше одноособово
розглядав дану справу), спочатку
починається й перебіг строку
вирішення спору. Продовження цього
строку можливе у порядку і з підстав,
зазначених у частині третій статті 69
ГПК України.

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновку, що строк розгляду
апеляційної скарги після винесення
розпорядження голови Харківського
апеляційного господарського суду від
05.03.2014 року про зміну складу колегії
суддів починається заново.

Ухвалою Харківського апеляційного
господарського суду від 06.03.2014 року
(колегія суддів у складі: головуючий
суддя Сіверін В.І., суддя Терещенко О.І.,
суддя Черленяк М.І.) розгляд справи
було відкладено на 19.03.2014 року на 10:00
год., у зв"язку із неявкою в судове
засідання представників третіх осіб та
необхідністю роз"яснення їм їхніх
процесуальних прав, з урахуванням
зміненого 05.03.2014 року складу колегії
суддів.

Ухвалою Харківського апеляційного
господарського суду від 19.03.2014 року
розгляд справи було відкладено на
30.04.2014 року на 10:00 год., у зв"язку із
неявкою в судове засідання
представників третіх осіб.

Представник відповідача у судових
засіданнях 24.02.2014 року, 06.03.2014 року,
19.03.2014 року та 30.04.2014 року підтримав
апеляційну скаргу.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу
та його представник у судових
засіданнях 24.02.2014 року, 06.03.2014 року,
19.03.2014 року та 30.04.2014 року проти її
доводів заперечував, вважає
оскаржуване рішення законним та
обгрунтованим, просить залишити його
без змін, а апеляційну скаргу - без
задоволення.

Прокурор у відзиві на апеляційну
скаргу та у судових засіданнях 24.02.2014
року, 06.03.2014 року, 19.03.2014 року та 30.04.2014
року проти її доводів також
заперечував, вважає оскаржуване
рішення законним та обгрунтованим,
просить залишити його без змін, а
апеляційну скаргу - без задоволення.

Свої заперечення позивач та прокурор
обгрунтовують тим, що у пунктах 288.5
статті 288 Податкового кодексу України
нормативно визначено мінімальний
розмір орендної плати за використання
земель державної та комунальної
власності. Порядок визначення розміру
орендної плати за користування
земельними ділянками комунальної
власності у місті Харкові визначено
рішенням Харківської міської ради від
03.07.2013 р. № 1191/13 "Про затвердження
Порядку надання земельних ділянок у м.
Харкові у власність або користування у
новій редакції", згідно з якою орендна
плата обраховується як розмір певного
відсотка від її нормативної грошової
оцінки.

При цьому, як вважають позивач та
прокурор, дії та бездіяльність саме
відповідача завдали збитки
Харківській міській раді, які було
розраховано з урахуванням зазначених
норм.

Також, вказують на те, що факт
протиправного використання спірної
земельної ділянки відповідачем
підтверджено актом обстеження
земельної ділянки, визначення площі та
конфігурації земельної ділянки №415/13
від 28.01.2013 року.

При цьому, як вважають позивач та
прокурор, Харківською міською радою
здійснені всі залежні від неї заходи,
спрямовані на надання у користування
відповідача земельної ділянки, а саме:
надано дозвіл на розробку проекту
відведення земельної ділянки, прийнято
рішення про затвердження проекту
відведення земельної ділянки та
надання її в оренду.

Також, на адресу прокурора Ленінського
району м. Харкова позивачем було
направлено лист за № 6737 щодо вжиття
заходів прокурорського реагування
шляхом подання відповідного позову до
суду, а Управлінням земельних відносин
Харківської міської ради на адресу
відповідача направлено попередження
про звільнення земельної ділянки по
вул. Довгалівська, 27 у м. Харкові.

Представники третіх осіб у судове
засідання 30.04.2014 року не з"явились, хоча
належним чином повідомлялись про дату,
час та місце його проведення, про що
свідчать наявні в матеріалах справи
поштові повідомлення №031 та
№015 про вручення відповідачу та
третій особі 21.03.2009 року копій ухвали,
якою було призначено розгляд
апеляційної скарги в даному судовому
засіданні.

А тому, колегія суддів розглядає
апеляційну скаргу за відсутності
представників третіх осіб за наявними
у справі матеріалами відповідно до
статті 75 Господарського
процесуального кодексу України.

Заслухавши усні пояснення
представників сторін, а також
прокурора, ознайомившись з доводами
апеляційної скарги, дослідивши
обставини і матеріали справи, в тому
числі наявні у ній докази,
відповідність викладених в рішенні
висновків цим обставинам і доказам, а
також перевіривши додержання та
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню, а рішення
господарського суду першої інстанції -
скасуванню, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи, Приватне
акціонерне товариство з іноземними
інвестиціями "Слобожанська будівельна
кераміка" є власником цілісного
майнового комплексу, який розташований
на земельній ділянці за адресою : м.
Харків, вул. Довгалівська, 27 відповідно
до договору купівлі-продажу майна від
12.04.2001 року, посвідченого приватним
нотаріусом Харківського міського
нотаріального округу ОСОБА_3 за
реєстровим № 3727.

Рішенням 16 сесії Харківської міської
ради 5 скликання від 21.11.2007 року № 250/07
Закритому акціонерному товариству з
іноземними інвестиціями "Слобожанська
будівельна кераміка" (на даний час
перейменовано на Приватне акціонерне
товариство з іноземними інвестиціями
"Слобожанська будівельна кераміка")
надано в оренду земельну ділянку
площею 18,0740 га за адресою: м. Харків,
вул. Довгалевська, 27 для експлуатації
та обслуговування нежитлових будівель
та споруд (складських, виробничих та
допоміжних), строком до 01.11.2012 року.

Пунктами 4, 5 вказаного рішення
встановлено, що особам, яким земельні
ділянки надані в оренду, у місячний
термін з дня прийняття цього рішення
необхідно звернутись до Харківського
міського управління земельних
ресурсів для встановлення меж
земельних ділянок на місцевості, та не
пізніше, ніж у місячний термін, з дня
прийняття цього рішення звернутися до
Управління земельних відносин
Харківської міської ради для
оформлення договорів оренди землі, а у
чотирьохмісячний термін з дня
прийняття цього рішення - оформити
договори оренди землі.

Пунктом 8.1. цього ж рішення встановлено,
що приступати до використання
земельної ділянки до встановлення її
меж у натурі (на місцевості), одержання
документа, що посвідчує право на неї та
державної реєстрації забороняється.

Як вбачається з матеріалів справи,
19.08.2011 року посадовими особами
управління земельних відносин
Харківської міської ради здійснено
обстеження земельної ділянки за
адресою: м. Харків, вул. Довгалівська, 27.

За результатами вказаного обстеження
складено відповідний акт обстеження,
визначення меж, площі та конфігурації
земельної ділянки, в якому зазначено,
що земельна ділянка за адресою: м.
Харків, вул. Довгалевська, 27, загальною
площею 18,0740 га, використовується
Приватним акціонерним товариством з
іноземними інвестиціями "Слобожанська
будівельна кераміка" без
правовстановлюючих документів, чим
порушено вимоги статей 125, 126 Земельного
кодексу України.

11 жовтня 2011 року державним інспектором
з контролю за використанням та
охороною земель Харківської області
Головного управління Держкомзему у
Харківській області було проведено
перевірку, за результатами якої
складено акт перевірки дотримання
вимог земельного законодавства від
11.10.2011 року, в якому зазначено про те, що
земельна ділянка загальною площею 18,0740
га за адресою: м. Харків, вул.
Довгалевська, 27, на якій розташовано
нежитлові будівлі та споруди, які
належать на праві власності
відповідачу по справі,
використовується відповідачем без
правовстановлюючих документів на
землю, чим порушено вимоги статей 125, 126
Земельного кодексу України.

Також, за результатами вказаної
перевірки на адресу відповідача
винесено припис від 11.10.2011 року № 003704.

В результаті повторної перевірки
дотримання вимог земельного
законодавства 29.11.2011р. державним
інспектором з контролю за
використанням та охороною земель
Харківської області у присутності
директора Приватного акціонерного
товариства з іноземними інвестиціями
"Слобожанська будівельна кераміка"
Ісаченко А.Л. було складено протокол
про адміністративне правопорушення №
002511 від 29.11.2011 року та акт перевірки
дотримання вимог земельного
законодавства від 14.12.2011року, в яких
зазначено про те, що директором
Приватного акціонерного товариства з
іноземними інвестиціями "Слобожанська
будівельна кераміка" не виконано
припис від 11.10.2011 року № 003704, спірна
земельна ділянка продовжує
використовуватись відповідачем для
експлуатації та обслуговування
нежитлових будівель та споруд без
правовстановлюючих документів на
землю, чим порушено вимоги статей 125, 126
Земельного кодексу України.

За результатами проведеної перевірки
було складено постанову від 09.12.2011 року
№ 000706 про накладення
адміністративного стягнення, якою на
директора Приватного акціонерного
товариства з іноземними інвестиціями
"Слобожанська будівельна кераміка"
Ісаченко А.Л. було накладено
адміністративний штраф в порядку
статті 188-5 Кодексу України про
адміністративні правопорушення.

29 листопада 2011 року Головним
управлінням Держкомзему у Харківській
області виданий припис № 004989, яким
відповідача зобов'язано усунути
порушення вимог земельного
законодавства до 26.12.2011 року.

Згідно з актом про визначення збитків
від 02.09.2011 року № 194, затвердженим
рішенням Виконавчого комітету
Харківської міської ради від 07.09.2011
року № 675, неодержаний Харківською
міською радою (позивачем) дохід за
використання Приватним акціонерним
товариством з іноземними інвестиціями
"Слобожанська будівельна кераміка"
земельної ділянки площею 18,0740 за
адресою: м. Харків, вул. Довгалевська, 27
без оформлення документів, що
посвідчують право на земельну ділянку,
складає 7 535 262,74 грн.

При цьому, у вказаному акті розмір
збитків розраховано з посиланням на
положення Земельного кодексу України,
Закону України "Про плату за землю",
який був чинним до 31.12.2010 року, статті 59
Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні", постанови
Кабінету Міністрів України від 19.04.1993
року № 284 "Про порядок визначення та
відшкодування збитків власникам землі
та землекористувачам" (далі Порядок
№284) та Порядку визначення та
відшкодування Харківській міській
раді збитків, заподіяних внаслідок
невикористання земельних ділянок,
самовільного зайняття земельних
ділянок та використання земельних
ділянок з порушенням законодавства про
плату за землю, затвердженого рішенням
Харківської міської ради від 24.06.2009 р. №
130/09 (далі Порядок №130/09).

Розрахунок збитків в розмірі 7535262,74
грн., зроблений за період з 01.03.2010 року
по 01.02.2013 року, з урахуванням наданої
Державною податковою інспекцією у
Ленінському районі м. Харкова
інформації про сплату відповідачем
земельного податку в сумі 438365,97 грн. за
період з 01.07.2009 р. по 01.06.2011 року.

При цьому, рішенням Виконавчого
комітету Харківської міської ради
Харківської області від 07.09.2011р. "Про
затвердження акту про визначення
збитків" затверджено акт № 194 від 02.09.2011
року про визначення збитків в сумі
7535262,74 грн., які нанесені Приватним
акціонерним товариством з іноземними
інвестиціями "Слобожанська будівельна
кераміка" Харківській міській раді за
час використання земельної ділянки за
адресою: м. Харків, вул. Довгалівська, 27
без оформлення документів, що
посвідчують право на земельну ділянку
відповідно до закону.

Листом-повідомленням Управління
земельних відносин Харківської
міської ради від 12.09.2011 року № 8508/0/84-11
запропоновано відповідачу добровільно
відшкодувати Харківській міській раді
збитки за використання земельної
ділянки з порушенням норм земельного
законодавства.

Викладені в зазначеному листі вимоги
відповідачем виконані не були, що стало
підставою для звернення позивача із
позовом у даній справі про стягнення з
відповідача збитків (упущеної вигоди) у
розмірі 7535262,74 грн., завданих
використанням відповідачем земельної
ділянки площею 18,0740 га за адресою: м.
Харків, вул. Довгалевська, 27 для
експлуатації та обслуговування
нежитлових будівель та споруд без
правовстановлюючих документів.

Місцевий господарський суд,
задовольняючи позов посилався на
положення статей 116, 189, частини 1 статті
122, частини 1 статті 124, статей 125, 126, 156, 157
Земельного кодексу України, пункту 12
Перехідних положень Земельного
кодексу України (в редакції, яка діяла
до 06.09.2012 року), статей 11, 22, 1116, 1213
Цивільного кодексу України, статей 174,
225 Господарського кодексу України,
пунктів 5.1, 5.4, 6 Порядку №130/09.

При цьому, місцевий господарський суд
вказував на те, що позивачем здійснено
всі залежні від нього заходи,
спрямовані на надання у користування
відповідачу спірної земельної ділянки,
а саме: надано дозвіл на розробку
проекту відведення земельної ділянки,
прийнято рішення про затвердження
проекту відведення земельної ділянки
та надання її в оренду.

Проте, відповідач в порушення статей 125,
126 Земельного кодексу України
використовує спірну земельну ділянку
без правовстановлюючих документів, чим
спричинив позивачу збитки у вигляді
упущеної вигоди - орендної плати, яку
він отримав би в разі оформлення
відповідачем вказаних документів, яка
згідно з Порядком №130/09 та Порядком
№284 складає 7535262,74 грн.

При цьому, як зазначив господарський
суд першої інстанції, відповідач
доказів на спростування цих обставин
не надав та не звертався до позивача з
пропозиціями щодо укладення договору
оренди.

А тому, за висновком місцевого
господарського суду, позовні вимоги
про стягнення з відповідача 7535262,74 грн.
збитків, спричинених використанням
земельної ділянки без
правовстановлюючих документів
обґрунтовані, підтверджуються
матеріалами справи та підлягають
задоволенню.

Однак, колегія суддів не може
погодитися із таким висновком
господарського суду першої інстанції,
зважаючи на таке.

Статтею 224 Господарського кодексу
України передбачено, що учасник
господарських відносин, який порушив
господарське зобов'язання або
установлені вимоги щодо здійснення
господарської діяльності, повинен
відшкодувати завдані цим збитки
суб'єкту, права або законні інтереси
якого порушено. Під збитками
розуміються витрати, зроблені
управненою стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

У відповідності зі статтею 22
Цивільного кодексу України, особа, якій
завдано збитків в результаті порушення
її цивільного права, має право на їх
відшкодування. Збитки відшкодовуються
у повному обсязі, якщо договором або
законом не передбачено відшкодування у
меншому або більшому розмірі.

Відповідно до статті 1166 Цивільного
кодексу України майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно зі статтею 157 Земельного кодексу
України відшкодування збитків
власникам землі та землекористувачам
здійснюють юридичні особи, які
використовують земельні ділянки, а
також юридичні особи, діяльність яких
обмежує права власників і
землекористувачів. Порядок визначення
та відшкодування збитків власникам
землі і землекористувачам
встановлюється Кабінетом Міністрів
України.

Відповідно до пункту З Порядку №284,
відшкодуванню підлягають: вартість
житлових будинків, виробничих та інших
будівель і споруд, включаючи
незавершене будівництво; вартість
плодоягідних та інших багаторічних
насаджень; вартість лісових і
дерево-чагарникових насаджень;
вартість водних джерел (колодязів,
ставків, водоймищ, свердловин тощо),
зрошувальних і осушувальних систем,
протиерозійних і протиселевих споруд;
понесені витрати на поліпшення якості
земель за період використання
земельних ділянок з урахуванням
економічних показників, на незавершене
сільськогосподарське виробництво
(оранка, внесення добрив, посів, інші
види робіт), на розвідувальні та
проектні роботи; інші збитки власників
землі і землекористувачів, у тому числі
орендарів, включаючи і неодержані
доходи, якщо вони обгрунтовані.

Відповідальність особи у вигляді
обов'язку відшкодувати завдані збитки
наступає лише за наявності в
сукупності певних умов, які разом
утворюють склад правопорушення, а саме:
наявність збитків, протиправної
поведінки, причинного зв'язку між
поведінкою і збитками, вини.

Такий елемент, як наявність збитків,
полягає у будь-якому знеціненні блага,
що охороняється законом.

Протиправна поведінка заподіювача
збитків полягає у порушенні правової
норми, що виявляється у здійсненні
заборонених правовою нормою дій або в
утриманні в здійсненні наказів
правової норми діяти певним чином.

Наявність такої умови
цивільно-правової відповідальності, як
причинний зв"язок між протиправною
поведінкою і шкодою (збитками),
зумовлена необхідністю встановлення
факту, що саме протиправна поведінка
конкретної особи, на яку покладається
така відповідальність, є тією
безпосередньою причиною, що з
необхідністю та невідворотністю
спричинила збитки.

Вина є суб'єктивним елементом
відповідальності і полягає у
психічному ставленні особи до вчинення
нею протиправного діяння і
проявляється у вигляді умислу або
необережності.

Окрім цього, важливим елементом
доказування є розмір упущеної вигоди.

Як зазначає позивач, розмір збитків
визначався ним на підставі Земельного
кодексу України, Закону України «Про
плату за землю», статті 59 Закону
України "Про місцеве самоврядування в
Україні", Порядку № 284 та Порядку № 130/09.

Пунктом 5.1 Порядку № 130/09 визначено, що у
разі використання земельної ділянки
без документів, що підтверджують право
користування, збитки визначаються за
фактичний період користування
земельною ділянкою.

Згідно з пунктом 6.1. вказаного Порядку
визначення сум збитків покладається на
комісію по визначенню збитків
власникам землі та землекористувачам.

Згідно зі статтею 156 Земельного кодексу
України власникам землі та
землекористувачам відшкодовуються
збитки, заподіяні внаслідок:

а) вилучення (викупу)
сільськогосподарських угідь, лісових
земель та чагарників для потреб, не
пов'язаних із сільськогосподарським і
лісогосподарським виробництвом;

б) тимчасового зайняття
сільськогосподарських угідь, лісових
земель та чагарників для інших видів
використання;

в) встановлення обмежень щодо
використання земельних ділянок;

г) погіршення якості ґрунтового
покриву та інших корисних властивостей
сільськогосподарських угідь, лісових
земель та чагарників;

г) приведення
сільськогосподарських угідь, лісових
земель та чагарників у непридатний для
використання стан;

д) неодержання доходів за час
тимчасового невикористання земельної
ділянки.

Вказаний перелік підстав для
відшкодування збитків власникам землі
та землекористувачам є вичерпним та
розширеному тлумаченню не підлягає, в
тому числі шляхом прийняття органами
місцевого самоврядування рішень з
цього приводу.

При цьому, як вже зазначалося вище,
згідно зі статтею 157 Земельного кодексу
України порядок визначення та
відшкодування збитків власникам землі
і землекористувачам встановлюється
Кабінетом Міністрів України.

Порядок визначення та відшкодування
збитків власникам землі і
землекористувачам затверджено
Постановою Кабінету Міністрів України
від 19.04.1993 року №284.

Отже, статтею 156 Земельного кодексу
України та Порядком №284, на відміну від
пункту 5.1. Порядку №130/09 не передбачено
такої підстави настання
цивільно-правової відповідальності у
вигляді відшкодування збитків
власникам землі і землекористувачам,
як неоформлення правовстановлюючого
документу (договору оренди) у строк,
встановлений органом місцевого
самоврядування, у зв'язку з чим
відповідний пункт Порядку суперечить
імперативним приписам пункту 22 частини
1 статті 92 Конституції України, згідно
з якою засади цивільно-правової
відповідальності визначаються
виключно законами України, але аж ніяк
не актами органів місцевого
самоврядування.

Відповідно до частини 2 статті 4 ГПК
України господарський суд не
застосовує акти державних та інших
органів, якщо ці акти не відповідають
законодавству України.

А тому, колегія суддів не вбачає
підстав для застосування пункту 5.1
Порядку №130/09 при вирішенні даного
спору.

Також, відповідно до статті 22
Цивільного кодексу України збитками є
втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі
знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки),
доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода).

Таким чином, у вигляді упущеної вигоди
відшкодовуються тільки ті збитки, які б
могли бути реально отримані при
належному виконанні зобов'язання.

Відповідно до приписів статті 142
Господарського кодексу України
прибуток (доход) суб'єкта
господарювання є показником
фінансових результатів його
господарської діяльності, що
визначається шляхом зменшення суми
валового доходу суб'єкта
господарювання за певний період на
суму валових витрат та суму
амортизаційних відрахувань.

Однак, сума збитків, яку просить
стягнути позивач, обґрунтовується
умовним припущенням про можливість
отримання ним прибутку в результаті
випадкового збігу обставин.

Як вже зазначалося вище, стягнення
збитків у вигляді упущеної вигоди є
одним із видів цивільно-правової
відповідальності, для застосування
якої потрібна наявність усіх елементів
складу цивільного правопорушення, а
саме: протиправної поведінки, збитків,
причинного зв'язку між протиправною
поведінкою боржника та збитками і вини.
За відсутності хоча б одного з цих
елементів цивільна відповідальність
не настає.

Так, відповідно до пункту 3.8 Постанови
пленуму Вищого господарського суду
України № 6 від 17.05.2011року "Про деякі
питання практики розгляду справ у
спорах, що виникають із земельних
відносин" вирішуючи спори за позовами
органів державної влади або місцевого
самоврядування про стягнення з особи,
яка набула у власність житловий
будинок, будівлю або споруду і не
переоформила право користування
земельною ділянкою, шкоди у вигляді
упущеної вигоди (зокрема у розмірі
неодержаної плати за оренду земельної
ділянки), господарські суди, крім
спеціальних норм, повинні брати до
уваги загальні положення статті 22,
глави 82 Цивільного кодексу України,
частини другої статті 224
Господарського кодексу України.

Крім того, для застосування такого
заходу відповідальності слід
встановлювати як наявність у діях
винної особи усіх чотирьох елементів
складу цивільного правопорушення
(протиправної поведінки, збитків,
причинного зв'язку між протиправною
поведінкою та збитками і вини), так і
ступінь вини в розумінні статті 1193
Цивільного кодексу України. У розгляді
таких справ суди мають враховувати
обставини вчинення господарюючими
суб'єктами дій щодо оформлення
відповідного землекористування та
факти своєчасного виявлення
контролюючими органами користування
земельними ділянками без оформлення
правовстановлюючих документів, а також
вчинення дій щодо спонукання суб'єкта
оформити право землекористування.

Проте, позивач не довів протиправної
поведінки відповідача, розміру збитків
та причинного зв'язку між протиправною
поведінкою відповідача та збитками.

Крім того, відповідно до частини 4
статті 623 Цивільного кодексу України
при визначенні неодержаних доходів
(упущеної вигоди) враховуються заходи,
вжиті кредитором щодо їх одержання.

Отже, вимога про відшкодування збитків
у вигляді неодержаних доходів
(упущеної вигоди) покладає на кредитора
обов'язок довести, що ці доходи (вигода)
не є абстрактними, а дійсно були б ним
отримані в разі належного виконання
боржником своїх обов'язків. При
визначенні реальності неодержаних
доходів мають враховуватися заходи,
вжиті кредитором для їх одержання.

Наведеної правової позиції
дотримується також Верховний Суд
України у справах зі спорів про
відшкодування збитків у вигляді
упущеної вигоди у постановах від 20.02.2007
року у справі №39/300, від 03.04.2007 року у
справі №2-14/144-2006(2-19/144-2006, 2-19/13778-2005) та
від 11.03.2008 року у справі №30/146-07-4216).

При цьому, Вищий господарський суд
України, скасовуючи судові акти першої
та другої інстанцій з направленням
даної справи на новий розгляд, у
постанові від 21.05.2013 року вказував на
те, що суди першої та другої інстанцій
не виконали вказівки, які містяться у
постанові Вищого господарського суду
України від 12.06.2012 року, та не з"ясували
з урахуванням вимог частини 4 статті 623
Цивільного кодексу України обставин,
пов'язаних з ухиленням від укладення
договору оренди землі згідно з
рішенням Харківської міської ради від
21.11.2007 р., а також обставин того, які
заходи щодо одержання доходів у
вигляді орендної плати вживалися
сторонами у справі та заходи,
спрямовані на уникнення збитків.

Відповідно до частини 1 статті 111-12 ГПК
України вказівки, що містяться у
постанові касаційної інстанції, є
обов"язковими для суду першої
інстанції під час розгляду справи.

Однак, при новому розгляді справи,
господарським судом першої інстанції в
порушення вимог зазначеної норми також
не було з'ясовано, які саме заходи щодо
одержання доходів у вигляді орендної
плати вживалися позивачем, а також
заходи, спрямовані на уникнення
збитків, зокрема, які обставини
вказують на те, що позивач звертався до
відповідача з вимогою виконати рішення
та укласти договір оренди земельної
ділянки, а в разі ухилення останнього -
з позовом до суду про спонукання до
укладення договору оренди або про
звільнення земельної ділянки, що
зайнята без правовстановлюючих
документів.

Відповідно до статті 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до статті 34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Стаття 129 Конституції України
відносить до основних засад
судочинства змагальність сторін.

За загальними правилами обов'язок
доказування певних обставин
покладається на особу, яка посилається
на ці обставини. Обов'язок доказування
та подання доказів розподіляється між
сторонами, виходячи з того, хто
посилається на юридичні факти, які
обґрунтовують його вимоги та
заперечення. Це стосується позивача,
який повинен доказати факти, на
підставі яких пред'явлено позов, а
також відповідача, який має можливість
доказувати факти, на підставі яких він
будує заперечення проти позову.

Однак, позивач не надав належних та
допустимих доказів на підтвердження
фактів, яких стосуються вказівки, що
містяться у постановах Вищого
господарського суду України від 12.06.2012
року та від 21.05.2013 року у даній справі.

Отже, висновок місцевого
господарського суду як про доведеність
всіх обов'язкових елементів для
настання цивільно-правової
відповідальності у вигляді
відшкодування збитків (протиправної
поведінки; розміру збитків; причинного
зв'язку між протиправною поведінкою
заподіювача та збитками; вини
заподіювача) так і про наявність
підстав для застосування
відповідальності не ґрунтується на
виконанні вимог статті 43 ГПК України.

При цьому, з матеріалів справи
вбачається, що позивачем не надано
доказів того, що останній після
закінчення чотирьохмісячного строку,
встановленого рішенням Харківської
міської ради № 250/07 від 21.11.2007 року,
звертався до відповідача з
листом-пропозицією про укладення
договору оренди земельної ділянки, а в
разі ухилення - з позовом до суду про
спонукання до укладення договору
оренди.

Отже, колегія суддів вважає, що
місцевий господарський суд дійшов
хибного висновку щодо наявності
достатніх правових підстав для
задоволення позову.

При цьому, вказане відповідає правовій
позиції, викладеній Вищим
господарським судом України у
постановах: від 19.11.2013 року у справі
№922/602/13-г; від 27.09.2011 року у справі
№5023/338/11 (21/70-10 (47/82-09); від 30.11.2010 року у
справі №21/70-10 (47/82-09).

Таким чином, колегія суддів зазначає,
що місцевий господарський суд,
приймаючи оскаржуване рішення,
неповністю дослідив обставини, які
мають значення для справи, порушив
норми матеріального права, а тому
вказане рішення підлягає скасуванню з
прийняттям нового судового рішення,
яким в позові слід відмовити.

Враховуючи викладене та керуючись
статтями 33, 43, 99, 101, пунктом 2 статті 103,
пунктами 1, 4 частини 1 статті 104, статтею
105 Господарського процесуального
кодексу України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення господарського суду
Харківської області від 17.12.2013 р. у
справі № 5023/3993/12 (5023/9057/11) скасувати.

Прийняти нове рішення.

В позові відмовити.

Дана постанова набирає законної сили з
дня її прийняття і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
господарського суду України.

Повний текст постанови складено 05.05.2014
року.

Головуючий суддя (підпис)
Сіверін В. І.

Суддя (підпис)
Терещенко О.І.

Суддя (підпис)
Черленяк М.І.

З оригіналом згідно:

Помічник судді Євтушенко Є.В.

05.05.14 р.