ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.05.2014 р.
Справа № 914/802/14

За позовом:Товариства з обмеженою
відповідальністю «Бренд-С», Львівська
обл., м. Дубляни;до відповідача:Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, м. Львів, смт.
Рудне;про:про стягнення 2 897,99 грн. Суддя
- Крупник Р.В. Секретар - Яслик
Н.М.Представники сторін: від
позивача:Бредіхіна Н.О. - представник
(довіреність б/н від 23.10.2013р.);від
відповідача:не з'явився.

Представнику позивача роз'яснено права
та обов'язки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК
України. Заяв про відвід судді та
здійснення технічної фіксації
судового засідання не надходило.

СУТЬ СПОРУ:

11.03.2014р. на розгляд господарського суду
Львівської області поступила позовна
заява ТОВ «Бренд-С» до ФОП ОСОБА_1 про
стягнення 5 397,99 грн., з яких 2 360,54 грн.
основного боргу, 37,45 грн. три відсотки
річних та 3 000,00 грн. витрат на правову
допомогу.

Ухвалою господарського суду від
12.03.2014р. порушено провадження по справі,
її розгляд призначено на 24.03.2014р.

24.03.2014р. розгляд справи відкладено на
14.04.2014р. з підстав, викладених у
відповідній ухвалі. У зв'язку з неявкою
представника відповідача в судове
засідання 14.04.2014р., розгляд справи було
відкладено на 06.05.2014р., про що судом
винесено відповідну ухвалу.

В судове засідання 06.05.2014р. представник
позивача з'явився, через канцелярію
суду подав клопотання про відмову від
витрат за надання правової допомоги,
позовні вимоги в частині стягнення
суми основного боргу, трьох відсотків
річних та судового збору підтримав.

Позовні вимоги мотивує тим, що в період
з 04.07.2013р. по 24.08.2013р. позивачем
поставлено відповідачу товар,
зазначений у відповідних видаткових
накладних на загальну суму 3 662,16 грн.
Відповідач в свою чергу зобов'язувався
своєчасно та в повному обсязі
оплачувати одержаний товар в день
підписання видаткових накладних.
Проте, поставлений товар відповідачем
повністю оплачений не був, зокрема, не
оплаченими залишилися видаткові
накладні № Л-000031657 від 04.07.2013р. та №
Л-000042125 від 24.08.2013р., в результаті чого
утворилася заборгованість в розмірі 2
360,54 грн. Крім цього, у зв'язку з
неналежним виконанням відповідачем
взятих на себе зобов'язань, позивач
просить суд стягнути з відповідача 37,45
грн. три відсотки річних.

Відповідач явки повноважного
представника в судове засідання
24.03.2014р., 14.04.2014р. та 06.05.2014р. не
забезпечив, вимог ухвал суду від
12.03.2014р. та від 14.04.2014р. не виконав, хоча
належним чином був повідомлений про
час, дату та місце судового розгляду.
Причин неявки представника та
невиконання вимог ухвал суду не
повідомив. Станом на 06.05.2014р., від
відповідача відзив на позовну заяву та
витребувані судом документи на адресу
суду не надходили.

Відповідно до п. 3.9.2. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011р. № 18 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції», у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Враховуючи зазначене, суд прийшов до
висновку, що неявка представника
відповідача не перешкоджає вирішенню
спору, оскільки, дослідивши наявні
матеріали справи, суд визнав їх
достатніми для того, щоб розглянути
спір за цими матеріалами.

Заслухавши пояснення представника
позивача, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ :

В період з 04.07.2013р. по 24.08.2013р.
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Бренд-С» (надалі -
Позивач) поставлено Фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_1 (надалі -
Відповідач) товар (кондитерські вироби)
на загальну суму 3 662,16 грн.

Як зазначає представник позивача, факт
передачі товару позивачем та прийняття
його відповідачем підтверджується
наявними в матеріалах справи копіями
видаткових накладних № Л-000031657 від
04.07.2013р., № Л-000031724 від 04.07.2013р., № Л-000033129
від 12.07.2013р., № Л-000033404 від 13.07.2013р., №
Л-000036557 від 27.07.2013р. та № Л-000042125 від
24.08.2013р.

У зв'язку з тим, що поставлений товар не
був оплачений, зокрема, частково за
видатковою накладною № Л-000031657 від
04.07.2013р. на суму 2 198,96 грн. та повністю за
видатковою накладною № Л-000042125 від
24.08.2013р. на суму 661,58 грн., позивач
звернувся до відповідача з претензією,
якою просив погасити існуючу
заборгованість та підписати долучений
до претензії акт звірки взаємних
розрахунків. Копія претензії та докази
її направлення відповідачу
знаходяться в матеріалах справи. Так як
вимоги претензії виконані не були,
позивач був змушений звернутися за
захистом своїх прав до суду.

Як вбачається з матеріалів справи, а
саме з долучених позивачем квитанцій
банку про оплату, відповідачем
повністю оплачено товар за видатковими
накладними № Л-000031724 від 04.07.2013р., №
Л-000033129 від 12.07.2013р., № Л-000033404 від
13.07.2013р., № Л-000036557 від 27.07.2013р.

Крім цього, як вбачається з квитанції №
299 від 27.08.2013р. та № 49 від 23.09.2013р.,
призначенням платежу за вказаними
документами являлася оплата за товар
за видатковою накладною № Л-000031657 на
загальну суму 500,00 грн.

Відповідно до положень пп. 4.4.1 п. 4.1.
Постанови Пленуму ВГС України від
29.05.2013р. № 10 «Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських спорів» до
дій, що свідчать про визнання боргу або
іншого обов'язку, можуть, з урахуванням
конкретних обставин справи, належати,
зокрема, часткова сплата боржником або
з його згоди іншою особою основного
боргу та/або сум санкцій.

Відтак, на думку суду, перерахування
відповідачем грошових коштів згідно
зазначених квитанцій свідчить про те,
що відповідачем до подання цього
позову, частково оплачено товар за
видатковою накладною № Л-000031657 від
04.07.2013р. на загальну суму 500,00 грн., а
також те, що ФОП ОСОБА_1 визнала
існування боргу за цією видатковою
накладною.

Таким чином, в процесі судового
розгляду встановлено, що станом на день
слухання справи, заборгованість за
видатковою накладною № Л-000031657 від
04.07.2013р. складає 1 698,96 грн.

З приводу стягнення заборгованості за
видатковою накладною № Л-000042125 від
24.08.2013р. на суму 661,58 грн., суд відмічає
наступне.

В силу приписів положень Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні» (надалі
- Закону) та наказу Міністерства
фінансів України № 88 від 24.05.1995р. «Про
затвердження Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку» (з наступними
змінами та доповненнями) (надалі -
Положення) видаткова накладна
вважається одним із видів первинних
облікових документів.

Згідно ст. 1, ч. 2 ст. 9 ЗУ «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» первинний
документ - документ, який містить
відомості про господарську операцію
та підтверджує її здійснення. Первинні
та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових
або машинних носіях і повинні мати
такі обов'язкові реквізити: назву
документа (форми); дату і місце
складання; назву підприємства, від
імені якого складено документ; зміст та
обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції
і правильність її оформлення;
особистий підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції.

Разом з тим, пунктом 2.5. Положення
визначено, що документ має бути
підписаний особисто, а підпис може бути
скріплений печаткою.

При огляді та дослідженні видаткової
накладної № Л-000042125 від 24.08.2013р. на суму
661,58 грн. судом встановлено, що даний
документ не скріплений печаткою ФОП
ОСОБА_1, натомість, містить підпис
невідомої особи, без зазначення її
прізвища, ініціалів, посади чи інших
даних, які б давали змогу
ідентифікувати особу, котра одержала
товар, зазначений у видатковій
накладній.

Відповідно до положень Листа
Міністерства фінансів України від
31.10.2000р. № 053-29151 «Про використання
довіреностей приватними підприємцями»
відпуск цінностей фізичній особі не
вимагає подання довіреностей у разі
якщо вона особисто одержує цінності
від підприємства, організації,
установи за наявності у неї паспорта
або іншого документа, що засвідчує
особу, та Свідоцтва про державну
реєстрацію суб'єкта підприємницької
діяльності, дані яких (номер, орган і
дата видачі) вказуються у документах,
якими підприємство оформлює відпуск
цінностей (накладна-вимога,
товарно-транспортна накладна). Якщо ж
підприємець - фізична особа доручає
одержати цінності іншій особі,
наприклад, найманому працівникові, то
разом із вказаними документами така
особа повинна подати довіреність, яка
оформляється відповідно до Цивільного
кодексу України із зазначенням у ній
даних щодо Свідоцтва про державну
реєстрацію суб'єкта підприємницької
діяльності, або вищенаведену
довіреність з печаткою підприємця -
фізичної особи.

Однак, всупереч вимогам законодавства,
вищезазначена видаткова накладна не
містить ні паспортних даних
відповідача, ні даних про її державну
реєстрацію як фізичної
особи-підприємця. Крім цього, в
матеріалах справи відсутня
довіреність на отримання товару
найманими працівниками відповідача чи
іншою уповноваженою на те особою,
відсутні посилання на таку довіреність
і в самій видатковій накладній.

Також в матеріалах справи відсутні й
інші докази, які б свідчили про повну
або часткову оплату позивачем товару
за такою видатковою накладною.

Відтак, суд вважає, що правових підстав
для стягнення з відповідача грошових
коштів в розмірі 661,58 грн. за видатковою
накладною Л-000042125 від 24.08.2013р. немає,
оскільки позивачем не було
представлено суду належних та
допустимих доказів того, що товар за
вказаною накладною одержувався саме
відповідачем або уповноваженою на те
особою.

Встановивши наведені обставини справи,
суд вважає, що в задоволенні позовної
вимоги про стягнення боргу в розмірі
661,58 грн. за видатковою накладною Л-000042125
від 24.08.2013р. слід відмовити, а решту
позовних вимог такими, що підлягають
частковому задоволенню, виходячи з
наступного.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконану
роботу, надати послуги, сплатити гроші
тощо) або утриматись від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання обов'язку.

Як зазначив ВГС України в частині 1
Інформаційного листа від 17.07.2012р. №
01-06/928/2012 «Про практику застосування
Вищим господарським судом України у
розгляді справ окремих норм
матеріального права» підписання
покупцем видаткової накладної, яка є
первинним обліковим документом у
розумінні Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» і яка відповідає
вимогам, зокрема, статті 9 названого
Закону і Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку та фіксує факт
здійснення господарської операції і
встановлення договірних відносин, є
підставою виникнення обов'язку щодо
здійснення розрахунків за отриманий
товар.

В пункті 1 оглядового Листа ВГС України
від 29.04.2013 № 01-06/767/2013 «Про деякі питання
практики застосування господарськими
судами законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» визначено, що дії
сторін (передача продавцем товару
покупцю за видатковими накладними,
прийняття товару покупцем) свідчать
про виникнення між ними правовідносин
поставки.

Положеннями ч. 1 ст. 265 ГК України
встановлено, що за договором поставки
одна сторона - постачальник
зобов'язується передати (поставити) у
зумовлені строки (строк) другій стороні
- покупцеві товар (товари), а покупець
зобов'язується прийняти вказаний товар
(товари) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Частиною 2 ст. 712 ЦК України передбачено,
що до договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін, відповідно до ч. 2 ст. 712
ЦК України.

Нормами ч. 1 ст. 692 ЦК України визначено,
що покупець зобов'язаний оплатити
товар після його прийняття або
прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором
або актами цивільного законодавства
не встановлений інший строк оплати
товару.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 222 ГК
України учасники господарських
відносин, що порушили майнові права або
законні інтереси інших суб'єктів,
зобов'язані поновити їх, не чекаючи
пред'явлення їм претензії чи звернення
до суду.

Приписами п. 1.7. Постанови Пленуму ВГС
України від 17.12.2013р. № 14 «Про деякі
питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань»
встановлено, що передбачена законом
відповідальність за невиконання
грошового зобов'язання підлягає
застосуванню починаючи з дня,
наступного за днем прийняття товару,
якщо інше не вбачається з укладеного
сторонами договору.

Таким чином, обов'язок відповідача по
оплаті одержаного товару за видатковою
накладною виник 05.07.2013р. - наступного
дня, за днем прийняття товару.

За приписами статті 612 ЦК України,
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання свого зобов'язання або не
виконав його у строк, встановлений
договором або законом.

Оскільки, відповідачем у встановлений
законом строк, грошові кошти в розмірі 1
698,96 грн. за видатковою накладною №
Л-000031657 від 04.07.2013р. сплачено не було,
відтак ці кошти підлягають до
стягнення з нього в судовому порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

Крім основної суми боргу, позивач
просить суд стягнути з відповідача 37,45
грн. три відсотки річних за неналежне
виконання останнім взятих на себе
зобов'язань. Здійснивши перерахунок 3%
річних, прийшов до висновку, що три
відсотки річних підлягають стягненню з
відповідача частково, у розмірі 29,35 грн.

Відповідно до положень ст. 49 ГПК
України судовий покладається на
відповідача пропорційно задоволеним
вимогам. Як вбачається з позовної
заяви, позивач просить суд стягнути з
відповідача витрати по сплаті судового
збору, а також витирати на правову
допомогу. У зв'язку з тим, що позов
підлягає частковому задоволенню, з
відповідача на користь позивача слід
стягнути 1 316,72 грн. судового збору.

З приводу стягнення витрат на правову
допомогу в розмірі 3 000,00 грн., суд
зазначає наступне.

Згідно пункту 1 резолютивної частини
Рішення Конституційного Суду України у
справі за конституційним зверненням
Приватного малого підприємства-фірми
«Максима» щодо офіційного тлумачення
положень частини першої статті 59
Конституції України, частини першої
статті 44 Господарського
процесуального кодексу України (справа
про відшкодування витрат на юридичні
послуги у господарському судочинстві)
від 11.07.2013р. № 6-рп/2013 у справі № 1-4/2013
положення частини першої статті 44
Господарського процесуального кодексу
України, згідно з яким до судових
витрат віднесені, зокрема, витрати,
пов'язані з оплатою послуг адвоката, у
контексті статті 59 Конституції України
потрібно розуміти так, що до складу
судових витрат на юридичні послуги, які
підлягають відшкодуванню юридичній
особі у господарському судочинстві,
належать суми, сплачені такою особою,
якщо інше не передбачено законом, лише
за послуги адвоката.

Як вбачається з матеріалів справи, на
підтвердження витрат на правову
допомогу, позивач надав Договір про
надання юридичних послуг з підготовки
позовної заяви № 2 від 28.02.2014р.,
укладений між ТОВ «Бренд-С» та ФОП
ОСОБА_4, згідно якого ФОП ОСОБА_4 за
дорученням позивача, зобов'язується
надати останньому правову допомогу з
підготовки позову відносно ОСОБА_1, а
замовник (позивач), зі свого боку,
зобов'язаний прийняти та оплатити
зазначені послуги виконавця, платіжне
доручення №340176 від 05.03.2014р. про сплату
ТОВ «Бренд-С» 3 000,00 грн., Акт наданих
послуг та Свідоцтво платника єдиного
податку, видане ОСОБА_4

Таким чином, з огляду на вказане
Рішення Конституційного Суду України
та надані позивачем докази понесення
витрат на правову допомогу, підстави
для стягнення з відповідача 3 000,00 грн.
витрат на правову допомогу - відсутні,
оскільки вказана сума не була сплачена
адвокату. Більше того, суд бере до уваги
також те, що позивачем подано
клопотання про відмову від стягнення
витрат на правову допомогу.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
4-3, 12, 33, 34, 43, 49, 75, 82-85, 116 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1;
ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Бренд-С» (80381,
Львівська обл., Жовківський р-н, м.
Дубляни, вул. Вокзальна, 11; ) 1 698,96 грн. боргу, 29,35 грн. три
відсотки річних.

3. Стягнути з Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1;
ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Бренд-С» (80381,
Львівська обл., Жовківський р-н, м.
Дубляни, вул. Вокзальна, 11; ) 1 316,72 грн. судового збору.

4. В решті позовних вимог
відмовити.

5. Наказ видати після набрання
рішенням законної сили відповідно до
ст. 116 ГПК України.

6. Рішення набирає законної сили
відповідно до ст. 85 ГПК України та може
бути оскаржене до Львівського
апеляційного господарського суду в
порядку і строки, передбачені ст.ст. 91-93
ГПК України.

В судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення. Повний
текст рішення складено та підписано
12.05.2014 р.

Суддя
Крупник Р.В.