КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" травня 2014 р. Справа№ 910/23848/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кондес Л.О.

суддів: Ропій Л.М.

Рябухи В.І.

За участю представників:

позивача: Бузанова М.М. - пред. за дов. б/н
від 03.06.2013;

відповідача: не з'явився.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ІСК Трансекспо"

на рішення Господарського суду міста
Києва від 17.03.2014 р.

у справі № 910/23848/13 (суддя - Марченко О.В.)

за позовом Приватного підприємства
"Гарант - Енерго"

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "ІСК Трансекспо"

про стягнення 576 956,20 грн.

за зустрічним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю "ІСК
Трансекспо"

до Приватного підприємства
"Гарант-Енерго"

про стягнення пені в сумі 73 017,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 17.03.2014 первісний позов
задоволено частково: підлягає
стягненню з Товариства з обмеженою
відповідальністю "ІСК Трансекспо" на
користь Приватного підприємства
"Гарант-Енерго" 456 872,69 грн. - основного
боргу; 20 297,13 грн. - 3% річних; 936,21 грн. -
пені та 9 562,13 грн.- судового збору. В
решті частини первісного позову
відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову
відмовлено.

Не погодившись із прийнятим рішенням,
Товариство з обмеженою
відповідальністю "ІСК Трансекспо"
звернулося з апеляційною скаргою до
Київського апеляційного
господарського суду, в якій просить суд
скасувати оскаржуване рішення та
прийняти нове, яким у задоволенні
первісного позову відмовити повністю,
у зв'язку з порушенням норм
матеріального права.

Апеляційна скарга ТОВ "ІСК Трансекспо"
обґрунтована тим, що обов'язок по
оплаті виконаних робіт, відповідно до
6.3.3 Договору, ще не настав, оскільки від
Замовника будівництва - Товариства з
обмеженою відповідальністю
"ДонбасІнформЗв'язокСервіс" (далі - ТОВ
"ДІЗС") не надійшли грошові кошти, що
пов'язано з відсутністю бюджетного
фінансування, про що вказано в Листі
№03/01/2014 від 15.01.2014 замовника
будівництва.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач
за первісним позовом вказує, що не є
стороною у правовідносинах між ТОВ "ІСК
Трансекспо" та ТОВ "ДІЗС", а відсутністю
бюджетних коштів не є підставою для
невиконання власних зобов'язань за
Договором. Також, ПП "Гарант-Енерго"
вказує, що скаржник не оскаржує рішення
в частині відмови в задоволенні
зустрічного позову.

Ухвалою від 07.04.2014 прийнято апеляційну
скаргу до провадження та призначено
справу до розгляду на 30.04.2014.

29.04.2014 від представника скаржника на
адресу суду надійшла телеграма, яка за
своїм змістом є клопотанням про
відкладення розгляду справи.

В судове засідання 30.04.2014 представник
позивача за первісним позовом з'явився,
представник відповідача за первісним
позовом не з'явився.

Ухвалою суду від 30.04.2014 задоволено
клопотання представника скаржника та
відкладено розгляд справи на 07.05.2014.

В судове засідання 07.05.2014 представник
позивача за первісним позовом з'явився,
представник відповідача за первісним
позовом повторно не з'явився.

Розглянувши апеляційну скаргу,
дослідивши матеріали справи з
урахуванням правил ст.ст.99,101 ГПК
України, відповідно до яких
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги,
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі,
колегія суддів встановила наступне:

ПП "Гарант - Енерго" звернулося до
Господарського суду міста Києва з
позовом про стягнення з ТОВ "ІСК
Трансекспо" 576 956, 20 грн., з яких: 456 872,69
грн. - заборгованості за Договором, 99
786,38 грн. - пені та 20 297,13 грн. - 3% річних.

Свої вимоги позивач обґрунтовує
невиконанням відповідачем належним
чином зобов'язання по оплаті виконаних
робіт за Договором.

У відзиві на позов відповідач вказує на
те, що відповідно до умов Договору
обов'язок відповідача з оплати
виконаних позивачем робіт настає
тільки за умови надходження коштів від
замовника будівництва ТОВ "ДІЗС", а
оскільки на даний час замовник не
здійснив розрахунку з відповідачем за
виконані позивачем роботи, то обов'язок
з оплати виконаних робіт у відповідача
ще не настав, крім того, відповідач
вважає, що ПП "Гарант - Енерго"
безпідставно нараховує пеню та 3 %
річних за несвоєчасне виконання
грошових зобов'язань.

ПП "Гарант - Енерго" у запереченнях на
відзив ТОВ "ІСК Трансекспо" вказує, що
відповідальним за виконання
зобов'язання з оплати виконаних робіт
на суму 456 872,69 грн. залишається ТОВ "ІСК
Трансекспо". Крім того, така умова, як
отримання коштів від замовника, не є
підставою для відмови від виконання
зобов'язань за Договором.

У доповненні до відзиву на первісний
позов ТОВ "ІСК Трансекспо" фактично
подало заяву про застосування позовної
давності до вимог ПП "Гарант-Енерго" про
стягнення з відповідача за первісним
позовом пені.

16.01.2014 ТОВ "ІСК Трансекспо" подало
зустрічну позовну заяву до ПП "Гарант -
Енерго" про стягнення пені в сумі 73 017,00
грн., нарахованої за несвоєчасне
виконання робіт відповідно до пункту 8.2
Договору.

У відзиві на зустрічну позовну заяву ПП
"Гарант-Енерго" зазначає про те, що на
час звернення ТОВ "ІСК Трансекспо" до
Господарського суду з позовом (15.01.2014)
позовна давність щодо вимоги про
стягнення пені за несвоєчасне
виконання робіт за Договором сплив, з
огляду на, що ПП "Гарант - Енерго" подало
заяву про застосування позовної
давності на підставі статті 267 ЦК
України).

Як вбачається з матеріалів справи,
21.01.2011 ТОВ "ІСК Трансекспо" (далі -
Замовник) та ПП "Гарант - Енерго" (далі -
Виконавець) укладено Договір №
126-НСК/ГЕ на виконання робіт з
реконструкції існуючих та будівництві
нових об'єктів Національного
спортивного комплексу "Олімпійський"
по вул. Червоноармійській, 55 у
Печерському районі м. Києва (далі -
Договір)

Відповідно до пункту 1.1 Договору, у
порядку та на умовах, визначених
Договором, виконавець зобов'язується
виконати монтажні роботи з улаштування
системи пасивної кабельної мережі для
забезпечення телетрансляцій при
реконструкції існуючих та будівництві
нових об'єктів Національного
спортивного комплексу "Олімпійський",
розташованого за адресою 03150, вул.
Червоноармійська, 55 у Печерському
районі міста Києва, а замовник
зобов'язується прийняти належним чином
виконані роботи та оплатити їх.

Пунктом 1.2 Договору визначено, що
виконавець зобов'язується виконати
роботи власними силами та засобами або
залученими силами у строки, визначені
пунктом 4.1 Договору, у відповідності до
затвердженої проектної документації,
технічних умов та чинного
законодавства України (в тому числі
державних будівельних норм та правил,
правил та стандартів щодо спортивних
споруд, вимог УЄФА).

12.09.2011 ТОВ "ІСК Трансекспо" та ПП "Гарант
- Енерго" укладено Додаткову угоду № 4
до Договору (далі - Додаткова угода), за
умовами якої: договірна ціна становить
704 904,15 грн.; строк виконання робіт за
Додатковою угодою - 01.06.2012. Додаткова
угода діє до 31.12.2012, але в будь-якому
разі до повного виконання сторонами
зобов'язань за Додатковою угодою.

ПП "Гарант-Енерго" роботи за Договором
виконало, що підтверджується
підписаними сторонами актами
виконаних робіт від 21.07.2011 № 1 на суму 298
772, 59 грн. та від 25.10.2011 № 2 на суму 651 227, 95
грн.

Факт виконання ПП "Гарант-Енерго" робіт
за умовами Додаткової угоди також
підтверджується підписаними сторонами
актами приймання-передачі виконаних
робіт на загальну суму 704 904,15 грн., а
саме: від 31.05.2012 № 1 на суму 150 000,00 грн.;
від 31.05.2012 № 2 на суму 75 000 грн.; від 31.05.2012
№3 на суму 100 113,75 грн.; від 31.05.2012 № 4 на
суму 29 066,40 грн.; від 31.05.2012 № 5 на суму 94
080,00 грн.; від 31.05.2012 № 6 на суму 256 644,00
грн.

Відповідач за первісним позовом
розрахувався за виконані роботи лише
частково, у зв'язку з непогашенням
відповідачем залишку заборгованості,
позивач вимушений був звернутися до
суду з позовом.

Колегія суддів повністю підтримує
позицію суду першої інстанції щодо
задоволення первісного позову та
відмови у задоволенні зустрічного
позову, з огляду на наступне:

Укладений між сторонами Договір за
своєю правовою природою є договором
підряду.

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України, суб'єкт
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язання повинні
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов і вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Статтею 530 Цивільного кодексу України
передбачено, що якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Частиною першою статті 837 ЦК України
передбачено, що за договором підряду
одна сторона (підрядник) зобов'язується
на свій ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу.

Оплата вартості робіт за Договором
здійснюється протягом 10 банківських
днів у наступному місяці за звітним на
підставі підписаних уповноваженими
представниками сторін актів
приймання-передачі виконаних
підрядних робіт за фактично виконані
виконавцем та підтверджені замовником
будівництва роботи за Договором (пункт
3.1 Договору);

Замовник зобов'язаний прийняти роботи,
виконані виконавцем якісно, відповідно
до Договору. У разі виявлення допущених
виконавцем у роботах відступів від
умов Договору або інших недоліків
замовник заявляє про них виконавцю та
не приймає ці роботи до повного
усунення недоробок виконавцем
(підпункт 6.3.1 пункту 6.3 Договору).

Згідно пункту 7.1 Договору з метою
обліку виконаних робіт та проведення
їх оплати відповідно до Договору,
сторони щомісячно, починаючи з місяця,
в якому розпочато їх виконання і
кожного наступного місяця, в якому вони
виконуються, підписують Акт
приймання-передачі на виконаний
виконавцем обсяг робіт за звітний
місяць, проект якого складає
виконавець у двох печатних
примірниках, попередньо погодивши
обсяги у відповідальних осіб
замовника, підписує, скріплює печаткою
і передає замовнику до двадцять
другого числа звітного місяця.

Оскільки позивач за первісним позовом
виконав роботи за Договором та
Додатковою угодою, що підтверджується
матеріалами справи, а саме,
двосторонніми Актами виконаних робіт
та не заперечується відповідачем за
первісним позовом, то суд першої
інстанції правомірно задовольнив
вимогу про стягнення 456 872,69 грн. -
основного боргу.

Посилання відповідача за первісним
позовом (замовника) в апеляційній
скарзі на відсутність бюджетного
фінансування робіт за договором
підряду, не може бути підставою для
звільнення від обов'язку оплати
виконаних відповідних робіт.

Згідно з частиною першої статті 96
Цивільного кодексу України юридична
особа самостійно відповідає за своїми
зобов'язаннями, а статтями 525, 526 даного
Кодексу і статтею 193 Господарського
Кодексу встановлено, що одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
викопуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
ЦК, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Кожна сторона
повинна вжити усіх заходів, необхідних
для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами та договором.

Відповідно до частини другої статті 617
ЦК України та частини другої статті 218
ГК України відсутність у боржника
необхідних коштів, а також порушення
зобов'язань контрагентами
правопорушника не вважаються
обставинами, які є підставою для
звільнення боржника від
відповідальності за порушення
зобов'язання.

Враховуючи викладене, відсутність
бюджетних коштів, не виправдовує
неналежне виконання умов договору і не
є підставою для звільнення від
відповідальності за порушення
зобов'язання, передбаченого договором.

Аналогічна правова позиція викладена в
постанові Верховного Суду України від
15.05.2012р. у справі № 11/446 та Вищого
господарського суду України від 23.08.2012
у справі №15/5027/715/2011, а також в
оглядовому листі Вищого
господарського суду України "Про
практику вирішення спорів, пов'язаних
із виконанням договорів підряду" від
18.02.2013 № 01-06/374/2013

Щодо вимоги позивача за первісним
позовом про стягнення 20 297, 13 грн. - 3 %
річних за період з 14.06.2012 по 09.12.2013, то:

Згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу
України, боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Право кредитора вимагати сплати 3 %
річних від простроченої суми є
способом захисту його майнового права
та інтересу та не мають характеру
штрафних санкцій, суть якого полягає в
отриманні компенсації (плати) від
боржника за користування утримуваними
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредиторові (див. Постанову
Пленуму Вищого господарського суду
України №14 від 17.12.2013 «Про деякі
питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань»).

Суд першої інстанції обґрунтовано
задовольнив вимогу про стягнення 3 %
річних в сумі 20 297,13 грн., тобто, в межах
заявлених позовних вимог.

Також, позивач за первісним позовом
просить суд стягнути 99 786,38 грн. - пені за
період з 14.06.2012 по 09.02.2012.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання;
пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання
(частини перша і третя статті 549 ЦК
України)

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Відповідно до 8.4 Договору за порушення
строків проведення розрахунків за
Договором, при умові надходження
коштів від Замовника, замовник сплачує
виконавцю пеню в розмірі подвійної
облікової ставки Національного банку
України, що діяла в період
прострочення, від суми заборгованості
за кожний календарний день
прострочення.

Оскільки, позивачем при визначенні
періоду нарахування пені не враховано
положення ст. 232 ГК України, тому судом
першої інстанції обґрунтовано
визначено період нарахування з 13.06.2012
по 13.12.2012, проте, відповідачем за
первісним позовом подано заяву про
застосування позовної давності до
вимоги про стягнення пені.

У частинах третій та четвертій ст. 267 ЦК
України передбачено, що позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення. Сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові.

Пунктом 1 частини другої ст. 258 ЦК
України передбачено, що позовна
давність в один рік застосовується,
зокрема, до вимог про стягнення
неустойки (штрафу, пені).

Суд першої інстанції задовольняючи
заяву відповідача за первісним позовом
встановив, що початком періоду
нарахування пені має бути «13.06.2012» і
закінчення 13.12.2012 (стаття 232 ГК України),
а позивач за первісним позовом
звернувся до суду з позовом 09.12.2013, тому
фактично стягненню підлягає пеня за
період з 09.12.2012 по 13.12.2012 у сумі 936, 21 грн.

Щодо зустрічних позовних вимог про
стягнення пені на підставі п. 8.2.
Договору, то слід зазначити:

За порушення строків виконання робіт
або етапу робіт, передбачених
календарним планом виконання робіт
(Додаток № 1 до Договору) виконавець
зобов'язаний сплатити замовнику пеню в
розмірі подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла в
період прострочення, за кожний
календарний день прострочення
виконання робіт або етапу робіт від
вартості робіт за Договором (пункт 8.2
Договору);

Оскільки, пунктом 4.1 Договору
передбачено, що строк виконання робіт
становить 01.04.2011, а відповідно до Актів
виконаних робіт роботи було здано
21.07.2011 і 25.10.2011, то позивачем за
первісним позовом порушено строки
виконання робіт, однак ПП "Гарант -
Енерго" подало до суду заяву про
застосування позовної давності щодо
вимоги про стягнення пені за
несвоєчасне виконання робіт за
Договором.

За змістом частини першої статті 261 ЦК
України позовна давність
застосовується лише за наявності
порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну
давність, господарський суд повинен
з'ясувати та зазначити в судовому
рішенні, чи порушене право або
охоронюваний законом інтерес позивача,
за захистом якого той звернувся до
суду. У разі, коли таке право чи інтерес
не порушені, суд відмовляє в позові з
підстав його необґрунтованості. І лише
якщо буде встановлено, що право або
охоронюваний законом інтерес особи
дійсно порушені, але позовна давність
спливла і про це зроблено заяву іншою
стороною у справі, суд відмовляє в
позові у зв'язку зі спливом позовної
давності - за відсутності наведених
позивачем поважних причин її
пропущення. (див. Постанову Пленуму
Вищого господарського суду України від
29.05.2013 року № 10 «Про деякі питання
практики застосування позовної
давності у вирішенні господарських
спорів»)

Оскільки, початок перебігу позовної
давності почався з 02.04.2011, а закінчився
02.04.2012, то суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про відмову у
задоволенні зустрічного позову з
підстав спливу позовної давності.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що доводи наведені
скаржником в апеляційній скарзі, є
необґрунтованими, у зв'язку з чим
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає. Рішення місцевого
господарського суду відповідає
чинному законодавству, фактичним
обставинам і матеріалам справи, тому
відсутні підстави для скасування або
зміни рішення.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "ІСК
Трансекспо" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста
Києва від 17.03.2014. у справі №910/23848/13
залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/23848/13 повернути
до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя
Л.О. Кондес

Судді
Л.М. Ропій

В.І. Рябуха