м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/4227/14 05.05.14
За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «ПАЛАДІН ГРУП»
до Товариства з обмеженою
відповідальністю «КИЇВХІМРЕМЕНЕРГО
про спонукання до виконання
Суддя Трофименко Т.Ю.
Від позивача: Коростій А.С. - по дов.
№б/н від 28.01.2014р.
від відповідача: не з'явився
Обставини справи :
Позивач звернувся до Господарського
суду міста Києва з позовом про
зобов'язання Товариства з обмеженою
відповідальністю «КИЇВХІМРЕМЕНЕРГО
-БДП» виконати зобов'язання за мировою
угодою, затвердженою ухвалою
Господарського суду міста Києва від
07.12.2010р. у справі №9/169-10.
Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідачем умови мирової угоди не
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 17.03.2014 р. порушено провадження
у даній справі, призначено її до
розгляду у судовому засіданні на 02.04.2014
р. за участю представників сторін, яких
зобов'язано надати суду певні
Представник відповідача в судове
засідання не з'явився. Заяв, клопотань
на адресу суду не надходило.
Відповідно до ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд відкладає в межах
строків, встановлених статтею 69 цього
Кодексу, розгляд справи, коли за
якихось обставин спір не може бути
вирішено в даному засіданні.
З урахуванням неявки в судове
засідання представника відповідача,
суд визнав за доцільне розгляд справи
відкласти на 05.05.2014р.
У судовому засіданні 05.05.2014р.
представник позивача позовні вимоги
Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, витребувані
ухвалами суду докази та відзив на
позовну заяву не подав, про поважні
причини неявки суд не повідомив, хоча
про час і місце судового засідання був
належним чином повідомлений, що
підтверджується повідомленнями про
вручення поштового відправлення
№5539 від 19.03.2014 р., яке отримане
відповідачем 20.03.2014 р., №706 від
04.04.2014р., яке отримане відповідачем
07.04.2014р.

Згідно із абз. 3 п. 3.9.1 постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011 р. №18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" в разі якщо ухвалу
про порушення провадження у справі
було надіслано за належною адресою
(тобто повідомленою суду стороною, а в
разі ненадання суду відповідної
інформації - адресою, зазначеною в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців), і
не повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що відповідач повідомлений про час та
місце судового розгляду належним
чином, а матеріали справи містять
достатні докази для її розгляду по
суті.

Оскільки про час та місце судового
засідання відповідач був належним
чином повідомлений, на підставі статті
75 Господарського процесуального
кодексу України справа може бути
розглянута за наявними в ній
матеріалами.

В судовому засіданні судом оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представника позивача, всебічно і
повно з'ясувавши фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

18.11.2010 між Товариством з обмеженою
відповідальністю
"Київхімременерго-БЛП" (сторона-1) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Паладін Груп"
(сторона-2) було укладено мирову угоду
про погашення заборгованості за
договором № 18/12-2008 про надання послуг з
охорони об'єктів та збереження майна й
матеріальних цінностей від 18.12.2008.

Ухвалою Господарського суду Київської
області від 07.12.2010 у справі № 9/169-10
затверджено мирову угоду сторін від
18.11.2010 та припинено провадження у
справі.

Спір виник в зв'язку з тим, що
відповідачем в порушення умов мирової
угоди не було сплачено вартість
заборгованості, в зв'язку з чим у
відповідача досі існує борг перед
позивачем в розмірі 86 709,67 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Згідно з ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

На підставі ч. 2 ст. 175 Господарського
кодексу України майнові зобов'язання,
які виникають між учасниками
господарських відносин, регулюються
Цивільним кодексом України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу
України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу
України, договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Договір є
двостороннім, якщо правами та
обов'язками наділені обидві сторони
договору.

Згідно з ст. 627 Цивільного кодексу
України встановлено, що відповідно до
ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Мирова угода за своєю правовою
природою - це договір, який укладається
сторонами з метою припинення спору на
умовах, погоджених сторонами. Мирова
угода не призводить до вирішення спору
по суті. Сторони не вирішують спір, але
досягнувши згоди між собою, припиняють
спір.

Згідно з п. 6 мирової угоди з метою
погашення заборгованості, сторони
домовились, що погашення
заборгованості буде відбуватись у
добровільному порядку та у строки
згідно узгодженого сторонами графіку.

Сторона-1 здійснює погашення
заборгованості в розмірі 86 709,67 грн.
частинами за наступним графіком:

З 18.11.2010 до 25.12.2010 - 7 225,00 грн.

З 25.12.2010 до 25.01.2011 - 7 225,00 грн.

З 25.01.2011 до 25.02.2011 - 7 225,00 грн.

З 25.02.2011 до 25.03.2011 - 7 225,00 грн.

З 25.03.2011 до 25.04.2011 - 7 225,00 грн.

З 25.04.2011 до 25.05.2011 - 7 225,00 грн.

З 25.05.2011 до 25.06.2011 - 7 225,00 грн.

З 25.06.2011 до 25.07.2011 - 7 225,00 грн.

З 25.07.2011 до 25.08.2011 - 7 225,00 грн.

З 25.08.2011 до 25.09.2011 - 7 225,00 грн.

З 25.09.2011 до 25.10.2011 - 7 225,00 грн.

З 25.10.2011 до 25.11.2011 - 7 234,67 грн.

Відповідно до графіка платежів сума
перераховується в безготівковій формі
з рахунку сторони-1 на розрахунковий
рахунок сторони-2 в передбачений строк.

Сторона-1 має право сплатити кошти на
розрахунковий рахунок сторони-2 раніше,
ніж це визначено графіком.

У висновку ухвали Господарського суду
Київської області від 07.12.2010 у справі №
9/169-10 зазначено, що вона є виконавчим
документом згідно із п. 2 ч. 2 ст. 3 Закону
України "Про виконавче провадження".

Позивач 18.02.2013 звернувся до Відділу
державної виконавчої служби
Васильківського міськрайонного
управління юстиції для виконання
мирової угоди в примусовому порядку.

19.02.2013 старшим державним виконавцем
Відділу державної виконавчої служби
Васильківського міськрайонного
управління юстиції винесено постанову
ВП № 36617462 про відмову у відкритті
виконавчого провадження (відмову в
прийнятті до провадження виконавчого
документа) з примусового виконання
ухвали Господарського суду Київської
області № 9/169-10 від 07.12.2010 на підставі п.
8 ст. 26 Закону України "Про виконавче
провадження", у зв'язку з відсутністю у
виконавчому документі відомостей щодо
строку пред'явлення виконавчого
документа до виконання.

Стаття 18 Закону України "Про виконавче
провадження" містить перелік вимог до
виконавчого документа, зокрема у
виконавчому документі повинно бути
зазначено строк пред'явлення
виконавчого документа до виконання.

Відповідно до ч. 8 п. 7.9. постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України № 9 від 17 10.2012 "Про деякі питання
практики виконання рішень, ухвал,
постанов господарських судів України"
якщо ухвала про затвердження мирової
угоди не відповідає вимогам,
встановленим для виконавчих
документів (стаття 18 Закону України
"Про виконавче провадження"), і
державним виконавцем з цих підстав
буде відмовлено у відкритті
виконавчого провадження,
заінтересована сторона вправі
звернутися до господарського суду з
позовом про спонукання до виконання
мирової угоди, в разі задоволення якого
господарським судом видається
відповідний наказ.

Статтею 610 Цивільного кодексу України
визначено, що порушенням зобов'язання є
його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).

Матеріали справи свідчать, що
відповідач в порушення умов мирової
угоди, не виконав свого обов'язку щодо
сплати заборгованості по справі №
9/169-10, в результаті чого борг становить
86 709,67 грн.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог ЦК України, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу України
визначено, що одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 7 ст. 193 Господарського
кодексу України не допускаються
одностороння відмова від виконання
зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова
від виконання або відстрочка виконання
з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було
виконано належним чином.

Згідно п. 1 ст. 530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно з п.2 ч.2 ст.17 Закону України «Про
виконавче провадження» ухвала суду про
затвердження мирової угоди є
виконавчим документом, і як виконавчий
документ повинна містити у своїй
резолютивній частині не лише вказівку
про затвердження мирової угоди, а й
інші перелічені законодавством,
зокрема ст.18 Закону України «Про
виконавче провадження» ознаки та
відомості, зокрема щодо умов, розміру і
строків виконання зобов'язань сторін
тощо. За недодержання відповідних
вимог ухала про затвердження мирової
угоди не може вважатися виконавчим
документом, що підлягає виконанню
державною виконавчою службою.

Пунктом 3.19 Постанови №18 від 26.12.2011р.
Пленуму Вищого господарського суду
України "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" визначено, що одним
із способів вирішення господарського
спору є мирова угода сторін, яка може
стосуватися лише прав і обов'язків
сторін щодо предмета позову (частини
перша і третя статті 78 ГПК). Мирова
угода підписується особами,
уповноваженими представляти сторони в
господарському суді (стаття 28 ГПК).

Треті особи, які заявляють самостійні
вимоги на предмет спору, користуються
усіма правами позивача (частина третя
статті 26 ГПК) і, отже, вправі укладати
мирові угоди на загальних підставах.

Мирова угода може бути укладена і
стосовно певної частини позовних
вимог.

Умови мирової угоди мають бути
викладені чітко й недвозначно з тим,
щоб не виникало неясності і спорів з
приводу її змісту під час виконання.

Суддя має роз'яснити сторонам
процесуальні наслідки припинення
провадження зі справи, зазначивши про
це в ухвалі.

В ухвалі про затвердження мирової
угоди у резолютивній частині докладно
й чітко викладаються її умови і
зазначається про припинення
провадження у справі (пункт 7 частини
першої статті 80 ГПК), а також
вирішуються питання, пов'язані з
судовими витратами у справі.
Затвердження судом мирової угоди з
одночасним припиненням провадження у
справі є одноактною (нерозривною)
процесуальною дією і не може
розглядатися як два самостійних акти -
окремо щодо затвердження мирової угоди
і щодо припинення провадження (абзац
шостий підпункту 3.19 пункту 3 із змінами,
внесеними згідно з постановою пленуму
Вищого господарського суду України від
21.02.2013 р. N 7)

Господарський суд не затверджує мирову
угоду, якщо вона не відповідає закону,
або за своїм змістом вона є такою, що не
може бути виконана у відповідності з її
умовами, або якщо така угода остаточно
не вирішує спору чи може призвести до
виникнення нового спору. Мирова угода
не може вирішувати питання про права і
обов'язки сторін, які можуть виникнути
у майбутньому, а також стосуватися прав
і обов'язків інших юридичних чи
фізичних осіб, які не беруть участі у
справі або, хоча й беруть таку участь,
але не є учасниками мирової угоди.
Укладення мирової угоди неможливе і в
тих випадках, коли ті чи інші відносини
однозначно врегульовані законом і не
можуть змінюватись волевиявленням
сторін.

Умови мирової угоди повинні
безпосередньо стосуватися предмета
позову, що виключає зазначення в ній
дій, коштів чи майна, які не відносяться
до цього предмета. У зв'язку з цим,
зокрема, не можуть включатися до
мирової угоди умови щодо застосування
неустойки (штрафу, пені) за невиконання
її умов.

Наказ господарського суду про
примусове виконання мирової угоди не
може бути видано, оскільки провадження
зі справи припинено. У разі ж ухилення
однієї зі сторін від виконання мирової
угоди:

- якщо ухвала господарського суду про
затвердження мирової угоди відповідає
вимогам статті 18 Закону України "Про
виконавче провадження", то вона є
виконавчим документом у розумінні
пункту 2 частини другої статті 17
названого Закону і підлягає виконанню
державною виконавчою службою; тому за
наявності зазначеної умови позовна
заява про спонукання до виконання
мирової угоди не підлягає розгляду в
господарських судах;

- якщо ж ухвала суду про затвердження
мирової угоди не містить усіх даних,
зазначених у статті 18 названого Закону,
то така ухвала не має статусу
виконавчого документа, і інша сторона у
справі не позбавлена права звернутися
з позовом про зобов'язання виконати
мирову угоду, у випадку задоволення
якого господарський суд видає наказ.
Відповідний позов може мати як
майновий, так і немайновий характер у
залежності від змісту умов мирової
угоди.

Ухвала про затвердження мирової угоди
є виконавчим документом згідно з
пунктом 2 частини другої статті 17
Закону України "Про виконавче
провадження" і як виконавчий документ
повинна містити у своїй резолютивній
частині не лише вказівку про
затвердження мирової угоди, а й інші
передбачені законодавством (статтею 86
ГПК та статтею 18 названого Закону)
ознаки та відомості, зокрема, щодо умов,
розміру і строків виконання
зобов'язань сторін тощо. За
недодержання відповідних вимог ухвала
про затвердження мирової угоди не може
вважатися виконавчим документом, що
підлягає виконанню державною
виконавчою службою.

У випадках невиконання зобов'язаною
стороною умов мирової угоди, укладеної
в процесі виконання судового рішення і
затвердженої господарським судом,
заінтересована сторона може
звернутися до державного виконавця на
підставі статті 19 Закону України "Про
виконавче провадження" із заявою про
примусове виконання ухвали, якою
затверджено цю угоду.

Водночас вищевстановлені обставини
свідчать, що ухвала Господарського
суду Київської області міста від
07.12.2010р. у справі №9/169-10 про
затвердження мирової угоди не містить
ознак та відомостей щодо умов, розміру
і строків виконання зобов'язань сторін
тощо, наявність яких передбачена
вимогами ст.19 Закону України «Про
виконавче провадження» та наявність
яких є необхідною умовою для набрання
нею статусу виконавчого документу.

Таким чином, оскільки ухвала
Господарського суду Київської області
міста від 07.12.2010р. у справі №9/169-10 про
затвердження мирової угоди не містить
усіх даних, зазначених у ст.18 Закону
України «Про виконавче провадження»,
то така ухвала не має статусу
виконавчого документа, а тому інша
сторона у справі не позбавлена права
звернутися з позовом про спонукання до
виконання мирової угоди.

Відповідно до ст. 1 Господарського
процесуального кодексу України
підприємства та організації мають
право звертатися до господарського
суду згідно з встановленою
підвідомчістю господарських справ за
захистом своїх порушених прав та
охоронюваних законом інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно зі ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України
обов'язок доказування тих обставин, на
які посилається сторона як на підставу
своїх вимог та заперечень,
покладається на сторону.

Станом на день подання позову та
розгляду справи відповідач не виконав
своїх зобов'язань за укладеною мировою
угодою, доказів на спростування
зазначених обставин не надав.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача підлягають задоволенню.

Згідно із ст.49 Господарського
процесуального кодексу України
судовий збір в сумі 1218,00 грн., сплачений
позивачем за подання позовної заяви,
підлягає стягненню з відповідача на
користь позивача.

Враховуючи викладене та керуючись
ст.ст. 1, 32, 33, 44, 47, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Спонукати Товариство з обмеженою
відповідальністю «КИЇВХІМРЕМЕНЕРГО
-БДП» (01021, м. Київ, вул.. М. Грушевського,
28/2, код ЄДРОПУ 00203140) виконати умови
мирової угоди, затвердженої ухвалою
Господарського суду Київської області
від 07.12.2010р. у справі №9/169-10 на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ПАЛАДІН ГРУП» (02140,
м. Київ, вул..А. Ахматової, 5, код ЄДРОУ
33631707).

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «КИЇВХІМРЕМЕНЕРГО
-БДП» (01021, м. Київ, вул.. М. Грушевського,
28/2, код ЄДРОПУ 00203140) на користь
Товариством з обмеженою
відповідальністю «ПАЛАДІН ГРУП» (02140,
м. Київ, вул. А. Ахматової, 5, код ЄДРОУ
33631707) 1218 грн.. 00 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 08.05.2014р.

Суддя
Трофименко Т.Ю.