КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" квітня 2014 р. Справа№ 910/10479/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Михальської Ю.Б.

Отрюха Б.В.

За участю представників сторін:

від позивача: Волочай С.П. - представник;

від відповідача-1: Білоцька Н.А.-
представник;

від відповідача-2: не з'явився;

від третьої особи-1: не з'явився;

від третьої особи-2: не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу
Орендного підприємства "Котовський
винзавод" в особі ліквідатора
Сніткіної Ірини Анатоліївни

на рішення

Господарського суду м.Києва

від 23.01.2014р.

у справі № 910/10479/13 (суддя Ващенко Т.М.)

позовом Орендного підприємства
"Котовський винзавод" в особі
ліквідатора Сніткіної Ірини
Анатоліївни

до Міністерства аграрної політики та
продовольства України, Регіонального
відділення Фонду державного майна
України по Одеській області

треті особи, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача: Державне
підприємство "Котовський виноробний
завод", Товариство з обмеженою
відповідальністю "Котовський винзавод"

про зобов"язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Орендне підприємство "Котовський
винзавод" в особі ліквідатора
Сніткіної Ірини Анатоліївни
звернулось до Господарського суду
м.Києва з позовом до Міністерства
аграрної політики та продовольства
України, Регіонального відділення
Фонду державного майна України по
Одеській області треті особи, які не
заявляють самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача: Державне
підприємство "Котовський виноробний
завод", Товариство з обмеженою
відповідальністю "Котовський винзавод"
про зобов"язання вчинити дії.

03.10.13. представником позивача через
відділ діловодства суду на підставі ст.
22 ГПК України подано заяву про
уточнення позовних вимог, яку судом
розцінено як заяву про зміну предмету
позову та відповідно до якої Орендне
підприємство "Котовський винзавод" в
особі ліквідатора Сніткіної Ірини
Анатоліївни просить суд:

- визнати незаконним і скасувати наказ
№ 56 від 28.09.99. комітету "Укрсадвинпром"
"Про створення державного підприємства
"Котовський виноробний завод";

- зобов'язати відповідача-1 видати новий
наказ у відповідність до вимог п. 26
Порядку, затвердженого наказом Фонду
державного майна України від 07.08.97. № 847,
та п. 2.14 Угоди від 25.08.99.

Рішенням Господарського суду м. Києва
від 23.01.2014р. у справі № 910/10479/13 в
задоволенні позовних вимог відмовлено
повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
позивач звернувся до суду з
апеляційною скаргою, просить рішення
місцевого суду скасувати та прийняти
нове рішення, яким задовольнити
позовні вимоги в повному обсязі,
посилаючись на те, що місцевим судом
при прийнятті рішення були порушені
норми матеріального та процесуального
права, неповно з'ясовані обставини, що
мають значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги
позивач посилається на те, що місцевим
судом було порушено ч.1 ст. 20 ГПК
України, оскільки Постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 14.08.2013р. у
справі № 910/10479/13 апеляційна скарга
позивача на ухвалу Господарського суду
м. Києва від 06.06.2013р. у справі № 910/10479/13
(головуючий суддя Ващенко Т. М.) була
задоволена, ухвала Господарського суду
м. Києва від 06.06.2013р. у справі № 910/10479/13
скасована, справа направлена на
розгляд до Господарського суду м.
Києва. Незважаючи на вищевикладені
обставини, ухвалою Господарського
суду м.Києва від 03.09.2013р. у справі №
910/10479/13 (головуючий суддя Ващенко Т.М.)
порушено провадження у вказаній справі
та винесено рішення по суті спору.

Апелянт вважає, що господарський суд
дійшов необґрунтованого висновку про
те, що оспорюваний Наказ № 56 від 28
вересня 1999р. Комітету «Укрсадвинпром»
«Про створення Державного
підприємства «Котовський виноробний
завод» видано на підставі Декрету
Кабінету Міністрів України від 15.12.92
«Про управління майном, що є у
загальнодержавній власності» та що цим
Декретом не встановлено обов'язок
Міністерствам та іншим підвідомчим
Кабінету Міністрів України органам
державної влади при створенні,
реорганізації, ліквідації підприємств,
установ і організацій, заснованих на
загальнодержавній власності,
вказувати правонаступників юридичних
осіб (підприємців). Так, апелянт
зазначає, що відповідно до ч. 2 п. 2
Декрету Кабінету Міністрів України від
15.12.92 «Про управління майном, що є у
загальнодержавній власності» рішення
про створення, реорганізацію,
ліквідацію підприємств, установ і
організацій, заснованих на
загальнодержавній власності (надалі -
підприємства), приймають Міністерства
та інші підвідомчі Кабінету Міністрів
України органи державної виконавчої
влади відповідно до покладених на них
повноважень. Із вказаної норми Декрету
випливає, що ніхто інший, а тільки орган
управління майном, що є у
загальнодержавній власності, а саме:
Комітет «Укрсадвинпром»,
правонаступником якого є відповідач-1,
при реорганізації позивача мав право
на видачу Наказу № 56 від 28.09.1999р. «Про
створення державного підприємства
«Котовський виноробний завод», з
одночасним виконанням сторонами:
відповідачем-1 та відповідачем-2 вимог
п. п. 21, 24, 25, 25 Порядку.

Апелянт вважає, що викладений в рішенні
місцевого суду висновок про те, що
вказаний Декрет не містить в собі
приписів щодо обов'язку Міністерств та
інших підвідомчих Кабінету Міністрів
України органів державної влади
вказувати правонаступників юридичних
осіб (підприємців) при створенні,
реорганізації, ліквідації підприємств,
установ і організацій, заснованих на
загальнодержавній власності, є
правомірним. Разом з тим,
постановляючи оскаржуване рішення, суд
не врахував, що при розірванні договору
оренди вищезазначене питання
правонаступності регулюється іншими
нормативно - законодавчими актами
України, розробленими на виконання
Декрету, а саме: Законом України «Про
оренду державного та комунального
майна» від 10.04.1992р. (далі - Закон), із
змінами, внесеними згідно з вказаним
Декретом Кабінету Міністрів України
від 15.12.92. Відповідно до ч.3 ст. 26 Закону
договір оренди може бути розірвано за
погодженням сторін.

На думку апелянта, із доданої до
позовної заяви копії Угоди між
позивачем та відповідачем-2 від 25.08.1999р.
«Про порядок повернення орендодавцю
орендованого державного майна після
припинення (розірвання) договору
оренди від 12.01.1993р.» вбачається, що при
її укладанні сторони користувались
Наказом Фонду державного майна України
від 07.08.97 № 847, яким затверджено
вищевказаний Порядок і ця Угода
укладена відповідно приписам цього
Порядку.

Порядок та умови повернення
орендованого майна закріплені
сторонами вказаною Угодою. Відповідно
до п. 2.14 Угоди та вимог п. 26 Порядку «З
моменту реєстрації державного
підприємства або господарського
товариства, створеного на майні
орендного підприємства, існування
орендного підприємства припиняється,
створене державне підприємство або
господарське товариство стає
правонаступником орендного
підприємства».

На думку апелянта, істотні умови
припинення договору оренди, які
викладені в Угоді від 25.08.1999р., та які
передбачені вищевказаним Порядком,
Комітет "Укрсадвинпром",
правонаступником якого є відповідач-1,
не виконав і порушив, так як в своєму
Наказі № 56 від 28.09.1999р. не вказав, що
створене Державне підприємство
«Котовський виноробний завод» (третя
особа-1) є правонаступником Орендного
підприємства "Котовськиий винзавод»
(позивач).

Апелянт зазначає, що місцевий
господарський суд в постановленому
рішенні стверджує, що п. 2.14 Угоди
обов'язок по видачі відповідного
наказу покладено на Орендодавця, в
даному випадку на відповідача-2, тоді як
оспорюваний Наказ видав Комітет
"Укрсадвинпром", правонаступником
якого є відповідач -1, та що із - за таких
підстав позивач не надав суду доказів
на підтвердження того, що оспорюваним
Наказом порушено права та охоронювані
законом інтереси позивача та порушено
приписи законодавства України. Апелянт
вважає висновок місцевого суду про те,
що оспорюваний Наказ видав Комітет
"Укрсадвинпром", правонаступником
якого є відповідач -1, тоді як згідно п.
2.14 Угоди цей обов'язок покладено на
Орендодавця, тобто, на відповідача-2 на
підставі чого стверджує, що позивач не
надав суду доказів того, що оспорюваним
Наказом порушено права та охоронювані
законом інтереси позивача та порушено
приписи законодавства України. Апелянт
вважає, що орендодавець, тобто,
відповідач-2, в даному випадку не мав
права на видачу такого Наказу, так як
він не являється органом управління
державним майном. Відповідно до вимог
п. 2 Декрету вирішення цього питання
покладено на орган державної
виконавчої влади, а саме: на Комітет
"Укрсадвинпром", правонаступником
якого є відповідач -1, який є належним
відповідачем у справі.

В судове засідання представники
відповідача-2, третіх осіб-1,2 не
з»явились, про час та місце розгляду
справи повідомлялись належним чином,
однак не скористались своїми правами,
передбаченими статтею 22 ГПК України.
Виходячи з того, що явка сторін не
визнавалася обов»язковою судом
апеляційної інстанції, а участь в
засіданні суду (як і інші права,
передбачені статті 22 ГПК України) є
правом, а не обов»язком сторони,
Київський апеляційний господарський
суд дійшов висновку про можливість
розгляду апеляційної скарги по суті в
судовому засіданні 22.04.2011 року за
відсутності представників відповідача
2 та третіх осіб-1,2.

Ознайомившись з матеріалами справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, суд встановив наступне.

28.09.1999р. Комітетом з питань садівництва,
виноградарства та виноробної
промисловості України Міністерства
агропромислового комплексу України
(правонаступником якого є відповідач-1)
видано наказ № 56 "Про створення
державного підприємства "Котовський
виноробний завод" (далі - Наказ), згідно
з яким на підставі Декрету Кабінету
Міністрів України від 15.12.92. "Про
управління майном, що є у
загальнодержавній власності" і на
підставі акта прийому-передачі від
24.09.99. Укрсадвинпромом майна від
Регіонального відділення Фонду
державного майна України по Одеській
області, наказано створити на базі
державного майна, повернутого
Регіональним відділенням Фонду
державного майна України по Одеській
області, Державне підприємство
"Котовський виноробний завод", надано
новоствореному підприємству право
юридичної особи та доручено вчинити
дії щодо реєстрації ДП "Котовський
виноробний завод" та розробити Статут
нового підприємства.

Вищезазначений Наказ видано на
підставі Декрету Кабінету Міністрів
України від 15.12.92. "Про управління
майном, що є у загальнодержавній
власності", положеннями п. 2 якого було
встановлено, що Міністерства та інші
підвідомчі Кабінету Міністрів України
органи державної виконавчої влади
відповідно до покладених на них
повноважень: приймають рішення про
створення, реорганізацію, ліквідацію
підприємств, установ і організацій,
заснованих на загальнодержавній
власності; затверджують статути
(положення) підприємств, контролюють їх
дотримання та приймають рішення у
зв'язку з порушенням статутів
(положень); укладають і розривають
контракти з керівниками підприємств;
здійснюють контроль за ефективністю
використання і збереженням
закріпленого за підприємствами
державного майна; дають згоду Фондові
державного майна України на створення
спільних підприємств будь-яких
організаційно-правових форм, до
статутного фонду яких передається
майно, що є загальнодержавною
власністю; готують разом з
відповідними місцевими Радами
народних депутатів висновки та
пропозиції Кабінету Міністрів України
щодо розмежування державного майна між
загальнодержавною, республіканською
(Республіки Крим) і комунальною
власністю; беруть участь у підготовці
та укладанні міжнародних договорів
України з питань загальнодержавної
власності.

Отже, у вказаному Декреті не
встановлено обов'язку Міністерств та
інших підвідомчих Кабінету Міністрів
України органів державної виконавчої
влади при створенні, реорганізації,
ліквідацію підприємств, установ і
організацій, заснованих на
загальнодержавній власності,
вказувати правонаступників юридичних
осіб (підприємств).

Пунктом 26 Порядку повернення
орендованих цілісних майнових
комплексів державних підприємств
після припинення або розірвання
договору оренди, затвердженого наказом
Фонду Державного майна України від
07.08.97. № 847 (далі - Порядок), на який
посилається позивач, передбачено, що з
моменту реєстрації державного
підприємства або господарського
товариства, створеного на майні
орендного підприємства, існування
орендного підприємства припиняється,
створене державне підприємство або
господарське товариство стає
правонаступником орендного
підприємства. Те саме відбувається у
випадку приєднання поверненого
орендованого майна до майна іншого
державного підприємства, після
прийняття рішення про прийняття
поверненого майна на баланс цього
підприємства.

Вказаний пункт Порядку не містить
прямих імперативних приписів щодо
зазначення Міністерствами та іншими
підвідомчими Кабінету Міністрів
України органами державної виконавчої
влади при створенні, реорганізації,
ліквідації підприємств, установ і
організацій, заснованих на
загальнодержавній власності,
правонаступників юридичних осіб
(підприємств).

Як вбачаєтсья із змісту акту № б/н від
24.09.99. приймання-передачі державного
майна Орендного підприємства
"Котовський винзавод" у зв'язку з його
ліквідацією (зазначеного в Наказі), про
правонаступництво позивача не
зазначається.

Посилання позивача на порушення форми
вказаного акту та невірність вказаних
в ньому показників не є предметом
розгляду даної справи, як не є
предметом розгляду даної справи
правомірність укладання договору
оренди від 02.10.01. між відповідачем-2 та
третьою особою-2.

Крім вказаного, стверджуючи, що в
Наказі № 56 від 28.09.99. не вказано, що
створене державне підприємство є
правонаступником позивача, чим
порушено майнові права держави та
інтереси кредиторів позивача, позивач
посилається на приписи п. 2.14 Угоди від
25.08.99.

Пунктом 2.14 Угоди від 28.08.99. погоджено, що
з моменту реєстрації державного
підприємства або господарського
товариства, створеного на майні
орендного підприємства, існування
орендного підприємства припиняється,
нове підприємство стає
правонаступником орендаря, про що
Орендодавець видає наказ.

Вказану Угоду укладено між
організацією орендарів Орендного
підприємства "Котовський винзавод" (як
Орендар за Угодою) та Регіональним
відділенням Фону державного майна
України по Одеській області (яке за
Угодою є Орендодавцем).

Таким чином, зазначеним пунктом Угоди
обов'язок по видачі відповідного
наказу покладено на Орендодавця, в
даному випадку відповідача-2.

В той же час, оспорюваний позивачем
Наказ виданий Комітетом з питань
садівництва, виноградарства та
виноробної промисловості України
Міністерства агропромислового
комплексу України (правонаступником
якого є відповідач-1).

Таким чином, позивачем не надано суду
доказів на підтвердження того, що
оспорюваним Наказом порушено права та
охоронювані законом інтереси позивача
та порушено приписи законодавства
України. Доказів на підтвердження того,
що Державне підприємство "Котовський
виноробний завод" є правонаступником
позивача, суду не подано.

Згідно з ст. 59 ГК України припинення
діяльності суб'єкта господарювання
здійснюється шляхом його
реорганізації (злиття, приєднання,
поділу, перетворення) або ліквідації -
за рішенням власника (власників) чи
уповноважених ним органів, за рішенням
інших осіб - засновників суб'єкта
господарювання чи їх правонаступників,
а у випадках, передбачених законами, -
за рішенням суду. Суб'єкт
господарювання ліквідується: за
ініціативою осіб, зазначених у частині
першій цієї статті; у зв'язку із
закінченням строку, на який він
створювався, чи у разі досягнення мети,
заради якої його було створено; у разі
визнання його в установленому порядку
банкрутом, крім випадків, передбачених
законом; у разі скасування його
державної реєстрації у випадках,
передбачених законом.

Скасування державної реєстрації
позбавляє суб'єкта господарювання
статусу юридичної особи і є підставою
для вилучення його з державного
реєстру. Суб'єкт господарювання
вважається ліквідованим з дня внесення
до державного реєстру запису про
припинення його діяльності. Такий
запис вноситься лише після
затвердження ліквідаційного балансу
відповідно до вимог цього Кодексу та
подання головою ліквідаційної комісії
або уповноваженою ним особою
документів для проведення державної
реєстрації припинення юридичної особи
або припинення діяльності фізичною
особою - підприємцем у порядку,
визначеному Законом України "Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців".

Оголошення про реорганізацію чи
ліквідацію господарської організації
або припинення діяльності
індивідуального підприємця підлягає
опублікуванню реєструючим органом у
спеціальному додатку до газети
"Урядовий кур'єр" та/або офіційному
друкованому виданні органу державної
влади або органу місцевого
самоврядування за місцезнаходженням
суб'єкта господарювання протягом
десяти днів з дня припинення
діяльності суб'єкта господарювання.

Як відзначалось судом, з наданої
позивачем довідки з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців вбачається, що
позивач перебуває в стані припинення.

Враховуючи вищекладене, колегія
погоджується з висновокм місцевого
суду про те, що позивачем не наведено
обґрунтувань порушення норм Закону при
прийнятті оспорюваного Наказу.

Згідно ч. 2 ст. 73 Господарського кодексу
України орган державної влади, до сфери
управління якого входить підприємство,
є представником власника і виконує
його функції у межах, визначених цим
Кодексом та іншими законодавчими
актами.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
управління об'єктами державної
власності" управління об'єктами
державної власності - здійснення
Кабінетом Міністрів України та
уповноваженими ним органами, іншими
суб'єктами, визначеними цим Законом,
повноважень щодо реалізації прав
держави як власника таких об'єктів,
пов'язаних з володінням, користуванням
і розпоряджанням ними, у межах,
визначених законодавством України, з
метою задоволення державних та
суспільних потреб.

Статтею 4 цього Закону серед суб'єктів
управління об'єктами державної
власності визначено:Кабінет Міністрів
України; центральний орган виконавчої
влади, що забезпечує реалізацію
державної політики у сфері управління
об'єктами державної
власності;центральний орган
виконавчої влади, що забезпечує
формування та реалізує державну
політику у сфері економічного
розвитку;міністерства та інші органи
виконавчої влади (далі - уповноважені
органи управління); Фонд державного
майна України; органи, що забезпечують
діяльність Президента України,
Верховної Ради України та Кабінету
Міністрів України; органи, які
здійснюють управління державним
майном відповідно до повноважень,
визначених окремими законами; державні
господарські об'єднання, державні
холдингові компанії, інші державні
господарські організації (далі -
господарські структури); Національна
академія наук України, галузеві
академії наук.

Частиною 1 ст. 6 Закону України "Про
управління об'єктами державної
власності" визначено повноваження
уповноважених органів управління, які
відповідно до покладених на них
завдань, зокрема: приймають рішення про
створення, реорганізацію і ліквідацію
підприємств, установ та організацій,
заснованих на державній власності;
ініціюють створення господарських
структур, розробляють проекти їх
установчих документів; затверджують
статути (положення) підприємств,
установ та організацій, що належать до
сфери їх управління, і господарських
структур та здійснюють контроль за їх
дотриманням; укладають і розривають
контракти з керівниками державних
підприємств, установ, організацій і
господарських структур та здійснюють
контроль за їх виконанням; розробляють
стратегію розвитку державних
підприємств і господарських структур.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського
процесуального кодексу України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами. Господарський суд створює
сторонам та іншим особам, які беруть
участь у справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

Згідно з ст. 1 Господарського
процесуального кодексу України
юридичні особи мають право звертатися
до господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів.

Враховуючи вищевикладене, з наведеного
вбачається, що до господарського суду
вправі звернутися кожна особа, яка
вважає, що її право чи охоронюваний
законом інтерес порушено чи
оспорюється.

Відповідно до ст. 2 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд порушує справи за
позовними заявами підприємств та
організацій, які звертаються до
господарського суду за захистом своїх
прав та охоронюваних законом
інтересів.

Таким чином, необхідною умовою для
звернення до суду із відповідним
позовом є порушення права та
охоронюваних законом інтересів
позивача, в даному випадку Орендного
підприємства "Котовський винзавод" в
особі ліквідатора Сніткіної Ірини
Анатоліївни.

Звертаючись з позовом до Міністерства
аграрної політики та продовольства
України, Регіонального відділення
Фонду державного майна України по
Одеській області, позивач не довів
порушення відповідачем своїх прав і
охоронюваних законом інтересів, як
необхідної умови для їх захисту в
судовому порядку.

На підставі вищевикладеного колегія
приходить до висновку про те, що
позивачем не надано доказів
невідповідності оспорюваного Наказу
вимогам чинного законодавства та
порушення прав та охоронюваних законом
інтересів позивача, а отже в
задоволенні позову про визнання
незаконним і скасування оспорюваного
Наказу та зобов'язання відповідача-1
видати новий наказ, слід відмовити.

Колегія не приймає до уваги доводи
апеляційної скарги, щодо порушення
місцевим господарським судом норм
процесуального права, виходячи з
наступних підстав.

Провадження у справі №910/10479/13 було
порушено 03.09.2013 року. Обставини
винесення ухвали від 06.06.2013 року про
залишення без розгляду позовної заяви
та скасування такої ухвали
процесуально не відносяться до
розгляду справи №910/10479/13, а отоже
доводи апелянта про те, що суддею
Ващенко Т.М. було порушено приписи
частини 1 статті 20 ГПК України не
відповідають обставинам справи.

Щодо посилання апелянта на те, що
місцевий суд помилково залучив до
участі у справі Державне підприємство
«Котовський винзавод» (редакцяї
апелянта) ухвалою від 24.09.2013 року,
оскільки Державне підприємство
«Котовський винзавод» (редакцяї
апелянта) було реорганізовано
відповідно до п.5 договору оренди від
02.10.2001 року, є необґрунтованим, виходячи
з наступного.

Відповідно до п.4 ст.34 Закону України
«Про підприємства в Україні» (у
редакції станом на 02.10.2001 року)
підприємство вважається
реорганізованим або ліквідованим з
моменту виключення його з державного
реєстру України.

Згідно частини 1 ст. 59 ГК України
припинення суб'єкта господарювання
здійснюється шляхом його
реорганізації (злиття, приєднання,
поділу, перетворення) або ліквідації -
за рішенням власника (власників) чи
уповноважених ним органів, за рішенням
інших осіб - засновників суб'єкта
господарювання чи їх правонаступників,
а у випадках, передбачених законами, -
за рішенням суду.

За частиною 8 ст.59 ГК України оголошення
про реорганізацію чи ліквідацію
господарської організації або
припинення підприємницької діяльності
фізичної особи - підприємця протягом
десяти робочих днів з дня внесення
відповідного запису до зазначеного
реєстру підлягає опублікуванню у
виданні спеціально уповноваженого
органу з питань державної реєстрації, в
якому зазначаються відомості з єдиного
державного реєстру.

Юридична особа припиняється в
результаті передання всього свого
майна, прав та обов'язків іншим
юридичним особам-правонаступникам
(злиття, приєднання, поділу,
перетворення) або в результаті
ліквідації. Юридична особа є такою, що
припинилася, з дня внесення до єдиного
державного реєстру запису про її
припинення, (частини 1, 2 ст.104 ЦК
України).

З аналізу вказаних правових норм
вбачається, що підприємство може
вважатись реорганізованим з моменту
внесення запису до єдиного державного
реєстру про припинення підприємства.

Відповідно до частини 2 ст.34 ГПК України
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Цивільні договори, на які посилається
апелянт, не можуть бути допустимим
доказом у розумінні ст.34 ГПК України.

Позивачем не надано суду наллежних та
допустимих доказів, що могли б свідчити
про реорганізацію ДП «Котовський
винзавод» (редакція апелянта) позивач
суду не надав. Доводи скаржника, що ДП
«Котовський виноробний завод» не може
приймати участь у справі як третя
особа, оскільки таке підприємство є
організованим, є надуманими та такими,
що не підтверджені належними та
допустимими доказами.

Доводи апелянта щодо порушення
місцевим судом норм матеріального
права, а саме невірного застосування
норм Порядку повернення орендованих
цілісних майнових комплексів
державних підприємств після
припинення або розірвання договору
оренди, затвердженого наказом Фонду
державного майна України N 847 від 07.08.97,
колегія не приймає до уваги, виходячи з
наступного.

Відповідно до пункту 5 Порядку
повернення орендованих цілісних
майнових комплексів державних
підприємств після припинення або
розірвання договору оренди,
затвердженого наказом Фонду
державного майна України N847 від 07.08.97 (у
редакції станом на 07.08.1997р., яка діяла у
період з 07.08.1997 року по 25.11.2002року) повна
інвентаризація майна орендного
підприємства здійснюється
інвентаризаційною комісією, утвореною
орендодавцем, на перше число місяця, в
якому закінчується строк договору
оренди, або розривається договір
оренди за домовленістю сторін чи за
рішенням суду, арбітражного суду.

Згідно пункту 9 Порядку №847 від 07.08.97 (у
редакції станом на 07.08.1997р.) за даними
інвентаризації складаються протокол
про результати інвентаризації та
протокол розподілу вартості майна між
орендодавцем і орендарем, які Комісія
подає на погодження орендарю і
затвердження орендодавцю. На основі
протоколу про результати
інвентаризації складається
передаточний баланс з виділенням по
кожному рядку часток держави і
орендаря.

Вартість майна, що повертається
орендодавцю визначається відповідно
до вимог Методики оцінки вартості
об'єктів оренди, затвердженої
постановою Кабінету Міністрів України
від 10.08.95 N 629 (пункт 11 Порядку N847 від 07.08.97
(у редакції станом на 07.08.1997р.).

Відповідно до додатку № 2 до Методики
оцінки вартості об'єктів оренди,
затвердженої постановою Кабінету
Міністрів України від 10.08.95 N 629, Акт
оцінки вартості цілісного майнового
комплексу затверджується керівником
орендодавця з зазначенням дати такого
затвердження.

На підтвердження порушення прав ОП
«Котовський винзавод» позивач надав
суду копію документу під найменуванням
«Акт оцінки вартості цілісного
майнового комплексу орендного
підприємства» без дати, складений
невідомо на якій правовій підставі, не
підписаний усіма членами «комісії»,
яка невідомо ким призначена, та такий
акт не затверджений керівником
орендодавця (територіальним
відділенням Фонду державного майна
України). Позивач вважає, що з
зазначеного акту вбачається, що
Орендне підприємство «Котовський
винзавод» могло мати власне майно, яке
повинно були війти до статутного фонду
новоствореного підприємства.

Однак зазначений доказ є недопустимим
з огляду на пункти 5,9 Порядку
повернення орендованих цілісних
майнових комплексів державних
підприємств після припинення або
розірвання договору оренди,
затвердженого наказом Фонду
державного майна України N847 від 07.08.97 (у
редакції станом на 07.08.1997р.), Методики
оцінки вартості об'єктів оренди,
затвердженої постановою Кабінету
Міністрів України від 10.08.95 N 629.

Відповідно до п.21. Порядку повернення
орендованих цілісних майнових
комплексів державних підприємств
після припинення або розірвання
договору оренди, затвердженого наказом
Фонду державного майна України N847 від
07.08.97 (у редакції станом на 07.08.1997р.)
вибір організаційно-правової форми
підприємства, що створюється на майні
колишнього орендного підприємства,
здійснює Фонд державного майна України
за погодженням з органом управління
відповідним державним майном, а у разі
наявності у майні орендного
підприємства частки майна орендаря -
також за погодженням з колишнім
орендарем. При виборі
організаційно-правової форми
підприємства враховуються: а)
співвідношення часток держави і
орендаря у майні орендного
підприємства, що реорганізується; б)
обмеження щодо участі недержавних
юридичних осіб у виробництві певних
видів продукції; в) обмеження щодо
приватизації цілісних майнових
комплексів підприємств, їхніх
структурних підрозділів; г) вимоги
антимонопольного законодавства.

Згідно пункту 22. вказаного Порядку,
якщо за результатами оцінки майна з
урахуванням всіх компенсацій,
відшкодувань, погашення боргів тощо
частка орендаря у цілісному майновому
комплексі орендного підприємства
дорівнює нулю, або є такою, що може бути
викуплена державою за згодою орендаря,
або склад майна орендаря такий, що
дозволяє здійснювати виробництво без
цього майна, то можливі такі варіанти:

а) на базі поверненого після
оренди державного майна знову
створюється державне підприємство;

б) на базі поверненого після
оренди державного майна в результаті
реорганізації (поділу, виділення)
створюється кілька державних
підприємств;

в) повернене після оренди державне
майно приєднується до майна діючого
(іншого) державного підприємства.

За п. 23 вказаного Порядку якщо частка
майна, що належить орендарю, не може
бути викуплена державою, то можливі
такі варіанти:

а) у разі заборони на приватизацію
державної частки майна утворюється
державне підприємство. При цьому
держава орендує необхідне для
організації виробництва майно
орендаря або орендар вилучає своє
майно зі складу цілісного майнового
комплексу (крім погоджених
невідокремлюваних поліпшень
орендованого майна, вартість яких
компенсує орендареві орендодавець);

б) у разі відсутності заборони на
приватизацію державної частки майна -
орендне підприємство реорганізується
у відкрите акціонерне товариство або
інше господарське товариство,
співзасновниками якого виступають
орендар і, від імені державного
власника, орган приватизації.

Відповідно до частини 1 ст.63 ГК України
залежно від форм власності,
передбачених законом, в Україні можуть
діяти підприємства таких видів:

приватне підприємство, що діє на основі
приватної власності громадян чи
суб'єкта господарювання (юридичної
особи);

підприємство, що діє на основі
колективної власності (підприємство
колективної власності);

комунальне підприємство, що діє на
основі комунальної власності
територіальної громади;

державне підприємство, що діє на основі
державної власності; підприємство,
засноване на змішаній формі власності
(на базі об'єднання майна різних форм
власності).

Крім того, відповідно до Додатку №1 до
Закону України "Про перелік об'єктів
права державної власності, що не
підлягають приватизації" від 7 липня 1999
року № 847- XIV державне майно Орендного
підприємства "Котовський виноробний
завод" (273100, м. Котовськ, вул. 50-річчя
Жовтня, 220) не підлягає приватизації.

Відповідно до ст. 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст. 43 ГПК України
Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтуються на всебічному та повному і
об»єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Колегія не приймає до уваги доводи
апеляційної скарги, оскільки статтями
33, 34 ГПК України передбачено, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи,
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Колегія не приймає до уваги доводи
апеляційної скарги, оскільки апелянтом
не надано суду доказів, які б свідчили
про обґрунтованість позовних вимог, а
доводи, викладені в апеляційній скарзі,
не можуть бути підставою для
скасування рішення місцевого
господарського суду.

Оцінюючи вищенаведені обставини,
колегія приходить до висновку, що
рішення Господарського суду м. Києва
обґрунтоване, відповідає обставинам
справи і чинному законодавству, а отже,
підстав для його скасування не
вбачається, у зв'язку з чим апеляційна
скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 99, 101, 103- 105 ГПК України,
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Орендного
підприємства "Котовський винзавод" в
особі ліквідатора Сніткіної Ірини
Анатоліївни на рішення Господарського
суду м.Києва від 23.01.2014р. у справі №
910/10479/13 залишено без задоволеня.

Рішення Господарського суду м.Києва
від 23.01.2014р. у справі № 910/10479/13 залишено
без змін.

Матеріали справи № 910/10479/13 повернути
Господарському суду м.Києва.

Головуючий суддя
А.І. Тищенко

Судді
Ю.Б. Михальська

Б.В. Отрюх