КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" квітня 2014 р. Справа№ 14/51

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Агрикової О.В.

Жук Г.А.

при секретарі судового засідання:
Гаркуші В.В.

розглянувши апеляційну скаргу
Деснянського відділу державної
виконавчої служби Чернігівського
міського управління юстиції,

на ухвалу господарського суду
Чернігівської області

від 26.02.2014 року

у справі №14/51 (суддя - Книш Н.Ю.)

за скаргою фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2, м. Чернігів

на дії Деснянського відділу державної
виконавчої служби Чернігівського
міського управління юстиції про
відмову у відкритті виконавчого
провадження, м. Чернігів,

за позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2, м.Чернігів

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м.
Чернігів,

про стягнення 8 311,59 грн.

за участю представників:

від позивача: не з'явився,

від відповідача: не з'явився,

від ВДВС: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2
(надалі - ФОП ОСОБА_2, стягувач, позивач)
звернувся до Господарського суду
Чернігівської області зі скаргою на
дії Деснянського відділу Державної
виконавчої служби Чернігівського
міського управління юстиції (надалі -
Деснянський ВДВС Чернігівського МУЮ), в
якій просив визнати недійсною
постанову про відмову у відкритті
виконавчого провадження за наказом
Господарського суду Чернігівської
області від 06.05.2010 року №14/51 про
стягнення з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 (надалі - ФОП ОСОБА_3, боржник,
відповідач) на користь фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 грошових
коштів в сумі 8 311,59 грн., винесену
державним виконавцем вказаного
відділу Бусел В.О. 14.10.2013 року. Одночасно
ФОП ОСОБА_2 у скарзі просив визнати
поважною причину пропуску ним строку
на звернення до суду з даною скаргою.

Ухвалою Господарського суду
Чернігівської області від 23.01.2014 року у
справі № 14/51 ФОП ОСОБА_2 поновлено
пропущений строк для подачі
вищевказаної скарги та прийнято її до
розгляду, а ухвалою цього ж суду від
26.02.2014 року у справі № 14/51 скаргу ФОП
ОСОБА_2 задоволено повністю. Визнано
недійсною постанову державного
виконавця Деснянського ВДВС
Чернігівського МУЮ Бусел В.О. від 14.10.2013
року про відмову у відкритті
виконавчого провадження за наказом
Господарського суду Чернігівської
області від 06.05.2010 року №14/51 про
стягнення з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 на користь фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 грошових
коштів в сумі 8 311,59 грн.

Посилаючись на порушення та невірне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права та надання неналежної оцінки
дійсним обставинам справи,
Деснянський ВДВС Чернігівського МУЮ,
не погоджуючись з даною ухвалою,
звернувся до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить ухвалу
скасувати як незаконну та відмовити
ФОП ОСОБА_2 у задоволенні його скарги.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 15.04.2014 року
апеляційну скаргу Деснянського
відділу Державної виконавчої служби
Чернігівського міського управління
юстиції на ухвалу господарського суду
Чернігівської області від 26.02.2014 року у
справі № 14/51 прийнято до провадження та
призначено розгляд справи в судове
засідання на 24.04.2014 року.

Учасники судового процесу своїх
уповноважених представників в судове
засідання не направили, про дату, місце
та час розгляду апеляційної скарги
були повідомлені належним чином.
Зокрема, ФОП ОСОБА_3 ухвали Київського
апеляційного господарського суду від
15.04.2014 року про порушення апеляційного
провадження за скаргою Деснянського
ВДВС Чернігівського МУЮ були
направлені боржнику за адресою,
вказаною у ЄДРПОУ в реєстрі станом на
26.02.2014 року (АДРЕСА_2) та за адресою:
АДРЕСА_1, яка була зазначена в ЄДРПОУ
станом на 26.03.2010 року (т.1 а.с.34).

Від скаржника 24.04.2014 року суду надійшло
клопотання про розгляд апеляційної
скарги без участі їх уповноваженого
представника у зв'язку з неможливістю
явки останнього в судове засідання.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 102
Господарського процесуального кодексу
України, відповідно до якої апеляційна
скарга на ухвалу місцевого
господарського суду розглядається
протягом п'ятнадцяти днів з дня
постановлення ухвали про прийняття
апеляційної скарги до провадження,
колегія суддів, порадившись, ухвалила
здійснити розгляд справи за наявними у
справі матеріалами у відсутність
уповноважених представників сторін та
представника скаржника.

24.04.2014 року в судовому засіданні
колегією суддів було оголошено вступну
та резолютивну частини постанови
господарського суду апеляційної
інстанції.

Відповідно до статті 106 Господарського
процесуального кодексу України
апеляційні скарги на ухвали місцевого
господарського суду розглядаються в
порядку, передбаченому для розгляду
апеляційних скарг на рішення місцевого
господарського суду.

Згідно зі статтею 99 Господарського
процесуального кодексу України, в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у розділі XII
Господарського процесуального кодексу
України.

Обговоривши доводи апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши правильність застосування
судом норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
апеляційного господарського суду
дійшла висновку про відсутність
підстав для задоволення апеляційної
скарги, у зв'язку з чим постановлена у
справі № 14/51 ухвала від 26.02.2014 року має
бути залишена без змін, виходячи з
наступного.

Як встановлено місцевим господарським
судом, 20.04.2010 року господарським судом
Чернігівської області у справі № 14/51
постановлено рішення, яким позовні
вимоги ФОП ОСОБА_2, заявлені до ФОП
ОСОБА_3 були задоволені частково.
Судовим рішенням ухвалено стягнути з
останньої на користь ФОП ОСОБА_2 7 000,00
грн. боргу, 757,76 грн. інфляційних втрат,
215,83 грн. - три проценти річних, 102,00 грн.
державного мита та 236,00 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу.

06.05.2010 року на виконання вказаного
рішення господарським судом
Чернігівської області було видано
наказ, в якому зазначено строк
пред'явлення його до виконання -
протягом трьох років.

17.05.2010 року ФОП ОСОБА_2 звернувся до
Деснянського ВДВС Чернігівського МУЮ
із заявою про відкриття виконавчого
провадження за цим наказом.

21.05.2010 року старшим державним
виконавцем Деснянського ВДВС було
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження ВП №19419620 з
примусового виконання наказу
господарського суду Чернігівської
області у справі №14/51 від 06.05.2010 року, а
15.02.2011 року - постанову про повернення
виконавчого документа стягувачу на
підставі п. 2 частини 1 статті 40 Закону
України "Про виконавче провадження" (в
редакції яка діяла на той час), з
вказівкою на відсутність майна
боржника, на яке може бути звернено
стягнення в рахунок погашення боргу та
неможливість встановлення місця
роботи боржника.

Згідно частини 5 статті 40 Закону
України "Про виконавче провадження" (в
чинній на момент винесення постанови
редакції) повернення виконавчого
документа стягувачеві з підстав,
передбачених пунктами 2-6 частини
першої цієї статті, не позбавляє його
права повторно пред'явити виконавчий
документ до виконання в межах строків,
встановлених статтею 21 цього Закону.

Використовуючи надане вищенаведеною
нормою закону право, ФОП ОСОБА_2 14.09.2011
року повторно звернувся до
Деснянського ВДВС із заявою про
відкриття виконавчого провадження з
примусового виконання наказу
господарського суду Чернігівської
області у справі №14/51 від 06.05.2010 року.

19.09.2011 року за заявою стягувача, поданою
16.09.2011 року, старшим державним
виконавцем Деснянського ВДВС було
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження ВП №28733108 з
примусового виконання вищезгаданого
наказу, а 27.01.2012 року - постанову про
повернення виконавчого документа
стягувачу на підставі п.2 частини 1
статті 47 Закону України "Про виконавче
провадження" (в чинній на час винесення
постанови редакції) у зв'язку з
відсутністю у боржника майна, що
підлягає опису та неможливістю
встановлення місця роботи боржника. У
постанові державний виконавець також
вказав на наявність у стягувача права
на повторне пред'явлення виконавчого
документу для виконання в строк до
27.01.2013 року.

Згідно частини 5 статті 47 Закону
України "Про виконавче провадження" (в
редакції, яка діяла на час винесення
постанови від 27.01.2012 року) повернення
виконавчого документа стягувачу з
підстав, передбачених цією статтею, не
позбавляє його права повторно
пред'явити виконавчий документ до
виконання протягом строків,
встановлених статтею 22 цього Закону.

В черговий раз, із заявою про відкриття
виконавчого провадження для
примусового виконання наказу
господарського суду Чернігівської
області від 06.05.2010 року у справі №14/51
ФОП ОСОБА_2 звернувся до Деснянського
ВДВС - 09.10.2013 року, однак 14.10.2013 року
державним виконавцем Деснянського
ВДВС стягувачу було відмовлено у
відкритті виконавчого провадження
через пропущений ним строк
пред'явлення виконавчого документу до
виконання, про що державним виконавцем
винесено відповідну постанову з
посиланням на статті 22, 24, п.1 частини 1
статті 26 Закону України "Про виконавче
провадження".

З даною постановою ФОП ОСОБА_2 не
погодився, оскаржив її у порядку,
передбаченому статтею 121-2 ГПК України,
оскільки на переконання останнього,
державний виконавець, виносячи
постанову від 14.10.2013 року, порушив п. 4
Прикінцевих положень Закону України
від 04.11.2010 року № 2677 «Про внесення змін
до Закону України «Про виконавче
провадження» та деяких інших
законодавчих актів України щодо
вдосконалення процедури примусового
виконання рішень судів та інших
органів (посадових осіб)», яким
визначено, що виконавчі документи
видані до набрання чинності цим
Законом, пред'являються у строки,
встановлені на момент їх видачі.

Дані доводи суд першої інстанції
визнав обґрунтованими та задовольнив
скаргу стягувача в повному обсязі.

В апеляційній скарзі Деснянський ВДВС
Чернігівського МУЮ наголосив на
невірному застосуванні місцевим
господарським судом норм Закону
України «Про виконавче провадження».
На переконання останнього, ФОП ОСОБА_2
було надано право пред'явлення
виконавчого документа до виконання у
період з 06.01.2010 року по 06.05.2013 року. Цим
правом, як стверджує скаржник, стягувач
скористався 16.09.2011 року, пред'явивши
наказ господарського суду до
Деснянського ВДВС. Оскільки постановою
державного виконавця від 27.01.2012 року
виконавчий документ ФОП ОСОБА_2 було
повернуто та встановлено строк для
його повторного пред'явлення до
виконання протягом року, тобто до 27.01.2013
року, виходячи з приписів п.2 частини 1
статті 22 Закону України «Про виконавче
провадження», в редакції, яка діяла на
момент винесення даної постанови,
оскаржувану постанову від 14.10.2013 року
про відмову у відкритті виконавчого
провадження вважає мотивованою та
такою, що грунтується на вимогах
вищезгаданого Закону.

Колегія суддів з такими доводами
апеляційної скарги погодитись не може,
вважає їх необґрунтованими з огляду на
наступне.

Так, згідно частини 4 розділу 2 Закону
України "Про внесення змін до Закону
України "Про виконавче провадження" та
деяких інших законодавчих актів
України щодо вдосконалення процедури
примусового виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб) від
04.11.2010 року №2677-VІ виконавчі документи
видані до набрання чинності цим
Законом, пред'являються у строки,
встановлені на момент їх видачі.

Відповідно до частини 1 статті 21 Закону
України "Про виконавче провадження" (в
редакції, чинній на момент видачі
господарським судом Чернігівської
області наказу від 06.05.2010 року)
виконавчі документи, зокрема виконавчі
листи та інші судові документи, можуть
бути пред'явлені до виконання протягом
трьох років.

Аналогічні приписи містить стаття 118
Господарського процесуального кодексу
України (в редакції, чинній на момент
видачі наказу), згідно яких виданий
стягувачеві наказ може бути
пред'явлено до виконання не пізніше
трьох років з дня прийняття рішення,
ухвали, постанови або закінчення
строку, встановленого у разі
відстрочки виконання судового рішення.

Статтею 22 Закону України "Про виконавче
провадження" (в чинній на момент видачі
наказу редакції) та статтею 23 цього ж
Закону (в редакції, чинній на момент
винесення державним виконавцем
постанови про відмову у відкритті
виконавчого провадження) унормовано,
що строки пред'явлення виконавчого
документа до виконання перериваються,
зокрема пред'явленням виконавчого
документа до виконання. Після
переривання строку пред'явлення
виконавчого документа до виконання
перебіг строку поновлюється. Час, що
минув до переривання строку, до нового
строку не зараховується. У разі
повернення виконавчого документа
стягувачу у зв'язку з неможливістю
повного або часткового виконання
рішення строк пред'явлення виконавчого
документа до виконання після
переривання встановлюється з дня
повернення виконавчого документа
стягувачу.

Як вбачається з матеріалів справи,
наказ на виконання рішення
господарського суду Чернігівської
області від 20.04.2010 року у справі №14/51,
було видано 06.05.2010 року зі строком
пред'явлення до виконання протягом
трьох років (з 06.05.2010 року по 06.05.2013 року),
що становить 1 097 календарних днів.

Враховуючи ті обставини, що наказ
господарського суду від 06.05.2010 року у
справі №14/51 вперше пред'являвся до
виконання 17.05.2010 року та був повернутий
стягувачу 15.02.2011 року постановою
Деснянського ВДВС на підставі п.2
частини 1 статті 40, 38 Закону України "Про
виконавче провадження", судова колегія
апеляційної інстанції погоджується з
висновком місцевого суду про те, що
проміжок часу, який охоплює момент
пред'явлення виконавчого документу до
виконання до моменту його повернення
стягувачу є періодом, на який строк
пред'явлення наказу переривається у
зв'язку з пред'явленням виконавчого
документа до виконання.

Як вірно зазначив місцевий суд,
зазначений строк після його
переривання не починається спочатку, а
поновлюється, тобто час, що минув до
переривання строку, до нового строку не
зараховується, відтак, станом на
15.02.2011року ФОП ОСОБА_2 мав право
повторно пред'явити наказ до виконання
протягом наступних 1 086 днів, в строк до
04.02.2014 року.

Матеріали справи свідчать, що ФОП
ОСОБА_2 повторно звертався до
Деснянського ВДВС із заявою про
прийняття виконавчого документа до
виконання 14.09.2011 року (через 212 днів з
моменту повернення наказу у справі
№14/51), проте постановою державного
виконавця Деснянського ВДВС від 27.01.2012
року виконавчий документ стягувачу
було повернуто на підставі п.2 частини 1
статті 47 Закону України "Про виконавче
провадження", з чого суд першої
інстанції зробив правильний висновок
про переривання строку на пред'явлення
наказу до виконання у зв'язку з
пред'явленням такого до виконання, та
вірно зазначив про наявність у
стягувача права скористатись правом
для повторного пред'явлення наказу до
виконання протягом 875 днів,
відраховуючи цей строк з 27.01.2012 року, з
дня повернення наказу стягувачеві без
виконання.

Зважаючи на викладене, позиція суду
першої інстанції про наявність у
стягувача права пред'явити наказ
господарського суду Чернігівської
області від 06.05.2010 року у справі №14/51
для примусового виконання повторно у
строк до 19.06.2014 року є мотивованим та
таким, що відповідає приписам Закону
України «Про виконавче провадження».

Водночас варто зазначити, що факт не
вчинення з боку ФОП ОСОБА_2 дій по
оскарженню постанови ВДВС від 27.01.2012
року про повернення виконавчого
документа, в якій зазначався строк для
повторного пред'явлення виконавчого
документа до виконання (до 27.01.2013 року)
не впливає на право стягувача
пред'явити виконавчий документ до
виконання повторно, а тому посилання
скаржника на дану обставину є
надуманими.

Виходячи з наведеного, судова колегія
дійшла висновку про безпідставність
доводів апеляційної скарги, які
правильних та мотивованих висновків
суду першої інстанції не спростовують,
у зв'язку з чим оскаржувана ухвала
господарського суду Чернігівської
області від 26.02.2014 року в справі №14/51
має бути залишеною без змін, а
апеляційна скарга Деснянського
відділу Державної виконавчої служби
Чернігівського міського управління
юстиції на дану ухвалу - без
задоволення, як необґрунтована та
безпідставна.

Судові витрати за розгляд апеляційної
скарги у зв'язку з відмовою в її
задоволенні на підставі статті 49 ГПК
України покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 43, 32, 33, 43, 49, 99, 101 - 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Деснянського
відділу Державної виконавчої служби
Чернігівського міського управління
юстиції на ухвалу господарського суду
Чернігівської області від 26.02.2014 року у
справі №14/51 залишити без задоволення.

2. Ухвалу господарського суду
Чернігівської області від 26.02.2014 року у
справі №14/51 залишити без змін.

3. Матеріали справи №14/51 повернути
до господарського суду Чернігівської
області.

Постанова набирає законної сили з
моменту її прийняття і може бути
оскаржена до Вищого господарського
суду України протягом двадцяти днів з
дня набрання постановою апеляційного
господарського суду законної сили.

Головуючий суддя
А.О. Мальченко

Судді
О.В. Агрикова

Г.А. Жук