КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" травня 2014 р. Справа№ 23/73

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Гаврилюка О.М.

Коротун О.М.

секретар Джужа Р.Є.

за участю представників:

від позивача - Гаркавенко С.В.
(представник за довіреністю)

від відповідача - не з'явився

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

апеляційну скаргу Будівельного
управління Державного управління
справами в особі автомобільного
господарства

на рішення господарського суду міста
Києва

від 11.03.14 р. у справі №23/73 (суддя Кирилюк
Т.Ю.)

за позовом публічного акціонерного
товариства "Київенерго" в особі
структурного відокремленого
підрозділу "Енергозбут "Київенерго"

до Будівельного управління Державного
управління справами в особі
автомобільного господарства

про стягнення 83896, 21 грн.

ВСТАНОВИВ:

Акціонерна енергопостачальна компанія
"Київенерго" в особі структурного
відокремленого підрозділу "Енергозбут
"Київенерго" звернулась до
господарського суду міста Києва з
позовною заявою про стягнення з
Будівельного управління Державного
управління справами в особі
автомобільного господарства
заборгованості за договором про
постачання теплової енергії у гарячій
воді №4540055 від 08.12.2003 р. 72846,78 грн.
основного боргу за спожиту теплову
енергію, 5631,06 грн. - пені, 4714,49 грн. -
інфляційних втрат, 703,88 грн. - 3 % річних.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідач порушив взяті на себе
зобов'язання щодо повноти та
своєчасності внесення оплати за
поставлену теплову енергію згідно умов
Договору про постачання теплової
енергії у гарячій воді №4540055 від 08.12.2003
р., спожиту за період з 01.01.2009 р. по 01.06.2009
р., внаслідок чого і виникла
заборгованість.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 11.03.2014 р. у справі №23/73 позов
задоволено частково. Стягнуто з
Будівельного управління Державного
управління справами в особі
автомобільного господарства на
користь публічного акціонерного
товариства "Київенерго" 24331 грн. 08 коп. -
основного боргу, 1880 грн. 38 коп. - пеня, 1574
грн. 07 коп. - інфляційні втрати, 235 грн. 05
коп. - 3 % річних, 280 грн. 20 коп. -
державного мита та 105 грн. 21 коп. - витрат
на інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу. В іншій частині в
позові відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням
суду, відповідач звернувся до
Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить рішення
господарського суду міста Києва від
11.03.2014 р. у справі №23/73 скасувати та
прийняти нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовити повністю.

Підставою для скасування рішення суду
скаржник зазначив неповне з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд визнав
встановленими, а також порушення судом
норм матеріального та процесуального
права. При цьому, скаржник посилається
на те, що задовольняючи частково
позовні вимоги, судом не враховано, що
автомобільним господарством
Будівельного управління ДУС у період з
жовтня 2008 р. по грудень 2008 р. здійснено
переплату обсягу фактично спожитої
теплової енергії в розмірі 25127,78 грн.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 07.04.2014 р.
прийнято апеляційну скаргу
Будівельного управління Державного
управління справами в особі
автомобільного господарства до
провадження та призначено розгляд
справи на 13.05.2014 р.

В судове засідання апеляційної
інстанції представник відповідача не
з'явився.

Оскільки явка представників сторін у
судове засідання не була визнана судом
обов'язковою, а також зважаючи на
наявні в матеріалах справи докази
належного повідомлення сторін про
місце, дату та час судового розгляду,
апеляційний суд визнав можливим
розглядати справу за відсутністю
представника відповідача.

В судовому засіданні апеляційної
інстанції представник позивача
заперечував проти доводів, викладених
в апеляційній скарзі, просив залишити
її без задоволення, рішення
господарського суду міста Києва від
11.03.2014 р. у справі №23/73 - без змін,
вважаючи оскаржуване рішення законним
та обґрунтованим.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши докази,
проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства, Київський апеляційний
господарський суд встановив наступне.

08 грудня 2003 року між Акціонерною
енергопостачальною компанією
"Київенерго" в особі структурного
підрозділу "Енергозбут Київенерго", як
енергопостачальною організацією, та
Будівельним управлінням Державного
управління справами в особі
автомобільного господарства, як
абонентом, було укладено договір № 4540055
на постачання теплової енергії у
гарячій воді (далі за текстом - Договір),
відповідно до умов якого позивач
зобов'язався постачати теплову енергію
у вигляді гарячої води на потреби
опалення та вентиляцію в період
опалювального сезону; гарячого
водопостачання - протягом року; в
кількості та в обсягах згідно з
додатком № 1 до договору (п.2.2.1
Договору).

Згідно з п. 2.3.1 Договору, відповідач
зобов'язався додержуватись кількості
споживання теплової енергії по кожному
параметру в обсягах, які визначені у
додатку №1 до договору, не допускаючи
їх перевищення та своєчасно сплачувати
вартість спожитої теплової енергії в
обсягах і терміни, які передбачені в
додатку № 4 до договору.

Відповідно до п.2.1. Договору при
виконанні умов даного договору, а також
при вирішенні всіх питань, що не
обумовлені цим договором, сторони
зобов'язуються керуватися тарифами,
затвердженими Київською міською
державною адміністрацією, Положенням
про Держенрегоспоживнагляд, Правилами
користування тепловою енергією,
Правилами технічної експлуатації
тепловикористовуючих установок і
теплових мереж, нормативними актами з
питань користування та
взаєморозрахунків за енергоносії,
чинним законодавством України.

Виходячи зі змісту п. 4 додатку №1 до
Договору дата зняття абонентом
показників приладів обліку - по 25 число
поточного місяця; надання звіту в МВРТ-4
- не пізніше 28 числа. При відсутності
звіту розрахунок виконується згідно
максимальних договірних навантажень.

Додатком № 4 до договору № 4540055 від
08.12.2003 сторони погодили, що відповідач
щомісяця з 12 по 15 число самостійно
отримує у Районному відділі теплозбуту
№ 4 за адресою: вул. Строкача, буд. № 9,
розрахункова група табуляграму
фактичного споживання теплової
енергії за попередній період, акт
звірки на початок розрахункового
періоду (один примірник оформленого
акту звірки останній повертає в РВТ).
Відповідач до початку розрахункового
періоду (місяця) сплачує Позивачу
вартість заявленої у договорі
кількості теплової енергії на
розрахунковий період з урахуванням
сальдо розрахунків на початок місяця. В
разі, якщо Відповідач розраховується
за показниками приладів обліку: - при
перевищенні фактичного використання
теплової енергії понад заявленого та
сплаченого до початку розрахункового
періоду ця кількість перевищення
самостійно сплачується останнім не
пізніше 28 числа поточного місяця. У
випадку, якщо фактичне використання
теплової енергії нижче від заявленого
та сплаченого до початку
розрахункового періоду, сальдо
розрахунків визначається за
фактичними показниками приладів
обліку.

Виходячи зі змісту п.5.1 Договору, облік
споживання абонентом теплової енергії
проводиться по приладах обліку.

Позивач звернувся до суду з даним
позовом про стягнення з відповідача
72846,78 грн. основного боргу за спожиту
теплову енергію за період з 01.01.2009 р. по
01.06.2009 р., 5631, 06 грн. - пені, 4714, 49 грн. -
інфляційних втрат, 703,88 грн. - 3 % річних, у
зв'язку з невиконанням зобов'язань щодо
оплати теплової енергії за договором №
4540055 від 08.12.2003 р. та додатками до нього.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки; підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Умови договору свідчать про те, що за
своєю правовою природою він є
договором енергопостачання.

За договором енергопостачання
енергопостачальне підприємство
(енергопостачальник) відпускає
електричну енергію, пару, гарячу і
перегріту воду (далі - енергію)
споживачеві (абоненту), який
зобов'язаний оплатити прийняту енергію
та дотримуватися передбаченого
договором режиму її використання, а
також забезпечити безпечну
експлуатацію енергетичного
обладнання, що ним використовується (ч.1
ст. 275 Господарського кодексу України).

Частиною першою статті 626 ЦК України
визначено, що договором є домовленість
двох або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу
України один суб'єкт господарського
зобов'язання повинен вчинити певну дію
на користь іншого суб'єкта, а інший
суб'єкт має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Частина 1 статті 193 Господарського
кодексу України встановлює, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться і до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського
кодексу України визначено, що кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватись належним чином,
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог -відповідно до звичаїв
ділового обороту та інших вимог, що
звичайно ставляться, одностороння
відмова від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим до
виконання сторонами.

Згідно частини 1 статті 625 Цивільного
кодексу України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Відповідно до статті 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

З наявних в матеріалах справи
вбачається, що позивач взяті на себе
зобов'язання виконав належним чином,
зауважень щодо відпуску теплової
енергії від відповідача не надходило,
тоді як відповідач порушив
зобов'язання щодо строків та порядку
розрахунку за спожиту теплову енергію.

Згідно наданого до позовної заяви
розрахунку сума заборгованості
складає 72846,78 грн. При цьому, судом
встановлено, що нарахування
заборгованості за постачання теплової
енергії за спірний період позивач
здійснював згідно тарифів,
затверджених розпорядженням Київської
міської державної адміністрації №1780/1
від 25.12.2008 р.

Відповідно до ч. 6 ст.276 Господарського
кодексу України розрахунки за
договорами енергопостачання
здійснюються на підставі цін (тарифів),
встановлених відповідно до вимог
закону.

Виходячи зі змісту ст. 20 Закону України
„Про теплопостачання" тарифи на
теплову енергію, реалізація якої
здійснюється суб'єктами
господарювання, що займають монопольне
становище на ринку, є регульованими.
Тарифи на виробництво, транспортування
та постачання теплової енергії
затверджуються органами місцевого
самоврядування, крім теплової енергії,
що виробляється суб'єктами
господарювання, що здійснюють
комбіноване виробництво теплової і
електричної енергії та/або
використовують нетрадиційні та
поновлювані джерела енергії, на
підставі розрахунків, виконаних
теплогенеруючими,
теплотранспортуючими та
теплопостачальними організаціями за
методиками, розробленими центральним
органом виконавчої влади у сфері
теплопостачання.

Відповідно до ч.1 ст. 4 Закону України
„Про житлово-комунальні послуги"
законодавство України у сфері
житлово-комунальних послуг базується
на Конституції України і складається з
нормативно-правових актів у галузі
цивільного, житлового законодавства,
цього Закону та інших
нормативно-правових актів, що
регулюють відносини у сфері
житлово-комунальних послуг.

Розмір плати за комунальні послуги
розраховується виходячи з розміру
затверджених цін/тарифів та показань
засобів обліку або за нормами,
затвердженими в установленому порядку
(ч.2 ст.32 Закону України „Про
житлово-комунальні послуги").

Указом Президента України №65/2009 від 03
лютого 2009 року розпорядження Київської
міської державної адміністрації № 1780/1
від 25.12.2008 року скасовано як таке, що
суперечить Конституції, законам
України, актам Кабінету Міністрів
України.

Відповідно до вимог статті 19
Конституції України правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

До 1 грудня 2008 року тарифи на теплову
енергію, що виробляються позивачем
були затверджені розпорядженням
Київської міської державної
адміністрації № 86 від 31 січня 2007 року в
редакції розпорядження № 715 від 18
червня 2007 року.

Розпорядження Київської міської
державної адміністрації № 1662 від 27
листопада 2008 року про втрату чинності
розпорядження № 86 від 31 січня 2007 року
скасоване.

Розпорядженням Київської міської
державної адміністрації № 230 від 2
березня 2009 року з 10 лютого 2009 року
поновлено дії розпорядження № 86 від 31
січня 2007 року в редакції розпорядження
№ 715 від 18 червня 2007.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що нарахування позивачем
заборгованості за теплову енергію на
підставі тарифів, встановлених
розпорядженням № 1780/1 від 25.12.2008
суперечить законодавству; при
здійсненні розрахунків за спірний
період необхідно застосовувати тарифи,
затверджені розпорядження Київської
міської державної адміністрації № 86
від 31 січня 2007 року.

Суд апеляційної інстанції
погоджується із здійсненим судом
першої інстанції перерахунком
заборгованості за спірний період, за
тарифами згідно розпорядження
Київської міської державної
адміністрації № 86 від 31 січня 2007 року в
редакції розпорядження № 715 від 18
червня 2007, відповідно до якого вартість
поставленої позивачем у період з 01.01.2009
по 01.06.2009 теплової енергії складає 24331, 08
грн.

Доказів належної оплати за договором
суду не надано.

Твердження скаржника про те, що
автомобільним господарством
Будівельного управління ДУС у період з
жовтня 2008 р. по грудень 2008 р. здійснено
переплату обсягу фактично спожитої
теплової енергії в розмірі 25127,78 грн., в
зв'язку з чим відсутня заборгованість
останнього перед позивачем, колегією
суддів не приймається до уваги з огляду
на наступне.

В матеріалах справи містяться копії
платіжних доручень №889 від 17.10.2008, №1032
від 28.11.2008, №1118 від 29.12.2008 на суму 51080, 33
грн. Як вбачається з "призначення
платежу" зазначених платіжних
доручень, оплата здійснена за послуги,
які було надано у жовтні та грудні 2008
року.

Враховуючи те, що позивач не заявляв
вимог щодо стягнення заборгованості за
послуги, що надавались у 2008 році, то
зазначені платіжні доручення не
стосуються предмету розгляду даної
справи.

З огляду на викладене, враховуючи, що
відповідач прострочив виконання
зобов'язання по оплаті за Договором,
колегія суддів дійшла висновку про
обґрунтованість позовних вимог в
частині стягнення з відповідача на
користь позивача 24331, 08 грн. основного
боргу. В іншій частині позовних вимог
щодо стягнення основного боргу
необхідно відмовити.

Крім суми основного боргу позивач
просив стягнути з відповідача 5631, 06 грн.
- пені, 4714, 49 грн. - інфляційних втрат, 703,88
грн. - 3 % річних, у зв'язку з неналежним
виконанням відповідачем грошового
зобов'язання за договором № 4540055 від
08.12.2003 р.

Згідно зі ст. 614 Цивільного кодексу
України, особа, яка порушила
зобов'язання, несе відповідальність за
наявності її вини (умислу або
необережності), якщо інше не
встановлене договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.

Відповідно до ч.2 ст. 615 ЦК України,
одностороння відмова від зобов'язання
не звільняє винну сторону від
відповідальності за порушення
зобов'язання.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 Господарського
кодексу України, порушення зобов'язань
є підставою для застосування
господарських санкцій, передбачених
цим Кодексом, іншими законами або
договором.

Відповідно до ч.1 ст.230 Господарського
кодексу України штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Пунктом 7 додатку № 4 до договору № 4540055
від 08.12.2003 року сторони визначили, що
Відповідачу на суму боргу на початок
кожного розрахункового періоду
(місяця) Позивачем нараховується пеня в
розмірі 0,5 % за кожний день, до моменту
його повного погашення, але не більше
суми обумовленої чинним
законодавством України.

Таким чином, відповідно до умов
договору та чинного законодавства
України, враховуючи те, що відповідач у
встановлений договором № 4540055 від
08.12.2003 р. строк свого обов'язку по
перерахуванню коштів не виконав,
допустивши прострочення виконання
грошового зобов'язання, у позивача
наявні правові підстави вимагати
стягнення з відповідача за порушення
грошового зобов'язання пеню,
інфляційних втрат, три відсотки річних.

Враховуючи часткове задоволення суми
основного боргу, позовна вимога про
стягнення пені підлягає частковому
задоволенню у розмірі 1880, 38 грн. за
період з лютого 2009 по травень 2009, вимога
про стягнення з відповідача 3% річних та
інфляційних втрат підлягають
частковому задоволенню у розмірі 235, 05
грн. та 1574, 07 грн. відповідно за період з
лютого 2009 по травень 2009.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі,
висновків місцевого господарського
суду не спростовують.

За таких обставин, Київський
апеляційний господарський суд
приходить до висновку, що суд першої
інстанції прийняв рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, а тому підстав
для задоволення апеляційної скарги,
скасування чи зміни оскаржуваного
рішення суду не вбачається.

У зв'язку з відмовою в задоволенні
апеляційної скарги, відповідно до ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, витрати по сплаті судового
збору за її подання і розгляд
покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101-103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Будівельного
управління Державного управління
справами в особі автомобільного
господарства залишити без задоволення,
рішення господарського суду міста
Києва від 11.03.2014 р. у справі №23/73 - без
змін.

2. Матеріали справи №23/73 повернути до
господарського суду міста Києва.

3. Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена до
суду касаційної інстанції у
встановлені законом порядку та строки.

Головуючий суддя
І.А. Іоннікова

Судді
О.М. Гаврилюк

О.М. Коротун