ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2014 року Справа № 905/5521/13 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

головуючого - судді
Карабаня В.Я.,

суддів
Жаботиної Г.В., Ковтонюк Л.В.

у відкритому судовому засіданні за
участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

розглянувши касаційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
"ДТЕК Донецькобленерго"

на постанову Донецького апеляційного
господарського суду від 18.02.2014р.

у справі № 905/5521/13 Господарського суду
Донецької області

за позовом Публічного акціонерного
товариства "ДТЕК Донецькобленерго"

до Державного підприємства "Зуївська
експериментальна
теплоелектроцентраль"

про врегулювання розбіжностей, що
виникли при укладенні договору на
передачу електричної енергії,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду
Донецької області від 20.11.2013р. (суддя
Бокова Ю.В.), залишеним без змін
постановою Донецького апеляційного
господарського суду від 18.02.2014р. (судді:
Принцевська Н.М., Колядко Т.М., Скакун
О.А.) та з урахуванням додаткового
рішення від 09.12.2013р., а також ухвали про
виправлення описки від 09.12.2013р.,
врегульовані розбіжності, які виникли
між Публічним акціонерним товариством
"ДТЕК Донецькобленерго" та Державним
підприємством "Зуївська
експериментальна теплоенергоцентраль"
при укладанні договору про постачання
електричної енергії № 15 та вирішено:

Пункт 5.5 договору прийняти в редакції
ПАТ "ДТЕК Донецькобленерго":
"Визначення фактичної електричної
потужності електроустановок споживача
виконується постачальником в будь-який
робочий день споживача у відповідності
до діючої Методики проведення
контрольних вимірів фактичної
електричної потужності у години
максимуму навантаження об'єднаної
енергетичної системи України.
Результати вимірів навантаження
оформлюються актом контролю
електричної потужності".

Абзац 16 пункту 9.1 договору прийняти в
редакції відповідача: "а також
повідомлення про встановлення
договірних величин споживання
електричної потужності, повідомлення
про обсяги скоригованих договірних
величин обсягу споживання електричної
енергії та потужності, повідомлення
про перевищення договірних величин
споживання електричної енергії та
угоди про реструктуризацію є
невід'ємними частинами цього Договору".

Передостанній абзац розділу 10 договору
прийняти в редакції позивача: "з
моменту набрання чинності даним
договором (далі - новий договір),
договір між Постачальником та
Споживачем від 01.11.2005 року № 15 про
постачання електричної енергії (про
користування електричною енергією)
далі - попередній договір втрачає
чинність в частині зобов'язань
Постачальника продавати електричну
енергію Споживачу. В частині
розрахунків за продану електричну
енергію, перетікання реактивної
електроенергії, господарсько-правовій
відповідальності (ст.216 ГК України), а
також в частині відповідальності за
порушення грошових зобов'язань (ст. 625
ЦК України), екологічної складової (за
наявності) попередній договір втрачає
чинність після здійснення в повному
обсязі всіх розрахунків за ним".

Останній абзац розділу 10 договору
прийняти в редакції суду: "У разі
порушення Споживачем розрахунків за
попереднім договором, Постачальник має
право припинити чи обмежити
електроспоживання Споживача
відповідно до порядку визначеному
Правилами користування електричною
енергією".

В задоволенні вимог позивача стосовно
викладення додатку №1 до договору від
01.05.2013 р. №15 в редакції позивача -
відмовлено.

Також відмовлено в задоволенні
позовної вимоги щодо визначення
01.05.2013р. днем укладення договору про
постачання електричної енергії №15.
Днем укладення договору про постачання
електричної енергії №15 визначено день
набрання чинності рішенням суду.

Провадження щодо позовних вимог про
врегулювання розбіжностей, що
залишились не врегульованими, при
укладенні договору про постачання
електричної енергії № 15 від 01.05.13 р., а
саме: абзацу 1 розділу 1, п.п. 2.2.3., п.п. 3.1.5.,
п.п. 3.2.2, п.п. 4.2.1, п.п. 4.2.2, п.п. 4.2.4, абзацу 2
п. 5.1., абзац 4 п. 5.3., п. 5.6., абзац 2 п.п. 6.1.1.,
абзац 2 п.п. 6.1.3, абзацу 7 п.п. 6.1.3, абзацу 1
п.п. 6.1.7, абзацу 2 п.п. 6.1.7., абзацу 18 п. 9.1. -
припинено на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80
Господарського процесуального кодексу
України.

Не погоджуючись з прийнятими у справі
рішенням та постановою, Публічне
акціонерне товариство "ДТЕК
Донецькобленерго" звернулось до Вищого
господарського суду України з
касаційною скаргою, в якій, посилаючись
на порушення судами попередніх
інстанцій норм матеріального та
процесуального права, просить їх
скасувати в частині відмови в
задоволенні позовних вимог щодо
викладення додатку №1 до договору від
01.05.2013р. №15 та абзацу 16 п. 9.1 названого
договору в редакції позивача та
прийняти нове рішення, яким викласти
додаток №1 до договору від 01.05.2013р. №15
та абзац 16 п. 9.1 названого договору в
редакції позивача.

Розглянувши касаційну скаргу,
перевіривши правильність застосування
господарськими судами попередніх
інстанцій норм матеріального та
процесуального права, Вищий
господарський суд України дійшов
висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Господарськими судами встановлено:

На виконання вимог ст. 26 Закону України
„Про електроенергетику", п.1.3 Правил
користування електричною енергією
(Правила), та ст.275 Господарського
кодексу України щодо споживання
електроенергії лише на підставі
договору, позивач направив
відповідачу проект Договору № 15 від
01.05.2013 р. (Договір), який було повернуто
відповідачем листом №1050 від 09.07.2013 р.
разом із протоколом розбіжностей до
нього.

Не погодившись із запропонованою
редакцією спірних пунктів проекту
Договору, позивач звернувся до
відповідача з протоколом погодження
розбіжностей до Договору.

У зв'язку із не узгодженням сторонами
протоколу погодження розбіжностей до
Договору, позивач відповідно до ч.7 ст.
181 Господарського кодексу України
звернувся до суду з метою врегулювання
розбіжностей у судовому порядку та
викладення розділу І абзацу 1, п.п. 2.2.3.,
п.п. 3.1.5., п.п. 3.2.2., п.п. 4.2.1., п.п. 4.2.2., п.п.
4.2.4., абз. 2 п. 5.1, абз. 4 п. 5.3., п. 5.5., п. 5.6.,
абз. 2 п.п. 6.1.1, абз. 2 п.п. 6.1.3, абз. 7 п.п. 6.1.3,
абз. 1 п.п. 6.1.7, абз. 2 п.п. 6.1.7, абз.16 п.9.1,
абз. 18 п. 9.1, два останніх абз. розділу 10
Договору №15 від 01.05.2013 р. в редакції
позивача.

Господарськими судами встановлено, що
шляхом підписання протоколу
узгодження розбіжностей від 22.10.2013року
сторонами досягнуто згоди щодо частини
спірних умов договору, а саме: абзацу 1
розділу 1, п.п. 2.2.3., п.п. 3.1.5., п.п. 3.2.2, п.п.
4.2.1, п.п. 4.2.2, п.п. 4.2.4, абзацу 2 п. 5.1., абзац 4
п. 5.3., п. 5.6., абзац 2 п.п. 6.1.1., абзац 2 п.п.
6.1.3, абзацу 7 п.п. 6.1.3, абзацу 1 п.п. 6.1.7,
абзацу 2 п.п. 6.1.7., абзацу 18 п. 9.1., тому
судами попередніх інстанцій
правомірно на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80
Господарського процесуального кодексу
України припинено провадження у
справі у цій частині позовних вимог.

Неузгодженими залишились пункт 5.5
договору, абзац 16 пункту 9.1 договору,
передостанній абзац розділу 10
договору, останній абзац розділу 10
договору, додаток № 1 до договору від
01.05.2013 р. № 15.

Перевіряючи на відповідність вимогам
чинного законодавства запропоновані
сторонами редакції спірних умов
договору господарські суди попередніх
інстанцій виходили з наступного:

За приписами частин 1 та 6 ст. 179
Господарського кодексу України
суб'єкти господарювання, які
забезпечують споживачів, зазначених у
частині першій цієї статті,
електроенергією, зв'язком, послугами
залізничного та інших видів
транспорту, а у випадках, передбачених
законом, також інші суб'єкти
зобов'язані укладати договори з усіма
споживачами їхньої продукції (послуг).
Законодавством можуть бути
передбачені обов'язкові умови таких
договорів.

Щодо пункту 5.5 спірного договору суд
касаційної інстанції погоджується з
висновками судів попередніх інстанцій
з огляду на наступне.

Пунктом 5.5 спірного договору, в
редакції запропонованій позивачем,
передбачено: "визначення фактичної
електричної потужності
електроустановок споживача
виконується постачальником в будь-який
робочий день споживача у відповідності
до діючої Методики проведення
контрольних вимірів фактичної
електричної потужності у години
максимуму навантаження об'єднаної
енергетичної системи України.
Результати вимірів навантаження
оформлюються актом контролю
електричної потужності".

Відповідач пропонував наведену
редакцією п. 5.5 Договору доповнити
останнє речення наступним змістом: "та
повідомляють споживачу факсограмою з
обов'язковим підтвердженням
оригіналом документа шляхом
направлення належним чином (поштою,
кур'єром)".

Проаналізувавши редакцію п. 5.5
договору, запропоновану позивачем та
відповідачем, суди попередніх
інстанцій дійшли висновку, що п. 5.5
договору слід прийняти в редакції
позивача, оскільки ця редакція
відповідає положенням Розділу 3
Методики проведення контрольних
вимірів фактичної електричної
потужності у години максимуму
навантаження об'єднаної енергетичної
системи України, яким передбачений
порядок оформлення результатів
контрольних вимірів фактичної
електричної потужності, відповідно до
умов яких акт з контролю електричної
потужності складається
електропередавальною організацією у
двох примірниках (п. 3.2 Методики).
Відповідно до п. 3.3 Методики акт
підписується контролюючою особою й
уповноваженою особою споживача. Перший
примірник акта залишається у
контролюючої особи, другий надається
споживачу ( п. 3.4 Методики). Тобто,
оформлення результатів контрольних
вимірів фактичної електричної
потужності чітко визначений законом та
не потребує додаткових умов,
запропонованих відповідачем.

Щодо абзацу 16 пункту 19 договору суд
касаційної інстанції також
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій з огляду на
наступне.

Позивач запропонував викласти абзац 16
пункту 19 договору наступного змісту: "а
також повідомлення про встановлення
договірних величин споживання
електричної потужності, повідомлення
про обсяги скоригованих договірних
величин обсягу споживання електричної
енергії та потужності, повідомлення
про перевищення договірних величин
споживання електричної енергії та
угоди про реструктуризацію
заборгованості, додаткова угода №1 від
01.05.2013 р. до даного Договору є
невід'ємними частинами цього Договору".

Відповідач з цією редакцією не згоден,
наполягав на узгодженні абзацу 16
пункту 19 спірного договору в наступній
редакції: "а також повідомлення про
встановлення договірних величин
споживання електричної потужності,
повідомлення про обсяги скоригованих
договірних величин обсягу споживання
електричної енергії та потужності,
повідомлення про перевищення
договірних величин споживання
електричної енергії та угоди про
реструктуризацію є невід'ємними
частинами цього Договору". Зазначив, що
додаткова угода №1 від 01.05.2013р. не
відноситься до предмету договору №15
від 01.05.2013р., регулює відносини, що
утворились між підприємствами під час
дії договору від 01.11.2005р. №15, частина
суми, що зазначена у вказаній
додатковій угоді, входить до реєстру
кредиторів відповідача по справі про
банкрутство № 5/190б.

Серед позовних вимог позивача
містилася вимога щодо викладення
додаткової угоди № 1 до договору про
постачання електричної енергії від
01.05.2013р. №15 в редакції позивача.

Відповідач заперечив проти позовних
вимог в цій частині з тих же підстав,
яким він обґрунтував свою незгоду
укладення абзацу 16 пункту 19 в редакції
позивача, а саме додаткова угода №1 від
01.05.2013р. не відноситься до предмету
договору №15 від 01.05.2013р., регулює
відносини, що утворились між
підприємствами під час дії договору
від 01.11.2005р. №15, частина суми, що
зазначена у вказаній додатковій угоді,
входить до реєстру кредиторів
відповідача по справі про банкрутство
№ 5/190б.

Проаналізувавши додаткову угоду №1 до
договору та абзац 16 пункту 19 спірного
договору в редакції позивача, суди
дійшли обґрунтованого висновку про
відмову в задоволенні позовних вимог в
цій частині на підставі того, що
укладення такої додаткової угоди не є
обов'язковим в силу закону і повинна
укладатися за згодою сторін.

Позивач також запропонував викласти
два останні абзаци розділу 10 договору в
наступній редакції: "з моменту набрання
чинності даним договором (далі - новий
договір), договір між Постачальником та
Споживачем від 01.11.2005 року №15 про
постачання електричної енергії (про
користування електричною енергією)
далі - попередній договір втрачає
чинність в частині зобов'язань
Постачальника продавати електричну
енергію Споживачу. В частині
розрахунків за продану електричну
енергію, перетікання реактивної
електроенергії, господарсько-правовій
відповідальності (ст.216 ГК України), а
також в частині відповідальності за
порушення грошових зобов'язань (ст.625 ЦК
України)), екологічної складової (за
наявності) попередній договір втрачає
чинність після здійснення в повному
обсязі всіх розрахунків за ним.

У разі порушення Споживачем
розрахунків за попереднім договором,
Постачальник має право припинити чи
обмежити електроспоживання Споживача
відповідно до умов нового договору".

Відповідач з цією редакцією не
погодився, вказав, що договір від
01.11.2005р. №15 припинив дію. Також
зазначив, що договір від 01.11.2005р. №15 та
договір від 01.05.2013р. №15 є самостійними
документами, мають різні часові межі та
окремі предмети договору.

Проаналізувавши два останніх абзаци
розділу 10 договору від 01.05.2013р. суди
прийняли до уваги редакцію позивача
частково, зокрема: "з моменту набрання
чинності даним договором (далі - новий
договір), договір між Постачальником та
Споживачем від 01.11.2005 року №15 про
постачання електричної енергії (про
користування електричною енергією)
далі - попередній договір втрачає
чинність в частині зобов'язань
Постачальника продавати електричну
енергію Споживачу. В частині
розрахунків за продану електричну
енергію, перетікання реактивної
електроенергії, господарсько-правовій
відповідальності (ст.216 ГК України), а
також в частині відповідальності за
порушення грошових зобов'язань (ст. 625
ЦК України), екологічної складової (за
наявності) попередній договір втрачає
чинність після здійснення в повному
обсязі всіх розрахунків за ним",
оскільки: по-перше, не суперечить
нормам чинному законодавства; по-друге,
жодною зі сторін до матеріалів справи
не надано будь-яких доказів припинення
дії договору від 01.11.2005р. №15.

Суди правомірно вказали на
недоцільність включення до умов
договору останнього абзацу розділу 10
договору, а саме: "у разі порушення
Споживачем розрахунків за попереднім
договором, Постачальник має право
припинити чи обмежити
електроспоживання споживача
відповідно до умов нового договору",
оскільки право припинення чи обмеження
електроспоживання споживача у разі
порушення останнім зобов'язань з
розрахунків є правом постачальника
електричної енергії і порядок
припинення подачі електроенергії
визначений Правилами користування
електричною енергією.

Таким чином, суди дійшли висновку про
викладення передостаннього абзацу
розділу 10 договору в редакції позивача:
"з моменту набрання чинності даним
договором (далі - новий договір),
договір між Постачальником та
Споживачем від 01.11.2005 року №15 про
постачання електричної енергії (про
користування електричною енергією)
далі - попередній договір втрачає
чинність в частині зобов'язань
Постачальника продавати електричну
енергію Споживачу. В частині
розрахунків за продану електричну
енергію, перетікання реактивної
електроенергії, господарсько-правовій
відповідальності (ст.216 ГК УКраїни), а
також в частині відповідальності за
порушення грошових зобов'язань (ст. 625
ЦК України), екологічної складової (за
наявності) попередній договір втрачає
чинність після здійснення в повному
обсязі всіх розрахунків за ним".

Останній абзац розділу 10 договору
господарський суд виклав в редакції
суду: "У разі порушення Споживачем
розрахунків за попереднім договором,
Постачальник має право припинити чи
обмежити електроспоживання Споживача
відповідно до порядку визначеному
Правилами користування електричною
енергією".

З урахуванням викладеного суди
попередніх інстанцій правильно
вирішили спір у даній справі.

Суд також обґрунтовано відмовив в
задоволенні клопотання позивача від
12.08.2013р. №5/Юр-7094/13 про виділення
позовної вимоги в частині викладення
тексту додаткової угоди №1 до договору
про постачання електричної енергії №15
від 01.05.2013 р. в редакції позивача в
окреме провадження, оскільки виділення
позовної вимоги в окреме провадження
не передбачено Господарським
процесуальним кодексом України.

З огляду на викладене, касаційна
інстанція, перевіривши відповідно до
частини 2 статті 111-5 Господарського
процесуального кодексу України
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення у оскаржених
рішенні та постанові, дійшла висновку
про відсутність підстав для їх
скасування.

Керуючись ст.ст. 111-5, 111-7, ст. 111-9, 111-11
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "ДТЕК
Донецькобленерго" залишити без
задоволення, а постанову Донецького
апеляційного господарського суду від
18.02.2014р. у справі №905/5521/13 - без змін.

Головуючий суддя Карабань В.Я.
Судді Жаботина Г.В.
Ковтонюк Л.В.