м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Спеціалізованої
державної податкової інспекції з
обслуговування великих платників у м.
Харкові МГУ Міндоходів
до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Міжнародна юридична
фірма "Ді енд Ді Лоєрс"
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
Національний банк України
про визнання кредиторських вимог та
зобов'язання вчинити дії
Судді: Васильченко Т.В. (головуючий)
в присутності представників сторін:
від позивача - Павліченко К.В.
довіреність №1770/00.00.12 від 27.08.2013;
від відповідача - не з'явилися;
від третьої особи - Маслова В.М.
довіреність №18-208/1340-3206 від 03.03.2011.
Суть спору: Спеціалізована державна
податкова інспекція з обслуговування
великих платників у м. Харкові МГУ
Міндоходів звернулася до
господарського суду міста Києва з
позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Міжнародна юридична
фірма "Ді енд Ді Лоєрс" про визнання
кредиторських вимог та зобов'язання
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
акціонерний комерційний банк
"Європейський" має податкову
заборгованість в розмірі 92458671,82 грн.,
яка у відповідності до п. 5.5 договору
про передавання в управління
непроданих активів від 05.10.2012 №22-Л,
підлягає акцептуванню, визнанню та
внесенню до реєстру вимог кредиторів
Банку на підставі рішення суду.
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 19.09.2013 порушено провадження у
03.10.2013 позивач через відділ діловодства
суду подав пояснення по справі, в яких
зауважує на тому, що відповідно до п. 5.5
договору про передавання в управління
непроданих активів, який укладений між
відповідачем, ліквідатором
акціонерного комерційного банку
«Європейський» та Національним банком
України, відповідач має право вносити
зміни до переліку незадоволених вимог
кредиторів банку, зокрема на підставі
рішення суду.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 03.10.2013 залучено до участі у
справі в якості третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача -
Національний банк України та
відкладено розгляд справи.

08.11.2013 через відділ діловодства суду
Національний банк України подав
пояснення, в яких вказав, що від дня
відкликання банківської ліцензії банк
перестав здійснювати господарську
діяльність, витрати в процесі
ліквідації банку на сплату податків ст.
96 Закону України "Про банки та
банківську діяльність" не передбачено,
а кошти, які надходять на
накопичувальний рахунок банку в
ліквідаційній процедурі, не є доходом в
розумінні чинного законодавства, так
як є коштами, що формують ліквідаційну
масу, призначену для погашення вимог
кредиторів та оплати витрат
ліквідатора. Крім того, на думку НБУ,
Податковий кодекс України не регулює
питання погашення податкових
зобов'язань чи стягнення податкового
боргу з осіб, на які поширюються норми
розділу V Закону України "Про банки та
банківську діяльність", у зв'язку з чим
вимоги позивача вважає такими, що не
відповідають вимогам законодавства.

В судовому засіданні 11.11.2013, в зв'язку зі
складністю справи, суд дійшов висновку
про призначення колегіального
розгляду вказаної справи.

Розпорядженням в.о. Голови
господарського суду міста Києва від
11.11.2013 призначено колегіальний розгляд
справи № 910/18171/13 в наступному складі
суду: Головуючий суддя:
Васильченко Т.В., судді: Ломака B.C.,
Любченко М.О.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 11.11.2013 справу №910/18171/13 на
підставі ст. ст. 65, 86 ГПК України
прийнято до провадження колегією
суддів у складі: Головуючий суддя
Васильченко Т.В., судді Ломака B.C.,
Любченко М.О. та призначено до розгляду.

18.11.2013 третя особа через відділ
діловодства суду подала доповнення до
пояснень по справі, в яких повідомила,
що згідно рішення Комісії НБУ з питань
нагляду та регулювання діяльності
банків від 19.10.2012 № 830 ліквідаційну
процедуру АКБ "Європейський" завершено,
а відповідно до ст. 91 Закону України
"Про банки та банківську діяльність"
вимоги за зобов'язаннями банку, що
виникли під час проведення ліквідації,
можуть пред'являтися тільки в межах
ліквідаційної процедури, у зв'язку з
чим вважає, що у позивача відсутні
правові підстави для звернення із
даним позовом.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 02.12.2013 продовжено
процесуальний строк вирішення даного
спору на п'ятнадцять днів та відкладено
розгляд справи.

13.01.2014 через відділ діловодства суду
від відповідача надійшов відзив на
позовну заяву, в якому відповідач
просить відхилити позовні вимоги, у
зв'язку з тим, що за приписами ст. 91
Закону України "Про банки та банківську
діяльність" вимоги за зобов'язаннями
банку, що виникли під час проведення
ліквідації, можуть пред'являтися
тільки в межах ліквідаційної
процедури, яка рішенням Комісії НБУ з
питань нагляду та регулювання
діяльності банків від 19.10.2012 № 830
завершена.

27.01.2014 позивач подав пояснення по
справі, в яких наголошує на тому, що
податкова перевірка банку була
здійснена та прийняті відповідні
податкові повідомлення-рішення ще до
закінчення ліквідаційної процедури
банку.

Розпорядженням Голови господарського
суду міста Києва від 27.01.2014 справу
№910/18171/13 передано на розгляд колегії
суддів у складі: Головуючий суддя:
Васильченко Т.В., судді Ломака B.C.,
Марченко О.В.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 27.01.2014 справу №910/18171/13 на
підставі ст. ст. 65, 86 ГПК України
прийнято до провадження колегією
суддів у складі: Головуючий суддя:
Васильченко Т.В., судді Ломака B.C.,
Марченко О.В. та призначено до розгляду.

Розпорядженням Голови господарського
суду міста Києва від 26.03.2014 справу
№910/18171/13 передано на розгляд колегії
суддів у складі: Головуючий суддя:
Васильченко Т.В., судді Ломака B.C.,
Дупляк О.М. у зв'язку з перебуванням
судді Марченко О.В. у відпустці.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 26.03.2014 справу №910/18171/13 на
підставі ст.ст. 65, 86 ГПК України
прийнято до провадження колегією
суддів у складі: Головуючий суддя
Васильченко Т.В., судді Ломака B.C.,
Дупляк О.М. та призначено до розгляду.

Розпорядженням Голови господарського
суду міста Києва від 23.04.2014 справу
№910/18171/13 передано на розгляд колегії
суддів у складі: Головуючий суддя:
Васильченко Т.В., судді Ломака B.C.,
Любченко М.О. у зв'язку з перебуванням
судді Дупляк О.М. у відпустці.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 23.04.2014 справу №910/18171/13 на
підставі ст.ст. 65, 86 ГПК України
прийнято до провадження колегією
суддів у складі: Головуючий суддя
Васильченко Т.В., судді Ломака B.C.,
Любченко М.О. та призначено до розгляду.

23.04.2014 третя особа через відділ
діловодства суду подала пояснення по
справі, в яких наголосила на тому, що
поточні зобов'язання банку в процедурі
ліквідації, в т.ч. податкові, діючим
законодавством не передбачені, у
зв'язку з чим просить відмовити в
задоволенні позовних вимог.

Представник позивача в судовому
засіданні 23.04.2014 позовні вимоги
підтримав в повному обсязі, просив
задовольнити.

Представник третьої особи в судовому
засіданні 23.04.2014 проти позовних вимог
заперечив.

Відповідач своїх представників в
судове засідання 23.04.2014 не направив, про
причини неявки суду не повідомив, хоча
про час та місце проведення судового
засідання повідомлений своєчасно та
належним чином, заяв чи клопотань до
суду не подав.

Відповідно до п. 3.9 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" розпочинаючи судовий
розгляд, суддя має встановити, чи
повідомлені про час і місце цього
розгляду особи, які беруть участь у
справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі
якщо ухвалу про порушення провадження
у справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка представника
відповідача не перешкоджає всебічному,
повному та об'єктивному розгляду всіх
обставин справи, суд вважає за можливе
розглянути справу за наявними в ній
матеріалами.

В судовому засіданні 23.04.2014 оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників позивача та третьої
особи, які приймали участь під час
розгляду справи, з'ясувавши фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
та оцінивши докази, які мають значення
для розгляду справи і вирішення спору
по суті, господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерний комерційний банк
"Європейський" мав свідоцтво про
державну реєстрацію юридичної особи
серія А01 № 083611 та діяв на підставі
Статуту погодженого Головним
управлінням Національного банку
України по м. Києву і Київській області
14.11.2007 і затвердженого загальними
зборами акціонерів, протокол від 09.07.2007.

Банк знаходиться на податковому обліку
в Спеціалізованій державній
податковій інспекції з обслуговування
великих платників у м. Харкові
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів.

Постановою Правління Національного
банку України від 19.08.2009 № 489 відкликано
банківську ліцензію Акціонерного
комерційного банку "Європейський" та
прийнято рішення про ліквідацію Банку.

В подальшому, у зв'язку із закінченням
строку ліквідації Банку його непродані
активи та перелік незадоволених вимог
кредиторів Банку згідно договору про
передавання в управління непроданих
активів від 05.10.2012 № 22-Л ліквідатором
передано визначеній Національним
банком України юридичній особі - ТОВ
"Міжнародна юридична фірма "Ді енд Ді
Лоєрс" (відповідач), яка зобов'язана
вжити всіх необхідних заходів для
задоволення вимог кредиторів Банку за
рахунок переданих активів Банку.

Вказаний договір укладений
ліквідатором Банку (Установник
управління), ТОВ "Міжнародна юридична
фірма "Ді енд Ді Лоєрс" (Управитель) та
Національним банком України.

Згідно п. 1.1 вказаного договору
установник управління передає в
управління управителеві активи, наявні
на балансі установника управління на
дату укладення цього договору (далі -
активи), а управитель приймає в
управління активи і зобов'язується
вживати всіх необхідних заходів для
задоволення вимог кредиторів
установника управління (далі -
вигодонабувачі) за рахунок активів.
Перелік активів наведено в додатку 1 до
цього договору. Вигодонабувачами за
договором є кредитори установника
управління, які на дату підписання
договору внесені до переліку (реєстру)
вимог кредиторів установника
управління та кредитори, вимоги яких
виникли під час здійснення
ліквідаційної процедури установника
управління та розрахунки з якими не
проведені.

Відповідно до п.5.5 договору управитель
має право вносити зміни до переліку
вигодонабувачів у разі надходження:
документів, що відповідно до
законодавства України підтверджують
спадкоємництво за вимогою кредитора,
яка включена до реєстру вимог;
документів, що відповідно до
законодавства України підтверджують
правонаступництво юридичної особи
внаслідок реорганізації, за вимогою
кредитора, яка включена до реєстру
вимог; відмови кредитора від вимог;
виписки з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців про державну
реєстрацію припинення юридичної особи
або фізичної особи-підприємця;
виконавчих документів про стягнення з
установника управління або про
зобов'язання установника управління
щодо повернення (сплати, відшкодування)
коштів, що надійшли до органів
державної виконавчої служби у зв'язку
із закінченням виконавчого
провадження.

В інших випадках управитель має право
вносити зміни до переліку
вигодонабувачів лише на підставі
рішення суду.

Як зазначає позивач, під час
ліквідаційної процедури АКБ
«Європейський» в період з жовтня 2009 по
грудень 2012 у банку виник борг щодо
сплати податку на додану вартість в
сумі 9171002,00 грн. та податку на
прибуток в сумі 32954289,00 грн.

Вказані суми відповідно до матеріалів
справи визначені АКБ «Європейський»
самостійно шляхом подачі позивачу
відповідної податкової декларації, а
також позивачем на підставі податкових
рішень-повідомлень, які не були
оскаржені відповідачем, у зв'язку з
чим, за твердженням позивача, є
узгодженими.

Окрім основних зобов'язань зі сплати
податків, позивачем нараховано
відповідачу штрафи на підставі
податкових рішень-повідомлень в
загальній сумі 50333380,79 грн.

25.02.2013 позивач отримав лист
Національного банку України №55-010/3123, в
якому повідомлено про укладення АКБ
"Європейський" з ТОВ "Міжнародна
юридична фірма "Ді енд Ді Лоєрс"
договору про передавання в управління
непроданих активів від 05.10.2012 № 22-Л та
про можливість звернення до вказаної
юридичної фірми з питань, що стосуються
погашення зобов'язань, які рахуються за
Банком.

У зв'язку з цим, позивач звернувся до
відповідача, як управителя активами
банку, зі своїми вимогами, у відповідь
на що отримав лист відповідача № 21-06/13
від 20.06.2013, в якому повідомлено, що
згідно реєстру кредиторів АКБ
«Європейський», переданого по договору
про передавання в управління
непроданих активів №22-Л,
Спеціалізовану державну податкову
інспекцію по роботі з ВПП у м. Харкові
було визнано кредитором Банку та
вимоги, зареєстровані 25.09.2009 в сумі
34910850,00 грн., які включені до сьомої
черги реєстру, а вносити зміни до
переліку вигодонабувачів (реєстру
кредиторів АКБ «Європейський»)
управитель має право лише на підставі
рішення суду.

З цих підстав, позивач звернувся до
суду з даним позовом.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до частини 4 статті 110
Цивільного кодексу України
особливості ліквідації банків
встановлюються Законом України "Про
банки і банківську діяльність".

Так, частиною 1 статті 1 Закону України
"Про банки і банківську діяльність" (в
редакції чинній на момент виникнення
даних правовідносин) визначено, що цей
Закон визначає структуру банківської
системи, економічні, організаційні і
правові засади створення, діяльності,
реорганізації і ліквідації банку.

Згідно з частиною 3 статті 88 цього
Закону (в редакції чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
законодавство України про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом при розгляді
судом справи про визнання банку
неплатоспроможним застосовується в
частині, що не суперечить нормам цього
Закону.

Отже, вказаний Закон є спеціальним,
яким врегульовані відносини, що
виникають в процедурі ліквідації
банку, інші законодавчі норми можуть
бути застосовані в частині, що йому не
суперечать.

Приписи пункту 8 статті 91, положення
абзацу 25 статті 2 Закону України "Про
банки і банківську діяльність" (в
редакції чинній на момент виникнення
даних правовідносин) слід розглядати у
взаємозв'язку з нормами статей 2, 89, 91,
92, 93, 96 цього ж Закону, якими визначено,
що ліквідаційна маса складається з
усіх видів майнових активів (майно та
майнові права банку), які належать йому
на праві власності на день відкриття
ліквідаційної процедури та виявлені в
ході ліквідації; з відкликанням
банківської ліцензії та призначенням
ліквідатора банку строк виконання всіх
його грошових зобов'язань, в т.ч.
зобов'язань по сплаті податків та
зборів (обов'язкових платежів)
вважається таким, що настав;
кредитори, без винятків щодо
податкових органів, мають право
подавати заяви про майнові вимоги до
банку ліквідатору в місячний строк з
дня публікації оголошення про
відкриття процедури ліквідації; до
повноважень ліквідатора серед інших
визначено формування ліквідаційної
маси, за рахунок якої ліквідатор у
визначеній черговості задовольняє
своєчасно заявлені вимоги кредиторів,
які виникли станом на день відкриття
ліквідаційної процедури, внесені до
реєстру вимог кредиторів;
ліквідатор припиняє прийняття вимог
кредиторів після закінчення одного
місяця з дня опублікування оголошення
про початок ліквідаційної процедури,
протягом трьох місяців з дня
публікації оголошення про початок
ліквідаційної процедури визначає суму
заборгованості кожному кредитору та
відносить вимоги до певної черги
погашення, відхиляє вимоги у разі їх не
підтвердження, складає перелік
акцептованих ним вимог для
затвердження Національним банком
України, сповіщає кредиторів про
акцептування вимог; кредитори мають
право надіслати ліквідатору свої
заперечення щодо визнаних ним вимог
протягом одного місяця з дня отримання
повідомлення та звернутися до суду зі
скаргою на дії ліквідатора; вимоги,
заявлені після закінчення строку,
встановленого для їх подання,
ліквідатором не розглядаються і
вважаються погашеними.

Частиною 1 статті 91 Закону України
"Про банки і банківську діяльність"
(в редакції чинній на момент виникнення
даних правовідносин) встановлено, що з
дня прийняття рішення про відкликання
ліцензії та призначення ліквідатора:
банківська діяльність банку
завершується закінченням
технологічного циклу конкретних
операцій у разі, якщо це сприятиме
збереженню або збільшенню
ліквідаційної маси.

Відповідно до частини 2 статті 96
вказаного Закону оплата витрат,
пов'язаних із здійсненням
ліквідаційної процедури, здійснюється
позачергово протягом усієї процедури
ліквідації банку в межах кошторису
витрат, затвердженого Національним
банком України. До цих витрат, зокрема,
належать: оплата державного мита;
витрати на опублікування оголошення
про ліквідацію банку; витрати на
публікацію інформації про порядок
продажу майна банку; витрати
ліквідатора, пов'язані з утриманням і
збереженням активів банку; витрати на
оцінку та продаж майна; витрати на
проведення аудиту; витрати на оплату
роботи ліквідатора (включаючи
залучених для забезпечення здійснення
повноважень ліквідатора осіб); витрати
на виплату вихідної допомоги
звільненим працівникам банку; оплата
кредиту, отриманого для виплати
вихідної допомоги. Майно банку, що є
предметом застави, включається до
складу ліквідаційної маси, але
використовується виключно для
позачергового задоволення вимог
заставодержателя. Заставодержатель
має право за погодженням з
ліквідатором здійснити реалізацію
заставленого майна у порядку,
встановленому чинним законодавством
або договором застави, та отримати
задоволення своїх вимог повністю або
частково. У разі недостатності коштів
від реалізації заставленого майна для
задоволення визнаних ліквідатором
кредиторських вимог заставодержателя
не задоволені вимоги підлягають
задоволенню в порядку черговості,
встановленої цим Законом. Вимоги
кожної наступної черги
задовольняються в міру надходження на
рахунок коштів від продажу майна банку
після повного задоволення вимог
попередньої черги.

Згідно з пунктом 9.3 глави 9 розділом VІ
Положення про застосування заходів
впливу за порушення банківського
законодавства, затвердженого
постановою правління НБУ № 369 від 28.08.2001
( в редакції чинній на час виникнення
спірних правовідносин) з дня отримання
рішення про своє призначення
ліквідатор зобов'язаний уживати
заходів щодо ефективної ліквідації
банку та максимального задоволення
вимог кредиторів відповідно до своїх
повноважень, законодавства України, у
тому числі цього Положення. З метою
забезпечення ліквідаційної процедури
ліквідатор відкриває накопичувальний
рахунок банку в територіальному
управлінні Національного банку
України в Операційному управлінні
Національного банку України (п.8.1).

При цьому, Положенням №369 встановлено,
що ліквідатор здійснює витрати на
ліквідацію банку за рахунок коштів
банку в межах кошторису витрат
ліквідатора і зобов'язаний
використовувати кошти ліквідаційної
маси на задоволення вимог кредиторів
банку та забезпечення ліквідаційної
процедури.

Таким чином, кошти які надходять на
накопичувальний рахунок банку, не є
доходом в розумінні чинного
законодавства України, за їх рахунок
утворюється ліквідаційна маса для
задоволення вимог кредиторів по
зобов'язаннях, що виникли станом на
день відкриття ліквідаційної процедур
та здійснюється оплата витрат
ліквідатора для проведення
ліквідаційної процедури.

Для здійснення процедури ліквідації
банку оплата витрат здійснюється
позачергово в межах затвердженого
Національним банком України кошторису
витрат, вичерпний перелік яких містить
частина 2 статті 96 Закону України
"Про банки і банківську діяльність",
тобто до реєстру вимог кредиторів
вимоги по поточних зобов'язаннях, що
виникають в межах ліквідаційної
процедури, не включаються. Інші поточні
зобов'язання банку в процедурі
ліквідації, в т.ч. податкові, діючим
законодавством не передбачені.

При цьому, Податковий кодекс України
не регулює питання погашення
податкових зобов'язань чи стягнення
податкового боргу з осіб, на які
поширюються норми розділу V
"Тимчасова адміністрація та ліквідація
банків" Закону України "Про банки і
банківську діяльність", проте
зазначені норми чинного законодавства
не звільняють юридичні особи, які
знаходяться у процедурі ліквідації,
від обов'язку надавати податкову
звітність.

Як було встановлено вище, податкові
зобов'язання Банку виникли за період з
01.10.2009 по 04.12.2012, тобто після відкриття
ліквідаційної процедури (19.08.2009), а
відтак з огляду на вимоги зазначених
вище норм чинного законодавства не
можуть бути включені до реєстру вимог
кредиторів, тим більш, що будь-які
поточні податкові зобов'язання діючим
законодавством не передбачені.

Аналогічна правова позиція викладена і
в постановах Вищого господарського
суду України від 09.04.2014 у справі
№5023/5584/12 та від 01.04.2014 у справі №922/3408/13.

За таких обставин, у суду відсутні
підстави для акцептування заявлених
кредиторських вимог, їх включення до
переліку акцептованих вимог для
затвердження Національним банком
України як поточних грошових вимог, які
складаються з податку на прибуток
банків, податку на додану вартість та
нарахованих санкцій, у зв'язку з чим
позовні вимоги не можуть бути визнані
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

При цьому, судом також враховано, що
нарахування будь-яких штрафних санкцій
в період ліквідаційної процедури є
неправомірним, оскільки п. 4 ст. 91 Закону
України «Про банки і банківську
діяльність», в редакції чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин, визначено, що з дня
прийняття рішення про відкликання
ліцензії та призначення ліквідатора
припиняється нарахування процентів,
неустойки (штрафу, пені) та інших
економічних санкцій по всіх видах
заборгованості банку.

Згідно ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

Зокрема, в силу вимог ст. ст. 33, 34
цього Кодексу кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог та заперечень. Докази подаються
сторонами та іншими учасниками
судового процесу. Обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Позаяк, позивачем під час розгляду
даної справи не доведено, а судом не
встановлено правомірності та
обґрунтованості заявлених вимог.

З огляду на вищевикладене, суд прийшов
до висновку про відмову в задоволенні
позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 43, 32, 33, 43, 44,
49, 82-85 Господарського процесуального
кодексу України, господарський суд, -

В И Р
І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити
повністю.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 23.04.2014.

Головуючий суддя

Т.В.Васильченко

Судді

В.С.Ломака

М.О.Любченко