ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

14.04.14р. Справа № 904/4953/13За позовом
Заступника прокурора
Дніпропетровської області в інтересах
держави в особі Головного управління
Держземагенства у Дніпропетровській
області, м. Дніпропетровськ

до відповідача-1: Дніпропетровської
районної державної адміністрації, смт.
Ювілейне Дніпропетровської області;

відповідача-2: Управління
Держземагенства у Дніпропетровському
районі Дніпропетровської області, м.
Дніпропетровськ

відповідача-3: Комунального
підприємства "Спорт-Інвест"
Дніпропетровської міської ради, м.
Дніпропетровськ

про визнання недійсними розпорядження,
державних актів на право постійного
користування земельними ділянками та
зобов'язання повернути земельні
ділянки

Суддя ЗАГИНАЙКО Т.В.

Представники:

від прокурора: Барчук А.Б. - прокурор
відділу, посв. від 17.08.2012р. №000856;

Моташко М.К.- прокурор
відділу, посв. від 27.08.2012р. №001416;

від позивача: Єрмоленко Н.С. - заступник
начальника, дов. від 17.01.2014р.

№0.6-569/2-14;

Шевченко С.В.- представник, дов. від
17.01.2014р. №32-4-0.6-563/2-14 (був присутній у
судовому засіданні 08.04.2014р.);

від відповідача-1: Азарова Л.П.-
представник, дов. від 13.09.2013р. №5/19-1910
(був присутній у судовому засіданні
26.02.2014р.);

Колесников В.М. - головний спеціаліст,
дов. від 11.12.2013р. №01-50-2521/0/2-13 (був
присутній у судових засіданнях 04.03.2014р.,
11.03.2014р., 19.03.2014р., 31.03.2014р. та 08.04.2014р.);

від відповідача-2: Каюк Д.Г. -
представник, дов. від 11.02.2014р. №0549 (був
присутній у судових засіданнях 26.02.2014р.,
04.03.2014р., 11.03.2014р. та 08.04.2014р.);

від відповідача-3: Набоков А.М.-
представник, дов. від 05.02.2014р. б/н.

СУТЬ СПОРУ:

Згідно із статтею 77 Господарського
процесуального кодексу України у
судовому засіданні було оголошено
перерви до 31.03.2014р., 08.04.2014р. та до 14.04.2014р.

Заступник прокурора Дніпропетровської
області звернувся до господарського
суду Дніпропетровської області з
позовом в інтересах держави в особі
позивача, в якому просить суд:

- визнати недійсним розпорядження
голови Дніпропетровської районної
державної адміністрації "Про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення земельних ділянок в
постійне користування Комунальному
підприємству "Спорт-Інвест"
Дніпропетровської міської ради для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва"
від 28.12.2012р. № 2193-р;

- визнати недійсним Державний акт на
право постійного користування
земельною ділянкою серії ЯЯ № 046433 від
29.12.2012р., зареєстрований у Книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі за №00091
площею 73,0749 га, що розташована за межами
населеного пункту на території
Новоолександрівської сільської ради
Дніпропетровського району,
кадастровий номер - :04:001:0202;

- визнати недійсним Державний акт на
право постійного користування
земельною ділянкою серії ЯЯ № 046434 від
29.12.2012р., зареєстрований у Книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі за №00090
площею 57,7277 га, що розташована за межами
населеного пункту на території
Новоолександрівської сільської ради
Дніпропетровського району,
кадастровий номер - :04:005:0001;

- визнати недійсним Державний акт на
право постійного користування
земельною ділянкою серії ЯЯ № 046435 від
29.12.2012р., зареєстрований у Книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі за № 00089
площею 205,5373 га, що розташована за
межами населеного пункту на території
Новоолександрівської сільської ради
Дніпропетровського району,
кадастровий номер - :04:008:0033;

- зобов'язати відповідача-3 повернути
позивачу земельну ділянку площею 73,0749
га, що розташована за межами населеного
пункту на території
Новоолександрівської сільської ради
Дніпропетровського району,
кадастровий номер - :04:001:0202;

- зобов'язати відповідача-3 повернути
позивачу земельну ділянку площею
57,7277 га, що розташована за межами
населеного пункту на території
Новоолександрівської сільської ради
Дніпропетровського району,
кадастровий номер-:04:005:0001;

- зобов'язати відповідача-3 повернути
позивачу земельну ділянку площею 205,5373
га, що розташована за межами населеного
пункту на території
Новоолександрівської сільської ради
Дніпропетровського району,
кадастровий номер - :04:008:0033.

В обґрунтування позову прокурор
посилається на наявність порушень
вимог земельного законодавства при
розробці та погодженні проекту
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок загальною площею 336,3399 га в
постійне користування КП
«Спорт-Інвест» Дніпропетровської
міської ради.

Позивач у поясненнях (вх.№50819/13 від
20.08.2013р.) зазначає про те, що: - передача
земельної ділянки площею 6,21 га для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва
здійснена з порушенням вимог
земельного законодавства, без
дотримання процедури зміни цільового
призначення земель, визначеної
Порядком, затвердженим постановою
Кабінету Міністрів України від 11.04.2002р.
№502; - при погоджені проекту
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок загальною площею 336, 3399 га в
постійне користування відповідачу-3
відсутня інформація щодо врахування
вимог погоджувального листа
Дніпропетровського обласного центру з
охорони історико-культурних цінностей
від 27.12.2012р. №5925/2 щодо наявності
об'єктів культурної спадщини, в якому
зазначено, що з метою захисту пам'яток
археології - об'єктів культурної
спадщини, площа пам'яток разом з
охоронними зонами повинна бути
вилучена зі складу земельних ділянок
площею 205,5373 га та 73,0749 га; - земельні
ділянки, які надаються у власність або
користування із категорії земель
сільськогосподарського призначення,
площею більш як 100 гектарів
розробляються на підставі проектів
землеустрою, що забезпечують
еколого-економічне обґрунтування
сівозміни та впорядкування угідь.

Відповідач-3 у відзивах (вх. № 43707/13 від
18.07.2013р., вх.№45929/13 від 29.07.2013р.) на
позовну заяву просить відмовити в
позові повністю, оскільки: -
розпорядження Голови районної
Державної адміністрації від 28.12.2012р.
№2193-р "Про затвердження проекту
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок в постійне користування
Комунальному підприємству
"Спорт-Інвест" Дніпропетровської
міської ради для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва"
було прийнято в повній відповідності
до діючих, на той момент, норм чинного
земельного законодавства України і не
може бути визнаним недійсним на
підставі норм частини 4 статті 122
Земельного кодексу України та наказу
Держземагенства України від 28.02.2013р.
№72; - зміни категорії та цільового
використання земель у даному випадку
не відбувається; - у оскаржуваному
розпорядженні інформація про те, що
землі забудовані - відсутня, у
пояснювальній записці до проекту
землеустрою прямо вказано про
відсутність будівель і споруд; -
застосування "Порядку розроблення
проектів землеустрою, що забезпечують
еколого-економічне обґрунтування
сівозміни та впорядкування угідь",
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 02.11.2011р. №1134, до
спірних правовідносин є хибним та
необґрунтованим; - посилання на норми
статті 50 Закону України "Про
землеустрій" та постанови Кабінету
Міністрів України від 08.12.2010р. №1117 є
безпідставними, оскільки не
передбачають наявність збірного
кадастрового плану земельних ділянок,
кадастрового плану земельних ділянок з
експлікацією угідь, в наявному
кадастрову плані на земельну ділянку
площею 73,0749 наявність погодження
відділу Держкомзему у
Дніпропетровському районні; -
агрохімічні паспорти є у наявності та в
проекті землеустрою щодо відведення
земельних ділянок; - виконання умов,
викладених у висновку, можливо вбачати
із графічних матеріалів; - вихідні дані
для проекту землеустрою формуються до
його розробки, тобто площа земельної
ділянки після формування (уточнення)
меж земельної ділянки може
зменшуватися; - немає вимоги в статті 9
Закону України "Про державну
експертизу землевпорядної
документації", якою передбачено
проходження даного проекту відведення
землі обов'язковій Державній
експертизі і здобуття її позитивного
висновку.

Приватне підприємство "Нікаленд" у
поясненнях (вх.№51965/13 від 27.08.2013р.)
зазначає про те, що: - вихідні дані для
проекту землеустрою формуються до його
розробки, тобто площа земельної
ділянки після формування (уточнення)
меж земельної ділянки може
зменшуватися; - різниця в площі
земельних ділянок, які відводяться в
постійне користування відповідачу-3 на
початку розробки проекту площею 338,7854
га та затвердженою площею 336,3399 га
склалася в результаті врахування
погоджувального листа
Дніпропетровського обласного центру з
охорони історико-культурних цінностей
від 27.12.12р. №5925/2 щодо наявності об'єктів
культурної спадщини, в якому зазначено
пам'ятки археології разом з охоронними
зонами; - з загальної обміряної площі
338,7854 га були виключені пам'ятки
археології (кургани) разом з охоронними
зонами, а також були виключені сторонні
землекористувачі та інші лінійні
споруди (стовпи та інше), які
знаходяться на території відведених
земельних ділянок; - зміни категорії та
цільового використання земель у даному
випадку не відбувається; - у
оскаржуваному розпорядженні
інформація про те, що землі забудовані -
відсутня, у пояснювальній записці до
проекту землеустрою прямо вказано про
відсутність будівель і споруд.

В подальшому прокурор у заяві (вх.№14873/14
від 04.03.2014р.) про зміну підстав позовної
заяви просить розглянути справу з
урахуванням цієї заяви, а позовні
вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування вимог за заявою про
зміну підстав позовної заяви прокурор
посилається на те, що: - пунктом 2
розпорядження від 28.12.2012р. №2193-р „Про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення земельних ділянок в
постійне користування комунальному
підприємству „Спорт-Інвест"
Дніпропетровської міської ради для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва
(рілля, пасовища) до загальної площі
земельних ділянок, передбачених для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва
(рілля, пасовища) включено забудовані
землі, що використовуються для
технічної інфраструктури для
видалення відходів - 6,21га; - вказана
земельна ділянка площею 6,21 га є землею
промисловості відповідно до
розпорядження голови
Дніпропетровської районної державної
адміністрації „Про надання земельної
ділянки в оренду ВАТ „Дніпрошина" від
29.07.2003р. №481-р і договору оренди
земельної ділянки від 06.10.2003р. №1077/03/КП;
- докази прийняття компетентним
органом, а саме Дніпропетровською
обласною державною адміністрацією,
рішення щодо зміни цільового
призначення земельної ділянки з земель
промисловості на землі
сільськогосподарського призначення в
матеріалах справи відсутні; - передача
земельної ділянки площею 6, 21 га для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва
здійснена з порушенням вимог статей 19,
20, 21, 22 Земельного кодексу України без
дотримання процедури зміни цільового
призначення земель, визначеної
Порядком зміни цільового призначення
земель, які перебувають у власності
громадян або юридичних осіб; -
розпорядження земельною ділянкою
здійснено Дніпропетровською районною
державною адміністрацією за
відсутності відповідних повноважень; -
Законом України „Про державну
експертизу землевпорядної
документації" визначено, що проекти
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок особливо цінних земель та
проекти землеустрою щодо створення
нових землеволодінь і
землекористувань підлягають
обов'язковій державній експертизі; -
затвердження проекту землеустрою без
позитивного висновку землевпорядної
експертизи є грубим порушенням вимог
земельного законодавства; -
відповідач-3 як комунальне
підприємство не могло набути право
постійного користування на земельну
ділянку державної форми власності; -
відповідач-3 не є
сільськогосподарським підприємством,
а тому не мало права отримати у
постійне користування земельну
ділянку сільськогосподарського
призначення для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва.

Також прокурор у поясненнях (вх. №18000/14
від 19.03.2014р.) зазначає, що розпорядження
голови Дніпропетровської районної
державної адміністрації "Про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення земельних ділянок в
постійне користування Комунальному
підприємству "Спорт-Інвест"
Дніпропетровської міської ради для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва"
від 28.12.2012р. № 2193-р є незаконним та
підлягає визнанню недійсним з огляду
на наступне: - земельна ділянка площею
2,21 га є землею промисловості, що
підтверджується розпорядженням голови
Дніпропетровської районної державної
адміністрації "Про надання земельної
ділянки в оренду ВАТ „Дніпрошина" від
29.07.2003р. №481-р та договором оренди
земельної ділянки від 06.10.2003р. №1077/03/КП,
передача вказаної земельної ділянки
відбулася без зміни цільового
призначення земель, що є порушенням
земельного законодавства; - покров
спірних земельних ділянок належить до
категорії особливо цінних грунтів,
тому проект землеустрою щодо
відведення такої земельної ділянки
підлягає державній експертизі, і
затвердження даного проекту без
позитивного висновку землевпорядної
експертизи є грубим порушенням
законодавства; при передачі земельних
ділянок площею 336, 3399 га відповідачем-1
не було враховано вимоги статті 24
Земельного кодексу України, відповідно
до якої така земельна ділянка могла
надатися для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва
виключно комунальному
сільськогосподарському підприємству;
відповідач-3 не є
сільськогосподарським підприємством,
оскільки це не вбачається з його
статуту, штатних розписів на 2013 рік,
положень законодавства; земельна
ділянка державної форми власності не
може перебувати у постійному
користування унітарного комунального
підприємства.

Позивач у поясненнях (вх. №17787/14 від
18.03.2014р.) зазначає, що: - затвердження
проекту землеустрою без позитивного
висновку землевпорядної експертизи є
порушенням вимог земельного
законодавства; - у разі, якщо
підприємство не є
сільськогосподарським, отримати у
користування земельну ділянку для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
не є можливим.

Відповідач-1 - Дніпропетровська районна
державна адміністрація у запереченні
(вх. №16069/14 від 11.03.2014р.) на заяву про
зміну підстав позовної заяви просить у
задоволенні позову відмовити,
посилаючись на те, що: - оскаржуване
розпорядження прийнято в межах
компетенції райдержадміністрації, є
законним та скасуванню не підлягає; -
земельна ділянка, яка передана на
умовах оренди ВАТ „Дніпрошина" та
належить до земель промисловості, і
земельна ділянка, надана відповідачу-3 -
це різні земельні ділянки, які мають
однакову площу, але різне цільове
призначення; - стосовно необхідності
проведення експертизи проекту
землеустрою у висновку Управління
Держземагенства у Дніпропетровському
районі такої вимоги не зазначено,
належних доказів віднесення
відведених земель до особливо цінних
позивачем не надано; - обмежень щодо
того, що комунальні
несільськогосподарські підприємства
можуть набувати в постійне
користування землі
сільськогосподарського призначення
державної власності, стаття 92
Земельного кодексу України не містить;
- позивачем не надано належних доказів
в підтвердження того, що відповідач-3 не
є сільськогосподарським
підприємством; - право комунального
підприємства на набуття права
постійного користування земельною
ділянкою державної власності
передбачено статтями 92, 123 Земельного
кодексу України.

Відповідач-2 відзиву на позов та інших
витребуваних господарським судом
документів не надав, у листі (вх. №22040
від 08.04.2014р.) зазначає, що не має
заперечень щодо позовних вимог,
просить суд розглянути справу без
участі представника Управління
Держземагенства у Дніпропетровському
районі Дніпропетровської області та
прийняти рішення на розсуд суду.

Відповідач-3 у відзиві (вх.№20489/14 від
31.03.2014р.) просить позовну заяву залишити
без задоволення, посилаючись на те, що: -
наведені прокурором доводи про
порушення Закону України "Про
землеустрій", Порядку розроблення
проектів землеустрою щодо відведення
земельних ділянок є необгрунованими,
оскільки одним із основних видів
діяльності відповідача-3 є вирощування
та переробка сільськогосподарської
продукції, тобто ведення товарного
сільськогосподарського виробництва; -
в матеріалах справи відсутні належні
докази того, що земельна ділянка, яка
перебувала в оренді ВАТ „Дніпрошина",
раніше у встановленому порядку була
віднесена до земель промисловості; - в
матеріалах справи відсутні належні
докази віднесення спірних ділянок до
земельних ділянок з особливо цінними
грунтами; згідно Довідки з ЄДРПОУ
одними з основних видів економічної
діяльності відповідача-3 є вирощування
та переробка сільськогосподарської
продукції.

Також прокурор у заяві (вх.№14872/14 від
04.03.2014р.) про забезпечення позову
просить винести ухвалу про
забезпечення позову у справі №904/4953/13
шляхом заборони відповідачу-3 вчиняти
будь-які дії, спрямовані на
використання (засівання, засадження,
тощо) земельних ділянок
сільськогосподарського призначення,
право користування якими посвідчено
державними актами на право постійного
користування землею від 29.12.2012р. серії
ЯЯ №046435 за №00089 (площа 205,5373 га);
від 29.12.2012р. серії ЯЯ №046434 за №00090
(площа 57,7277 га), від 29.12.2012р. серія ЯЯ
№046433 за №00091 (площа 73,0749 за),
заборони відповідачу-3 передавати
(надавати) іншим особам право
користування вказаними земельними
ділянками, а також заборони іншим
особам вчиняти дії по використанню
зазначених земельних ділянок на
підставі угод, укладених з
відповідачем-3.

Вказана заява мотивована тим, що у
випадку, якщо спірні земельні ділянки
будуть використані підприємством за
призначенням (наприклад, засіяні,
засаджені) або надані у користування
для таких цілей іншим особам,
повернення спірних земельних ділянок
власнику за рішенням суду стане
можливим лише після збору врожаю, який
є власністю користувача землі.

Приймаючи до уваги те, що:

- згідно статті 66 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд за заявою сторони,
прокурора або з власної ініціативи має
право вжити передбачених статтею 67
цього Кодексу заходів до забезпечення
позову; забезпечення позову
допускається в будь-якій стадії
провадження у справі, якщо невжиття
таких заходів може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
господарського суду;

- відповідно до статті 67 Господарського
процесуального кодексу України позов
забезпечується: - накладанням арешту
на майно або грошові суми, що належать
відповідачеві; - забороною
відповідачеві вчиняти певні дії; -
забороною іншим особам вчиняти дії, що
стосуються предмета спору; - зупиненням
стягнення на підставі виконавчого
документа або іншого документа, за яким
стягнення здійснюється у безспірному
порядку; - зупиненням продажу
арештованого майна, якщо подано позов
про визнання права власності на це
майно і про зняття з нього арешту.

- умовою застосування заходів до
забезпечення позову є достатньо
обґрунтоване припущення, що майно
(грошові кошти), яке є у відповідача на
момент пред'явлення позову до нього,
може зникнути, зменшитися за кількістю
або погіршитися за якістю на момент
виконання рішення;

- відповідно до пункту 1 постанови
Вищого господарського суду від 26.12.2011р.
№16 „Про деякі питання практики
застосування заходів до забезпечення
позову" особа, яка подала заяву про
забезпечення позову, повинна
обґрунтувати причини звернення із
заявою про забезпечення позову; з цією
метою та з урахуванням загальних вимог,
передбачених статтею 33 Господарського
процесуального кодексу України,
обов'язковим є подання доказів
наявності фактичних обставин, з якими
пов'язується застосування певного
заходу до забезпечення позову; у
вирішенні питання про забезпечення
позову господарський суд має здійснити
оцінку обґрунтованості доводів
заявника щодо необхідності вжиття
відповідних заходів з урахуванням:
розумності, обґрунтованості і
адекватності вимог заявника щодо
забезпечення позову; забезпечення
збалансованості інтересів сторін, а
також інших учасників судового
процесу; наявності зв'язку між
конкретним заходом до забезпечення
позову і предметом позовної вимоги,
зокрема, чи спроможний такий захід
забезпечити фактичне виконання
судового рішення в разі задоволення
позову; імовірності утруднення
виконання або невиконання рішення
господарського суду в разі невжиття
таких заходів; запобігання порушенню у
зв'язку із вжиттям таких заходів прав
та охоронюваних законом інтересів
осіб, що не є учасниками даного
судового процесу; у разі вжиття заходів
до забезпечення позову з ініціативи
господарського суду відповідні дії
мають бути мотивовані з урахуванням,
зокрема, наведеного, а також припису
пункту 3 частини другої статті 86
Господарського процесуального кодексу
України;

- прокурором до заяви про забезпечення
позову не надано доказів в
підтвердження наявності фактичних
обставин, з якими пов'язується заборона
відповідачеві-3 вчиняти будь-які дії,
спрямовані на використання (засівання,
засадження, тощо) спірних земельних
ділянок;

- тому клопотання прокурора про
забезпечення позову задоволенню не
підлягає.

У судовому засіданні 14.04.2014р.
представником відповідача-3 усно було
зазначено, що у прокурора, яким
підписано заяву про зміну підстав
позовної заяви, відсутні повноваження
на підписання такої заяви.

Приймаючи до уваги, що:

- позовна заява (вх. № 4551 від 25.06.2013р.)
підписана заступником прокурора
Дніпропетровської області Ричкою О.;

- заява (вх.№14873/14 від 04.03.2014р.) про зміну
підстав позовної заяви підписана
прокурором відділу забезпечення
участі в судах прокуратури
Дніпропетровської області А.
Барчук;

- до заяви про зміну підстав позовної
заяви додано підписану прокурором
Дніпропетровської області Марчук Н.В.
довіреність від 26.11.2013р. №05/1-4593вих-13,
відповідно до якої Барчук А.Б.
надається право знайомитися з
матеріалами справи, брати участь у
судових засіданнях, подавати докази,
брати участь у їх дослідженні, заявляти
клопотання та відводи, надавати усні та
письмові пояснення суду, надавати свої
доводи, міркування та заперечення,
визнати позов чи скаргу повністю або
частково, не визнати, оскаржувати
рішення та ухвали суду, вимагати
виконання рішення, ухвал, постанови
суду;

- згідно з пунктом 3.12 постанови Пленуму
Вищого господарського суду від 26.12.2011,
№ 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" право позивача на
зміну предмета або підстави позову
може бути реалізоване лише до початку
розгляду господарським судом справи по
суті та лише у суді першої інстанції
шляхом подання до суду відповідної
письмової заяви, яка за формою і
змістом має узгоджуватися із статтею 54
ГПК з доданням до неї документів,
зазначених у статті 57 названого
Кодексу; невідповідність згаданої
заяви вимогам цих норм процесуального
права є підставою для її повернення з
підстав, передбачених частиною першою
статті 63 ГПК;

- відповідно до частини 1 статті 54
Господарського процесуального кодексу
України позовна заява подається до
господарського суду в письмовій формі
і підписується повноважною посадовою
особою позивача Позовна заява
подається до господарського суду в
письмовій формі і підписується
повноважною посадовою особою позивача
або його представником, прокурором,
громадянином - суб'єктом
підприємницької діяльності або його
представником;

- до позовної заяви, підписаної
представником позивача, додається
довіреність чи інший документ, що
підтверджує повноваження представника
позивача (частина 3 статті 57
Господарського процесуального кодексу
України);

- згідно з пунктом 11 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
23.03.2012 № 7 "Про деякі питання участі
прокурора у розгляді справ,
підвідомчих господарським судам" судам
необхідно враховувати, що за змістом
статті 40 Закону України "Про
прокуратуру" право щодо зміни,
доповнення, відкликання, відмови від
позову (заяви), апеляційної, касаційної
скарги надано не лише прокурору, який
їх подав, а й прокурору вищого рівня,
його першому заступнику чи заступнику;

- з пункту 3.5 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 23.03.2012
№ 7 "Про деякі питання участі прокурора
у розгляді справ, підвідомчих
господарським судам" вбачається, що
коли до позовної заяви не додані
належні документи на підтвердження
повноважень особи, що підписала цю
заяву як представник позивача в
господарському суді (частини третя -
шоста статті 28 ГПК), і на ці документи
немає посилання в заяві, це означає, що
вона не підписана особою, яка має право
її підписувати, і підлягає поверненню;

- з довіреності від 26.11.2013р. №05/1-4593вих-13
не вбачається, що Барчук А.Б.
уповноважена на зміну підстав поданої
заступником прокурора
Дніпропетровської області позовної
заяви.

За заявою прокурора здійснювався запис
розгляду судової справи за допомогою
технічних засобів, а саме:
автоматизованої системи „Діловодство
спеціалізованого суду" на диск CD-R
серійний номер 1008176RE1713.

У судовому засіданні було оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Дослідивши матеріали справи,
вислухавши пояснення представників
прокурора та сторін господарський суд,
-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 27.08.2013р.
у справі №904/4953/13 у задоволенні позову
Заступника прокурора
Дніпропетровської області в інтересах
держави в особі Головного управління
Держземагенства у Дніпропетровській
області до відповідача-1:
Дніпропетровської районної державної
адміністрації, до відповідача-2:
Управління Держземагенства у
Дніпропетровському районі
Дніпропетровської області, до
відповідача-3: Комунального
підприємства "Спорт-Інвест"
Дніпропетровської міської ради, про
визнання недійсними розпорядження,
державних актів на право постійного
користування земельними ділянками та
інше відмовлено в повному обсязі.
Додатковим рішенням господарського
суду Дніпропетровської області від
02.09.2013 року у справі № 904/4953/13 стягнено з
Головного управління Держземагенства
у Дніпропетровській області на користь
Державного бюджету України 8 029 грн.
судового збору.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
31.10.2013р. рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 27.08.2013
року та додаткове рішення
господарського суду Дніпропетровської
області від 02.09.2013 року у справі
№ 904/4953/13 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду
України від 21.01.2014р. рішення
господарського суду Дніпропетровської
області від 27.08.2013 та постанову
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від 31.10.2013
скасовано, справу направлено на новий
розгляд до господарського суду
Дніпропетровської області та
зазначено, що під час нового розгляду
справи необхідно вирішити наступні
питання: - чи прийняте головою
Дніпропетровської районної державної
адміністрації розпорядження "Про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення земельних ділянок в
постійне користування Комунальному
підприємству "Спорт-Інвест"
Дніпропетровської міської ради для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва"
від 28.12.2012р. № 2193-р з перевищенням
повноважень, встановлених нормами
земельного законодавства, чинного на
момент його прийняття, чи суперечить
воно актам земельного законодавства,
чинним на момент його прийняття, щодо
надання спірних земельних ділянок в
оренду та чи порушує воно права
позивача; - встановити з посиланням на
належні докази, чи відносяться ґрунти,
що знаходяться на спірних земельних
ділянках, до особливо цінних та
вирішити питання про те, чи було
обов'язковим проведення державної
експертизи землевпорядної
документації спірних земельних
ділянок.

Як вбачається, 14.12.2012р. Комунальне
підприємство "Спорт-Інвест"
Дніпропетровської міської ради
звернулось до голови
Дніпропетровської районної державної
адміністрації з заявою про надання
дозволу на розробку проекту відведення
у постійне користування земельних
ділянок, які знаходяться за межами
населеного пункту на території
Новоолександрівської сільської ради,
орієнтовною площею 600 га, за рахунок
категорії земель: рілля (300 га), пасовища
(200 га), господарські дороги (100 га), для
ведення сільськогосподарського
виробництва.

17.12.2012р. розпорядженням голови
Дніпропетровської районної державної
адміністрації №1970-р „Про надання
дозволу на складання проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки в постійне користування
Комунальному підприємству
„Спорт-Інвест" Дніпропетровської
міської ради для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва"
надано дозвіл на складання проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки площею 600 га в постійне
користування для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва за
рахунок земель сільськогосподарського
призначення запасу - рілля, пасовища,
полезахисні лісові насадження, інші
лісові землі, інші захисні насадження,
господарські дороги, за межами
населеного пункту на території
Новоолександрівської сільської ради.

25.12.2012р. між Комунальним підприємством
"Спорт-Інвест" Дніпропетровської
міської ради, як замовником, та
Приватним підприємством "Ніколенд", яке
має ліцензію Державного комітету
України із земельних ресурсів на
проведення робіт із землеустрою (серія
АВ № 440220, строком дії з 30.03.2009р. по
29.03.2014р.), як виконавцем, було укладено
договір, відповідно до умов якого
виконавцю замовником видано завдання
на виконання робіт з розроблення
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки. Як зазначено в
завданні на виконання робіт (додаток 4
до договору), підставою для їх
виконання є розпорядження голови
Дніпропетровської районної державної
адміністрації, характеристика об'єкта:
місце розташування - за межами
населеного пункту на території
Новоолександрівської сільської ради,
форма власності - державна, цільове
призначення - для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва.

На підставі заявки Комунального
підприємства "Спорт-Інвест"
Дніпропетровської міської ради
Приватним підприємством "Ніколенд"
розроблений проект землеустрою щодо
відведення земельної ділянки в
постійне користування Комунальному
підприємству "Спорт-Інвест"
Дніпропетровської міської ради для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва за
межами населеного пункту на території
Новоолександрівської сільської ради.

Відповідно до пояснювальної записки
проекту межі земельної ділянки,
необхідної для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва та
відведення Комунальному підприємству
"Спорт-Інвест" Дніпропетровської
міської ради, погоджено згідно з
існуючими вимогами з Відділом
регіонального розвитку,
містобудування, архітектури та
житлово-комунального господарства
Дніпропетровської
райдержадміністрації, Державним
управлінням охорони навколишнього
природного середовища в
Дніпропетровській області, Відділом
Держкомзему у Дніпропетровському
районі Дніпропетровської області,
Дніпропетровським обласним центром з
охорони історико-культурних цінностей,
Дніпропетровською районною
санітарно-епідеміологічною станцією.

Зазначений вище проект землеустрою
затверджено розпорядженням голови
Дніпропетровської районної державної
адміністрації від 28.12.2012р. № 2193-р. "Про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення земельних ділянок в
постійне користування Комунальному
підприємству "Спорт-Інвест"
Дніпропетровської міської ради для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва".
Вказаним розпорядженням також
передано Комунальному підприємству
"Спорт-Інвест" Дніпропетровської
міської ради в постійне користування
земельні ділянки для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва
загальною площею 336,3399 га, із них: ріллі -
195,9808 га, пасовищ - 134,1491 га, для
видалення відходів - 6,21 га, розташовані
за межами населеного пункту на
території Новоолександрівської
сільської ради, за рахунок земель
сільськогосподарського призначення
земельного запасу (рілля, пасовища).

На підставі розпорядження голови
Дніпропетровської районної державної
адміністрації від 28.12.2012р. № 2193-р "Про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення земельних ділянок в
постійне користування Комунальному
підприємству "Спорт-Інвест"
Дніпропетровської міської ради для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва"
Комунальному підприємству
"Спорт-Інвест" Дніпропетровської
міської ради видано державні акти на
право постійного користування
земельною ділянкою, а саме: - Державний
акт серії ЯЯ № 046433 від 29.12.2012,
зареєстрований в Книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі за
№00091, щодо земельної ділянки
площею 73,0749 га, кадастровий номер -
:04:001:0202; - Державний акт серії ЯЯ №
046434 від 29.12.2012, зареєстрований в Книзі
записів реєстрації державних актів на
право власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі за
№ 00090, щодо земельної ділянки
площею 57, 7277 га, кадастровий номер -
:04:005:0001; - Державний акт серії ЯЯ №
046435 від 29.12.2012, зареєстрований в Книзі
записів реєстрації державних актів на
право власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі за № 00089,
щодо земельної ділянки площею 205,5373 га,
кадастровий номер - :04:008:0033.

Відповідно до чинного законодавства
акт державного чи іншого органу - це
юридична форма рішень цих органів,
тобто офіційний письмовий документ,
який породжує певні правові наслідки,
спрямований на регулювання тих чи
інших суспільних відносин і має
обов'язковий характер для суб'єктів цих
відносин.

Підставами для визнання акта недійним
є невідповідність його вимогам
чинного законодавства та/або
визначеній законом компетенції
органу, який видав цей акт; обов'язковою
умовою визнання акта недійсним є
також порушення у зв'язку з прийняттям
відповідного акта прав та
охоронюваних законом інтересів
підприємства чи організації - позивача
у справі.

Прокурор вважає, що відповідач-1,
видаючи розпорядження від 28.12.2012р. №
2193-р "Про затвердження проекту
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок в постійне користування
Комунальному підприємству
"Спорт-Інвест" Дніпропетровської
міської ради для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва",
допустив порушення норм чинного на час
його видання законодавства, оскільки
затверджений проект не відповідає
вимогам Земельного кодексу України,
Закону України „Про державну
експертизу землевпорядної
документації", Закону України „Про
землеустрій"; позивач позовні вимоги
прокурора підтримує у повному обсязі;
відповідач-2 не має заперечень щодо
позовних вимог та просить прийняти
рішення на розсуд суду; відповідачі-1, -3
проти задоволення позову заперечують,
що і є причиною виникнення спору.

Враховуючи викладене, оцінивши докази
в їх сукупності, суд доходить до
висновку про необґрунтованість вимог
прокурора, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 1
Господарського процесуального кодексу
України підприємства, установи,
організації, інші юридичні особи (у
тому числі іноземні), громадяни, які
здійснюють підприємницьку діяльність
без створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності
(далі - підприємства та організації),
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

Отже, право на позов у особи в силу
вимог статті 1 Господарського
процесуального кодексу України
виникає після порушення відповідачем
її прав і охоронюваних законом
інтересів.

Згідно з частиною 3 статті 2
Господарського процесуального кодексу
України прокурор, який звертається до
господарського суду в інтересах
держави, в позовній заяві самостійно
визначає, в чому полягає порушення
інтересів держави, та обґрунтовує
необхідність їх захисту, а також вказує
орган, уповноважений державою
здійснювати відповідні функції у
спірних відносинах; у разі відсутності
такого органу або відсутності у нього
повноважень щодо звернення до
господарського суду прокурор зазначає
про це в позовній заяві.

У разі прийняття господарським судом
позовної заяви, поданої прокурором в
інтересах держави в особі органу,
уповноваженого здійснювати функції
держави у спірних правовідносинах,
зазначений орган набуває статусу
позивача (частина 2 статті 29
Господарського процесуального кодексу
України).

Як вбачається заступник прокурора
Дніпропетровської області звернувся
до господарського суду із позовом в
інтересах держави в Головного
управління Держземагенства у
Дніпропетровській області до
відповідача-1: Дніпропетровської
районної державної адміністрації,
відповідача-2: Управління
Держземагенства у Дніпропетровському
районі Дніпропетровської області,
відповідача-3: Комунального
підприємства "Спорт-Інвест"
Дніпропетровської міської ради, про
визнання недійсними розпорядження,
державних актів на право постійного
користування земельними ділянками та
зобов'язання повернути земельні
ділянки.

Відповідно до пункту 4 статті 122
Земельного кодексу України
центральний орган виконавчої влади з
питань земельних ресурсів у галузі
земельних відносин та його
територіальні органи передають
земельні ділянки
сільськогосподарського призначення
державної власності, крім випадків,
визначених частиною восьмою цієї
статті, у власність або у користування
для всіх потреб.

Відповідно до пункту 1 Положення про
Державне агентство земельних ресурсів
України Державне агентство земельних
ресурсів України (Держземагентство
України) є центральним органом
виконавчої влади з питань земельних
ресурсів та топографо-геодезичної і
картографічної діяльності, діяльність
якого спрямовується і координується
Кабінетом Міністрів України через
Міністра аграрної політики та
продовольства України (далі - Міністр),
входить до системи органів виконавчої
влади і забезпечує реалізацію
державної політики у сфері земельних
відносин та топографо-геодезичної і
картографічної діяльності.

Отже, на момент звернення прокурора з
позовом до суду Головне управління
Держземагенства у Дніпропетровській
області є органом, уповноваженим
державою здійснювати відповідні
функції у спірних відносинах, щодо
розпорядження землями
сільськогосподарського призначення.

Проте, відповідно до статті 122
Земельного кодексу України (у редакції,
чинній на момент прийняття
розпорядження від 28.12.2012р. № 2193-р "Про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення земельних ділянок в
постійне користування Комунальному
підприємству "Спорт-Інвест"
Дніпропетровської міської ради для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва")
у центрального органу виконавчої влади
з питань земельних ресурсів у галузі
земельних відносин та його
територіальних органів були відсутні
будь-які повноваження щодо передачі
земельних ділянок у власність або у
користування.

Відповідно до статті 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Такий самий обов'язок в силу вимог
статті 29 Господарського
процесуального кодексу України
покладається на прокурора, який бере
участь у справі.

З матеріалів справи не вбачається, а
прокурором не доведено порушення на
момент прийняття спірного
розпорядження від 28.12.2012р. № 2193-р "Про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення земельних ділянок в
постійне користування Комунальному
підприємству "Спорт-Інвест"
Дніпропетровської міської ради для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва"
та видання державних актів на право
постійного користування земельною
ділянкою права позивача - Головного
управління Держземагенства у
Дніпропетровській області.

Згідно з частиною 2 статті 116 Земельного
кодексу України набуття права на землю
із земель державної та комунальної
власності громадянами та юридичними
особами здійснюється шляхом передачі
земельних ділянок у власність або
надання їх у користування.

Державні акти про право постійного
користування на земельну ділянку є
документами, що посвідчують відповідне
право і видаються на підставі рішень
Кабінету Міністрів України, обласних,
районних, Київської і Севастопольської
міських, селищних, сільських рад, Ради
Міністрів Автономної Республіки Крим,
обласної, районної, Київської і
Севастопольської міських державних
адміністрацій.

Порядок надання земельних ділянок
державної або комунальної власності у
користування встановлює стаття 123
Земельного кодексу України.

Відповідно до частини 2 статті 123
Земельного кодексу України (у редакції,
чинній на момент виникнення спірних
відносин) особа, зацікавлена в
одержанні у користування земельної
ділянки із земель державної або
комунальної власності за проектом
землеустрою щодо її відведення,
звертається з клопотанням про надання
дозволу на його розробку до
відповідної сільської, селищної,
міської, районної, обласної ради,
Кабінету Міністрів України, Ради
міністрів Автономної Республіки Крим,
місцевої державної адміністрації.

Відповідний орган виконавчої влади або
орган місцевого самоврядування в межах
їх повноважень у місячний строк
розглядає клопотання і дає дозвіл на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки або надає
мотивовану відмову у його наданні
(частина 3 статті 123 Земельного кодексу
України).

Проект землеустрою щодо відведення
земельної ділянки погоджується в
порядку, встановленому статтею 186-1
цього Кодексу (частина 4 статті 123
Земельного кодексу України).

Відповідний орган виконавчої влади або
орган місцевого самоврядування у
двотижневий строк з дня отримання
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки, а в разі
необхідності здійснення обов'язкової
державної експертизи землевпорядної
документації згідно із законом - після
отримання позитивного висновку такої
експертизи приймає рішення про надання
земельної ділянки у користування
(частина 6 статті 123 Земельного кодексу
України).

Частиною 3 статті 50 Закону України "Про
землеустрій" (у редакції, чинній на
момент прийняття спірного
розпорядження) встановлено, що проекти
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок включають: завдання на
розроблення проекту землеустрою;
пояснювальну записку; копію клопотання
(заяви) про надання дозволу на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки (у разі
формування та/або зміни цільового
призначення земельної ділянки за
рахунок земель державної чи
комунальної власності); рішення
Верховної Ради Автономної Республіки
Крим, Ради міністрів Автономної
Республіки Крим, відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування про надання дозволу на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки (у
випадках, передбачених законом);
письмову згоду землевласника
(землекористувача), засвідчену
нотаріально (у разі викупу (вилучення)
земельної ділянки в порядку,
встановленому законодавством), або
рішення суду; довідку з державної
статистичної звітності про наявність
земель та розподіл їх за власниками
земель, землекористувачами, угіддями;
матеріали геодезичних вишукувань та
землевпорядного проектування (у разі
формування земельної ділянки);
відомості про обчислення площі
земельної ділянки (у разі формування
земельної ділянки); копії
правовстановлюючих документів на
об'єкти нерухомого майна, розташовані
на земельній ділянці (за наявності
таких об'єктів); розрахунок розміру
втрат сільськогосподарського та
лісогосподарського виробництва (у
випадках, передбачених законом);
розрахунок розміру збитків власників
землі та землекористувачів (у випадках,
передбачених законом); акт
приймання-передачі межових знаків на
зберігання (у разі формування
земельної ділянки); акт перенесення в
натуру (на місцевість) меж охоронних
зон, зон санітарної охорони,
санітарно-захисних зон і зон
особливого режиму використання земель
за їх наявності (у разі формування
земельної ділянки); перелік обмежень у
використанні земельних ділянок;
викопіювання з кадастрової карти
(плану) або інші графічні матеріали, на
яких зазначено бажане місце
розташування земельної ділянки (у разі
формування земельної ділянки);
кадастровий план земельної ділянки;
матеріали перенесення меж земельної
ділянки в натуру (на місцевість) (у разі
формування земельної ділянки);
матеріали погодження проекту
землеустрою.

Як вбачається у матеріалах справи
наявна копія проекту землеустрою, яка
містить всі перелічені документи.
Документи, на які вказує прокурор , не
мали б бути включені до проекту
відведеної земельної ділянки.

Згідно положень статті 52 Закону
України "Про землеустрій" та Порядку
розроблення проектів землеустрою, що
забезпечують еколого-економічне
обґрунтування сівозміни та
впорядкування угідь, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 02.11.2011р. № 1134, копії агрохімічних
паспортів полів, земельних ділянок є
складовою частиною проектів
землеустрою, що забезпечують
еколого-економічне обґрунтування
сівозміни та впорядкування угідь, які,
в свою чергу, розробляються
безпосередньо для використання
земельних ділянок
сільськогосподарського призначення
для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва
(частина 4 статті 22 Земельного кодексу
України), та не є складовою частиною
проектів землеустрою щодо відведення
земельних ділянок.

Також, не випливає обов'язковість
наявності агрохімічного паспорту (його
копії) у складі проекту землеустрою
щодо відведення земельної ділянки
сільськогосподарського призначення
для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва і
з положень Порядку ведення
агрохімічного паспорта поля, земельної
ділянки, затвердженого наказом
Міністерства аграрної політики та
продовольства України від 11.10.2011 року №
536, на який в обґрунтування доводів
позовної заяви посилається прокурор.

Закон України "Про землеустрій"
визначає як самостійні види проекту
землеустрою проект землеустрою щодо
відведення земельної ділянки та проект
землеустрою, що забезпечує
еколого-економічне обґрунтування
сівозміни та впорядкування угідь.
Разом з тим, у спірних відносинах
розпорядженням Дніпропетровської
районної державної адміністрації від
28.12.2012р. № 2193-р "Про затвердження
проекту землеустрою щодо відведення
земельних ділянок в постійне
користування Комунальному
підприємству "Спорт-Інвест"
Дніпропетровської міської ради для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва"
затверджено саме проект землеустрою
щодо відведення земельних ділянок.

Господарський суд Дніпропетровської
області не погоджується з доводами
прокурора про відсутність в проекті
землеустрою інформації про врахування
вимог погоджувального листа
Дніпропетровського обласного центру з
охорони історико-культурних цінностей
(т.1, а.с. 162-163), складеного на стадії
погодження проекту землеустрою щодо
необхідності вилучення із складу
земельних ділянок площею 205,5373 га та
площею 73,0749 га площі пам'яток
археології - об'єктів культурної
спадщини разом з охоронними зонами та
щодо необхідності передбачити
сервітути для проїзду та проходу до
вказаних пам'яток. Порівняльний аналіз
графічних матеріалів проекту
землеустрою з урахуванням актів
перенесення в натуру (на місцевість)
меж земельного сервітуту (том 2, а.с. 12, 13,
16, 17, 18, 19, 20), плану розміщення пам'яток
(том 1, а.с. 197, 198), планів меж земельних
ділянок до державних актів на право
постійного користування земельними
ділянками (а.с. 21 - 23, том 1) свідчить про
те, що затвердженим проектом
землеустрою враховані вимоги
зазначеного погоджувального листа та
вилучені з площ земельних ділянок, які
передбачались проектом, площі, зайняті
курганами разом з охоронними зонами.

Про зазначені вище обставини також
свідчить факт наявності різниці в
площі земельних ділянок, яка була
запроектована до відведення на початку
розробки проекту - 338,7854 га, та яка
зазначена у затвердженому проекті, -
336,3399 га, що склалась в результаті
виключення зі складу земельних ділянок
пам'яток археології (курганів) разом з
охоронними зонами, та виключення інших
лінійних споруд (стовпів та інше), які
знаходяться на земельних ділянках.
Також, вказані обставини підтвердив у
письмових поясненнях (вх. №51965 від
27.08.2014р.) розробник проекту - Приватне
підприємство "Нікаленд".

На час складання проекту землеустрою
на відведення земельних ділянок
сервітути на право проїзду та проходу
до вказаних пам'яток не встановлені,
однак їх наявність передбачена в
проекті землеустрою щодо відведення
земельних ділянок, що не позбавляє в
подальшому права на їх встановлення у
порядку, визначеному законодавством.

Стосовно посилань прокурора на
відсутність погодження проекту
відведення земельної ділянки із
суміжними землекористувачами як на
підставу задоволення позову суд вважає
за необхідне зазначити, що діюча на час
прийняття оспорюваного розпорядження
редакція Земельного кодексу України не
вимагала від особи, зацікавленої у
наданні земельної ділянки в
користування, погодження проекту
відведення земельної ділянки із
суміжними землекористувачами.

Господарський суд відхиляє доводи
прокурора щодо порушення оспорюваним
розпорядженням Дніпропетровської
районної державної адміністрації
вимог Земельного кодексу України в
частині передачі у складі земельних
ділянок для товарного
сільськогосподарського виробництва
ділянки площею 6,21 га, яка раніше
перебувала в оренді ВАТ "Дніпрошина" і,
на думку прокурора, відноситься до
земель промисловості та мала
передаватись з дотриманням процедури
зміни цільового призначення земель. У
якості доказу на підтвердження
віднесення ділянки площею 6,21 га до
земель промисловості прокурор
посилається на розпорядження голови
Дніпропетровської районної державної
адміністрації від 29.07.2013р. №481-р „Про
надання земельної ділянки в оренду ВАТ
„Дніпрошина" та на договір оренди
земельної ділянки від 06.10.2003р. №1077/03/КП.

В силу приписів статтей 20, 122 Земельного
кодексу України віднесення земельних
ділянки до вказаної категорії (землі
промисловості) є повноваженням
обласних державних адміністрацій.

Прокурором не доведено, що земельна
ділянка площею 6,21 га у встановленому
законом порядку була віднесена до
земель промисловості.

Стосовно доводів прокурора щодо
необхідності проведення обов'язкової
державної експертизи проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки господарський суд зазначає
наступне.

Прокурор у позовній заяві вказує, що
ґрунтовий покрив земельної ділянки,
яка надана в постійне користування
Відповідача-3 на підставі
оскаржуваного розпорядження
Дніпропетровської районної державної
адміністрації, представлений групами
ґрунтів, що належать до особливо
цінних, в зв'язку з чим, в силу приписів
статті 9 Закону України „Про державну
експертизу землевпорядної
документації", зазначений проект
землеустрою підлягав обов'язковій
державній експертизі.

Статтею 9 Закону України „Про державну
експертизу землевпорядної
документації" передбачено, що
обов'язковій державній експертизі
підлягають, зокрема, проекти
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок особливо цінних земель.

Відповідно до статті 150 Земельного
кодексу України до особливо цінних
земель відносяться: чорноземи
нееродовані несолонцюваті на лесових
породах; лучно-чорноземні незасолені
несолонцюваті суглинкові ґрунти;
темно-сірі опідзолені та чорноземи
опідзолені на лесах і глеюваті; бурі
гірсько-лісові та дерновобуроземні
глибокі і середньоглибокі;
дерново-підзолисті суглинкові ґрунти;
торфовища з глибиною залягання торфу
більше одного метра і осушені
незалежно від глибини; коричневі
ґрунти Південного узбережжя Криму;
землі, надані в постійне користування
НВАО "Масандра" та підприємствам, що
входять до його складу; дернові глибокі
ґрунти Закарпаття; землі дослідних
полів науково-дослідних установ і
навчальних закладів; землі
природно-заповідного фонду; землі
історико-культурного призначення.

В підтвердження віднесення земель,
наданих відповідачу-3, до особливо
цінних земель прокурор посилається на
лист Державного підприємства
„Дніпропетровський науково-дослідний
та проектний інститут землеустрою"
(вих. №7004-1/441 від 27.05.2013р.), в якому
зазначено, що ґрунтовий покрив
земельних ділянок, відведених у
постійне користування комунальному
підприємству „Спорт-Інвест"
Дніпропетровської міської ради,
представлений, зокрема, чорноземами
звичайними малогумусними глибокими
середньосуглинковими.

Як вбачається з Переліку особливо
цінних груп грунтів, затвердженого
Наказом Державного комітету України по
земельних ресурсах від 6 жовтня 2003 року
N 245, ця агровиробнича група грунтів
відноситься до особливо цінних
грунтів. Між тим, вказана група грунтів
не віднесена статтею 150 Земельного
кодексу України до земель особливої
цінності, тому відсутні підстави
стверджувати про необхідність
проведення обов'язкової державної
експертизи проекту землеустрою щодо
відведення спірної земельної ділянки.

До того ж, лист Державного підприємства
„Дніпропетровський науково-дослідний
та проектний інститут землеустрою" не
може бути достатнім та належним
доказом в підтвердження цінності
грунтів (земель) виходячи з наступного.

Згідно приписів статтей 33, 34
Господапського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень; господарський суд приймає
тільки ті докази, які мають значення
для справи; обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування. Відповідно до пунктів 2.3,
2.5 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від
26.12.2011р. №18 „Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" якщо стороною (або
іншим учасником судового процесу) у
вирішенні спору не подано суду в
обґрунтування її вимог або заперечень
належні і допустимі докази, в тому
числі на вимогу суду, або якщо в разі
неможливості самостійно надати докази
нею не подавалося клопотання про
витребування їх судом (частина перша
статті 38 ГПК), то розгляд справи
господарським судом може
здійснюватися виключно за наявними у
справі доказами, і в такому разі у суду
вищої інстанції відсутні підстави для
скасування судового рішення з мотивів
неповного з'ясування місцевим
господарським судом обставин справи;
будь-які подані учасниками процесу
докази підлягають оцінці судом на
предмет належності і допустимості;
вирішуючи питання щодо доказів,
господарські суди повинні враховувати
інститут допустимості засобів
доказування, згідно з яким обставини
справи, що відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування; що ж до належності
доказів, то нею є спроможність
відповідних фактичних даних містити
інформацію стосовно обставин, які
входять до предмета доказування з
даної справи.

Як вбачається лист Державного
підприємства „Дніпропетровський
науково-дослідний та проектний
інститут землеустрою" підписаний не
керівником, а „/В.о. директора
І.А.Мірошніченко", виконавці - ОСОБА_11,
ОСОБА_12

Зазначений лист містить посилання на
Технічний звіт по коригуванню
матеріалів крупномасштабного
обстеження грунтів Дніпропетровського
підприємства по вирощуванню, заготівлі
і реалізації племінних тварин
Дніпропетровського району
Дніпропетровської області, однак
витягів з даного звіту матеріали
справи не містять.

Стосовно наявності повноважень у
Дніпропетровської районної державної
адміністрації на затвердження проекту
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок в постійне користування
Комунальному підприємству
„Спорт-Інвест" Дніпропетровської
міської ради господарський суд вважає
за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до пункту а) статті 17
Земельного кодексу України (в редакції,
чинній на момент прийняття спірного
розпорядження та актів) до повноважень
місцевих державних адміністрацій у
галузі земельних відносин належить
розпорядження землями державної
власності в межах, визначених цим
Кодексом.

Згідно з пунктом а) частини 3 статті 122
Господарського процесуального кодексу
України районні державні
адміністрації на їх території
передають земельні ділянки із земель
державної власності (крім випадків,
визначених частиною сьомою цієї
статті) у власність або у користування
у межах сіл, селищ, міст районного
значення для всіх потреб та за межами
населених пунктів для
сільськогосподарського використання.

Відповідно до частин 1, 2 статті 92
Земельного кодексу України право
постійного користування земельною
ділянкою - це право володіння і
користування земельною ділянкою, яка
перебуває у державній або комунальній
власності, без встановлення строку;
права постійного користування
земельною ділянкою із земель державної
та комунальної власності набувають
підприємства, установи та організації,
що належать до державної та
комунальної власності.

Частиною 1 статті 24 Земельного кодексу
України передбачено, що державним і
комунальним сільськогосподарським
підприємствам, установам та
організаціям надаються земельні
ділянки із земель державної і
комунальної власності у постійне
користування для науково-дослідних,
навчальних цілей та ведення товарного
сільськогосподарського виробництва.

Згідно з пунктом б) частини 3 статті 22
Земельного кодексу України землі
сільськогосподарського призначення
передаються у власність та надаються у
користування сільськогосподарським
підприємствам - для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва.

Також відповідно до частин 1, 2 статті 22
Земельного кодексу України (у редакції,
чинній на момент прийняття спірного
розпорядження) землями
сільськогосподарського призначення
визнаються землі, надані для
виробництва сільськогосподарської
продукції, здійснення
сільськогосподарської
науково-дослідної та навчальної
діяльності, розміщення відповідної
виробничої інфраструктури, у тому
числі інфраструктури оптових ринків
сільськогосподарської продукції, або
призначені для цих цілей; до земель
сільськогосподарського призначення
належать: а) сільськогосподарські
угіддя (рілля, багаторічні насадження,
сіножаті, пасовища та перелоги); б)
несільськогосподарські угіддя
(господарські шляхи і прогони,
полезахисні лісові смуги та інші
захисні насадження, крім тих, що
віднесені до земель
лісогосподарського призначення, землі
під господарськими будівлями і
дворами, землі під інфраструктурою
оптових ринків сільськогосподарської
продукції, землі тимчасової
консервації тощо).

Відповідно до статті 209.6. Податкового
кодексу України сільськогосподарським
вважається підприємство, основною
діяльністю якого є постачання
вироблених (наданих) ним
сільськогосподарських товарів (послуг)
на власних або орендованих основних
фондах, а також на давальницьких
умовах, в якій питома вага вартості
сільськогосподарських товарів/послуг
становить не менш як 75 відсотків
вартості всіх товарів/послуг,
поставлених протягом попередніх 12
послідовних звітних податкових
періодів сукупно.

Проте, статтею 1.1. Податкового кодексу
України передбачено, що Податковий
кодекс України регулює відносини, що
виникають у сфері справляння податків
і зборів, зокрема, визначає вичерпний
перелік податків та зборів, що
справляються в Україні, та порядок їх
адміністрування, платників податків та
зборів, їх права та обов'язки,
компетенцію контролюючих органів,
повноваження і обов'язки їх посадових
осіб під час здійснення податкового
контролю, а також відповідальність за
порушення податкового законодавства.

Тобто дефініції, викладені у
положеннях Податкового кодексу
України, застосовуються до відносин, що
виникають у сфері справляння податків
і зборів, та не можуть застосовуватися
при наданні земельних ділянок у
постійне користування.

Відповідно до пункту 2.1 Статуту
Комунального підприємства
"Спорт-Інвест" Дніпропетровської
міської ради метою створення і
діяльності підприємства є
господарська діяльність, спрямована на
досягнення економічних і соціальних
результатів та з метою отримання
прибутку.

Пунктом 2.2 Статуту Комунального
підприємства "Спорт-Інвест"
Дніпропетровської міської ради до
предмету господарської діяльності
підприємства для реалізації
зазначеної мети між іншим віднесено
вирощування овочів і баштанних
культур, коренеплодів і бульбоплодів,
вирощування зернових культур (крім
рису), бобових культур і насіння
олійних культур.

Також з довідки з Єдиного державного
реєстру юридичних осбі та фізичних
осіб-підприємців від 11.12.2012р.
вбачається, що видами діяльності
Комунального підприємства
"Спорт-Інвест" Дніпропетровської
міської ради за КВЕД-2010 є: - вирощування
зернових культур (крім рису), бобових
культур і насіння олійних культур; -
оптова торгівля зерном, необробленим
тютюном, насінням і кормами для тварин;
- інша діяльність у сфері спорту; -
функціонування спортивних споруд; -
вирощування овочів і баштанних
культур, коренеплодів і бульбоплодів.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону
України „Про державну реєстрацію
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців" якщо відомості, які
підлягають внесенню до Єдиного
державного реєстру, були внесені до
нього, то такі відомості вважаються
достовірними і можуть бути використані
в спорі з третьою особою, доки до них не
внесено відповідних змін.

З урахуванням викладеного позовні
вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати у справі слід покласти на
позивача.

Керуючись статтями 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Стягнути з Головного управління
Держземагенства у Дніпропетровській
області (49004, м. Дніпропетровськ, пр.
Кірова, 2, ) в доход
Державного бюджету України в особі
управління Державного казначейства у
Жовтневому районі м. Дніпропетровська
(р/р 3005 у відділенні банку ГУ ДКСУ
в Дніпропетровській області, , МФО 805012, КБКД 22030001) 8 029 грн.
00 коп. - судового збору.

Видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не було скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

СУДДЯ
Т.В. ЗАГИНАЙКО

Дата підписання рішення,

оформленого відповідно до статті 84 ГПК
України,

„22" квітня 2014р.