м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/6595/14 13.05.14

За позовом Державного підприємства
спеціального зв'язку в особі філії 1-го
загону

воєнізованої охорони
першої категорії Державного
підприємства зав'язку

До Приватного акціонерного
товариства «Український інститут із
проектування

і розвитку
інформаційно-комунікаційної
інфраструктури «Діпрозв'язок»

Про стягнення 264 017,21 грн.

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача Латишева І.В. - по дов.
№ 15-8-1/5356 від 30.12.2013

від відповідача не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста
Києва передані вимоги Державного
підприємства спеціального зв'язку в
особі філії 1-го загону воєнізованої
охорони першої категорії Державного
підприємства спеціального зав'язку про
стягнення з Приватного акціонерного
товариства «Український інститут із
проектування і розвитку
інформаційно-комунікаційної
інфраструктури «Діпрозв'язок» 264 017,21
грн. заборгованості, з яких: 247 494,81 грн.
основного боргу та 16 522,40 грн. пені за
неналежне виконання взятих на себе
останнім зобов'язань згідно договору
про охорону об'єктів № 6/2013 від 02.01.2013.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 14.04.2014 порушено провадження у
справі № 910/6595/14 та призначено її до
розгляду на 24.04.2014.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва № 910/6595/14 від 24.04.2014, у зв'язку з
неявкою в судове засідання
представника відповідача та
невиконанням відповідачем вимог
ухвали про порушення провадження у
справі від 14.04.2014, розгляд справи був
відкладений на 13.05.2014.

Позивач в судовому засіданні 13.05.2014
позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач в судове засідання 13.05.2014 не
з'явився, письмовий відзив на позов не
подав, вимог ухвали про порушення
провадження у справі від 14.04.2014 та
ухвали від 24.04.2014 не виконав.

Відповідачем 12.05.2014 до відділу
діловодства суду подано клопотання про
відкладення розгляду справи, у зв'язку
з неможливістю направити в судове
засідання повноважного представника,
який має приймати участь в іншому
судовому процесі.

Розглянувши клопотання про
відкладення розгляду справи суд
відзначає наступне

У відповідності до п. 3.9.2 постанови
Пленуму Вищого господарського сулу
України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції» у
випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.
Господарський суд з урахуванням
обставин конкретної справи може
відхилити доводи учасника судового
процесу щодо відкладення розгляду
справи у зв'язку з відсутністю його
представника (з причин, пов'язаних з
відпусткою, хворобою, службовим
відрядженням, участю в іншому судовому
засіданні і т. п.). При цьому
господарський суд виходить з того, що у
відповідних випадках такий учасник
судового процесу не позбавлений права
і можливості забезпечити за
необхідності участь у судовому
засіданні іншого представника згідно з
частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК.
Неможливість такої заміни
представника і неможливість розгляду
справи без участі представника
підлягає доведенню учасником судового
процесу на загальних підставах (статті
32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів
для оплати послуг представника не може
свідчити про поважність причини його
відсутності в судовому засіданні.

Позивачем не надано належних та
допустимих доказів у розумінні ст. 34
Господарського процесуального кодексу
України, що підтверджують факт
відсутності у відповідача, як
юридичної особи, можливості направити
іншого представника у судове засідання
13.05.2014.

З огляду на викладене, клопотання
відповідача про відкладення розгляду
справи задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України справа
розглянута за наявними в ній
матеріалами.

Оскільки наявних в матеріалах справи
документів достатньо для її розгляду,
суд вважає, що неявка представника
відповідача не перешкоджає розгляду
справи по суті.

В судовому засіданні 13.05.2014, відповідно
до ст. 85 Господарського процесуального
кодексу України, було оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення представника
позивача, Господарський суд міста
Києва

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу
України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

02.01.2013 між Приватним акціонерного
товариства «Український інститут із
проектування і розвитку
інформаційно-комунікаційної
інфраструктури «Діпрозв'язок»
(замовник) та Державним підприємством
спеціального зв'язку в особі філії 1-го
загону воєнізованої охорони першої
категорії (виконавець) було укладено
договір про охорону об'єктів № 6/2013
(далі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору замовник
доручає, а виконавець силами 1-го загону
воєнізованої охорони (ВОХР) першої
категорії бере під охорону об'єкти,
вказані в табелі постам (додаток 1), що
додається до договору та являється
його невід'ємною частиною.

Згідно з п. 1.4. договору пости охорони
виставляються за адресою: м. Київ, вул.
Солом'янська, 3.

Спір виник в зв'язку з тим, що позивач
вважає, що відповідачем в порушення
умов договору не було у повному обсязі
сплачено вартість наданих послуг, в
зв'язку з чим у відповідача виникла
заборгованість в розмірі 247 494,81 грн. та
за несвоєчасне виконання зобов'язань
позивачем нарахована пеня в розмірі 16
522,40 грн.

Оцінюючи подані позивачем докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Згідно з ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193
Господарського кодексу України до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу
України, договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Договір є
двостороннім, якщо правами та
обов'язками наділені обидві сторони
договору.

Згідно з ст. 627 Цивільного кодексу
України встановлено, що відповідно до
ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Згідно з ст. 628 Цивільного кодексу
України зміст договору становлять
умови (пункти), визначені на розсуд
сторін і погодженні ними, та умови, які
є обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Відповідно до п. 2.1. договору сторонами
визначено розміри вартості охорони,
яку має замовник щомісячно сплачувати
виконавцю. Вартість послуг охорони
визначена виходячи з вартості послуг
за 1 годину охорони об'єкту - 16,99 грн.
відповідно до Калькуляції витрат на
послуги ВОХР (додаток 1) та протоколу
угоди про договірну ціну (додаток 3), що
додаються до договору та є його
невід'ємною частиною, в тому числі
вартість послуг у святкові дні
розраховуються у подвійному розмірі.

Пунктом 2.2. договору передбачено, що
оплата послуг, що надаються відповідно
до договору проводиться замовником
шляхом перерахування коштів на
розрахунковий рахунок виконавця не
пізніше 20 числа поточного місяця в
розмірі 50% від належної суми за послуги
поточного місяця, а остаточний
розрахунок (решта 50%) після підсипання
акту наданих послуг, але не пізніше 5
числа наступного за звітним місяцем.

За приписами ч. 1 ст. 901 Цивільного
кодексу України за договором про
надання послуг одна сторона
(виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Пункт 1 статті 902 Цивільного кодексу
України встановлює, що виконавець
повинен надати послугу особисто.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу
України передбачений обов'язок
замовника оплатити надану йому послугу
в розмірі, у строки та в порядку, що
встановлені договором.

Тобто, обов'язковою підставою для
здійснення замовником свого обов'язку
щодо оплати послуг є надання цих
послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Статтею 610 Цивільного кодексу України
визначено, що порушенням зобов'язання є
його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).

Проте, замовник в порушення взятих на
себе зобов'язань за договором вартість
наданих послуг охорони у визначений
договорами строк не виконав, в зв'язку з
чим за період з січня по грудень 2013 року
виникла заборгованість перед
позивачем, яка згідно підписаного та
скріпленого печатками обох сторін акту
звірки взаєморозрахунків, складає 247
494,81 грн.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим до
виконання сторонами.

У відповідності до ст. 978 Цивільного
кодексу України за договором охорони
охоронець, який є суб'єктом
підприємницької діяльності,
зобов'язується забезпечити
недоторканність особи чи майна, які
охороняються. Володілець такого майна
або особа, яку охороняють, зобов'язані
виконувати передбачені договором
правила особистої та майнової безпеки
і щомісячно сплачувати охоронцю
встановлену плату.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу
України, одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України
передбачено, що зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Цивільного кодексу України, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193
Господарського кодексу України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

З урахуванням викладеного, суд дійшов
висновку про наявність передбачених
чинним законодавством правових
підстав для стягнення з відповідача
вартості наданих послуг в розмірі 247
494,81 грн.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу
України визначає що боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Матеріалами справи підтверджується те,
що відповідач, в порушення умов
договору, у визначені строки оплату за
надані послуги охорони не провів, а
отже є таким, що прострочив виконання
зобов'язання.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу
України встановлено що, учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу
України, підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері
господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського
кодексу України, штрафними санкціями
у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу
України визначає, що якщо предметом
неустойки є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства.

Сторони можуть домовитись про
зменшення розміру неустойки,
встановленого актом цивільного
законодавства, крім випадків
передбачених законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом зокрема сплата
неустойки.

Пунктом 2.3. договору передбачено, що за
кожний прострочений день оплати
нараховується пеня в розмірі 0,1% від
належної суми, але не вище подвійної
облікової ставки НБУ, що діяла в період,
за який сплачується пеня.

Згідно з ч. 2 ст. 343 Господарського
кодексу України платник грошових
коштів сплачує на користь одержувача
цих коштів за прострочку платежу пеню в
розмірі, що встановлюється за згодою
сторін, але не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
встановлює, що розмір пені,
передбачений статтею 1 цього Закону,
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

При укладанні договору сторони
визначили відповідальність за
порушення зобов'язання щодо оплати за
надані послуги охорони.

При здійснені розрахунку пені
позивачем застосовано подвійну
облікову ставку Національного банку
України, що діяла у період, за який
сплачується пеня.

Разом з цим, пунктом 6 статті 232
Господарського кодексу України
встановлено, що нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Зазначена стаття передбачає строк, у
межах якого нараховуються штрафні
санкції, у разі якщо інше не
встановлено законом або договором, а
строк, протягом якого особа може
звернутися до суду за захистом свого
порушеного права встановлюється
Цивільним кодексом України.

Укладеними між сторонами договорами
передбачено нарахування пені за кожний
день прострочення, тобто,
відповідальність носить
подовжувальний характер.

Враховуючи, що в силу умов п. 2.2.
договору, відповідач зобов'язаний був
вносити платежі двічі на місяць, то
момент прострочення виконання
зобов'язання слід встановлювати щодо
кожного платежу окремо.

В зв'язку з тим, що взяті на себе
зобов'язання по сплаті послуг охорони
відповідач не виконав, він повинен
сплатити позивачу, крім суми основного
боргу, пеню розмір якої, за
обґрунтованими розрахунками позивача
становить 16 522,40 грн.

Вимоги позивача в частині стягнення
пені в сумі 16 522,40 грн. обґрунтовані і
підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідач доказів на спростування
обставин, повідомлених позивачем, не
надав.

Зважаючи на вищевказане, позовні
вимоги Державного підприємства
спеціального зв'язку в особі філії 1-го
загону воєнізованої охорони першої
категорії Державного підприємства
спеціального зав'язку є обґрунтованими
та такими, що підлягають задоволенню
повністю.

Витрати по сплаті судового збору,
відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
підлягають стягненню з відповідача на
користь позивача.

Керуючись ст. 49, ст.ст.82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного
товариства «Український інститут із
проектування і розвитку
інформаційно-комунікаційної
інфраструктури «Діпрозв'язок» (м. Київ,
вул. Солом'янська, 3, ) на
користь Державного підприємства
спеціального зв'язку в особі філії 1-го
загону воєнізованої охорони першої
категорії Державного підприємства
спеціального зав'язку (м. Київ,
Вокзальна площа, 3, код ЄДРПОУ 0081742) 247 494
(двісті сорок сім тисяч чотириста
дев'яносто чотири) грн. 81 коп. основного
боргу, 16 522 (шістнадцять тисяч п'ятсот
двадцять дві) грн. 40 коп. пені, 5 280 (п'ять
тисяч двісті вісімдесят) грн. 35 коп.
витрат по сплаті судового збору.

Повне рішення складено 14.05.2014.

СуддяВ.В. Сівакова