КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" квітня 2014 р. Справа№ 5011-61/11340-2012

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мартюк А.І.

суддів: Зубець Л.П.

Новікова М.М.

при секретарі Євдокимові В.О.

за участю представників

від позивача: не
з'явились

від відповідача-1: Кравчук А.С.,
дов. № 01-22/421 від 15.04.2014р.

від відповідача-2: Маврін Н.В.,
дов. № 5-15/3269 від 30.12.2013р.

від третьої особи: Ковальчук
О.М., дов. № 3910 від 10.09.2012р.

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

апеляційну скаргу

скаргу Закритого
акціонерного товариства з іноземними

інвестиціями
"Промислово-фінансова корпорація

"Єдині
енергетичні системи України" та

Міністерства
оборони Російської Федерації

на рішення
Господарського суду м. Києва

від 07.03.2014 р.

у справі № 5011-61/11340-2012
(суддя Бойко Р.В.)

за позовом Міністерства
оборони Російської Федерації

до 1. Кабінету
Міністрів України

2. Державної
казначейської служби України

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідачів

Закритого
акціонерного товариства з іноземними

інвестиціями
"Промислово-фінансова корпорація

"Єдині
енергетичні системи України"

про стягнення 3 239
652 269,73 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 19.09.2012 р. у справі № 5011-61/11340-2012,
залишеним без змін постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 03.12.2012 р. та
постановою Вищого господарського суду
України від 21.01.2013 р., позов
Міністерства оборони Російської
Федерації задоволено частково, позовні
вимоги Міністерства оборони
Російської Федерації до Кабінету
Міністрів України, Державної
казначейської служби України в частині
стягнення 3 113 053 506,26 грн. задоволено, в
решті позовних вимог відмовлено,
присуджено до стягнення з Державного
бюджету України шляхом безспірного
списання Державною казначейською
службою України з будь-якого рахунку,
виявленого під час виконання рішення
суду, на користь Міністерства оборони
Російської Федерації заборгованість в
сумі 3 113 053 506,26 грн. та судовий збір в
сумі 61 862,74 грн.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 20.02.2013 р. у справі № 5011-61/11340-2012,
залишеною без змін постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 26.03.2013 р. та
постановою Вищого господарського суду
України від 27.05.2013 р., задоволено заяву
Кабінету Міністрів України про зміну
способу та порядку виконання рішення
господарського суду міста Києва від
19.09.2012 р. у справі № 5011-61/11340-2012, змінено
спосіб та порядок виконання рішення
господарського суду міста Києва від
19.09.2012 р. шляхом стягнення спірної суми
з Державного бюджету України замість "з
будь-якого рахунку, виявленого під час
виконання рішення суду" на "з рахунку за
бюджетною програмою за КПКВ 3504030".

26.02.2014 р. до канцелярії суду надійшла
заява представника Кабінету Міністрів
України - Міністерства юстиції України,
про перегляд за нововиявленими
обставинами рішення Господарського
суду міста Києва від 19.09.2012 р. у справі
№5011-61/11340-2012.

Рішенням Господарського суду м. Києва
від 07.03.2014р. у справі № 5011-61/11340-2012 заяву
Кабінету Міністрів України про
перегляд рішення Господарського суду
міста Києва від 19.09.2012 р. у справі №
5011-61/11340-2012 за нововиявленими
обставинами задоволено. Рішення
Господарського суду міста Києва від
19.09.2012 р. у справі №5011-61/11340-2012 скасовано.
Прийнято нове рішення. В задоволенні
позову Міністерства оборони
Російської Федерації до Кабінету
Міністрів України та Державної
казначейської служби України про
стягнення 3 239 652 269,73 грн. відмовлено
повністю. Стягнуто з Міністерства
оборони Російської Федерації в дохід
Державного бюджету України судовий
збір за подачу заяви про перегляд
рішення за нововиявленими обставинами
у розмірі 36 540 (тридцять шість тисяч
п'ятсот сорок) грн. 00 коп. Здійснено
поворот виконання рішення
Господарського суду міста Києва від
19.09.2012 р. у справі №5011-61/11340-2012 в частині
стягнення заборгованості у розмірі 38 676
069 (тридцять вісім мільйонів шістсот
сімдесят шість тисяч шістдесят дев'ять)
грн. 12 коп. Стягнуто з Міністерства
оборони Російської Федерації в дохід
Державного бюджету України грошові
кошти у розмірі 38 676 069 (тридцять вісім
мільйонів шістсот сімдесят шість тисяч
шістдесят дев'ять) грн. 12 коп.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням,
Закрите акціонерне товариство з
іноземними інвестиціями
"Промислово-фінансова корпорація
"Єдині енергетичні системи України"
звернулось до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення Господарського суду м. Києва
від 07.03.2014р. у справі № 5011-61/11340-2012 та
прийняти нове рішення, яким
провадження у справі припинити на
підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 Господарського
процесуального кодексу України.

Вимоги та доводи апеляційної скарги
мотивовані тим, що судом першої
інстанції було неповно з'ясовано
обставини, які мають значення для
справи, а також невірно застосовано
норми матеріального та процесуального
права, що призвело до прийняття
невірного рішення.

Розпорядженням голови Київського
апеляційного господарського суду від
20.03.2014р. сформовано для розгляду
апеляційної скарги склад колегії
суддів для здійснення апеляційного
провадження колегії у складі:
головуючий суддя Мартюк А.І., судді:
Зубець Л.П., Новіков М.М.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 20.03.2014р. у
справі № 5011-61/11340-2012 у складі колегії
суддів: головуючий суддя Мартюк А.І.,
судді: Зубець Л.П., Новіков М.М.
апеляційну скаргу Закритого
акціонерного товариства з іноземними
інвестиціями "Промислово-фінансова
корпорація "Єдині енергетичні системи
України" прийнято до провадження та
розгляд справи призначено на 03.04.2014р.

20.03.2014р. через відділ документального
забезпечення Київського апеляційного
господарського суду від Міністерства
оборони Російської Федерації надійшов
відзив на апеляційну скаргу, в якій
просить відмовити в задоволенні заяви
Кабінету Міністрів України про
перегляд рішення Господарського суду
міста Києва від 19.09.2012 р. у справі №
5011-61/11340-2012 за нововиявленими
обставинами.

31.03.2014р. через відділ документального
забезпечення Київського апеляційного
господарського суду від Міністерства
оборони Російської Федерації надійшла
апеляційна скарга на рішення
Господарського суду м. Києва від
07.03.2014р. у справі № 5011-61/11340-2012, в якій
останній просить скасувати рішення
Господарського суду м. Києва від
07.03.2014р. у справі № 5011-61/11340-2012 та
відмовити в задоволенні заяви Кабінету
Міністрів України про перегляд рішення
Господарського суду міста Києва від
19.09.2012 р. у справі № 5011-61/11340-2012 за
нововиявленими обставинами, а рішення
Господарського суду м. Києва від
19.09.2012р. у справі № 5011-61/11340/2012 залишити
без змін.

Вимоги та доводи апеляційної скарги
мотивовані тим, що судом першої
інстанції було неповно з'ясовано
обставини, які мають значення для
справи, а також невірно застосовано
норми матеріального та процесуального
права, що призвело до прийняття
невірного рішення.

Розпорядженням голови Київського
апеляційного господарського суду від
01.04.2014р. сформовано для розгляду
апеляційної скарги склад колегії
суддів для здійснення апеляційного
провадження колегії у складі:
головуючий суддя Мартюк А.І., судді:
Зубець Л.П., Новіков М.М.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 01.04.2014р. у
справі № 5011-61/11340-2012 у складі колегії
суддів: головуючий суддя Мартюк А.І.,
судді: Зубець Л.П., Новіков М.М.
апеляційну скаргу Міністерства
оборони Російської Федерації прийнято
до провадження та розгляд справи
призначено на 03.04.2014р.

Розпорядженням секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду від 03.04.2014 р. у
справі № 5011-61/11340-2012 було змінено склад
колегії суддів та передано справу для
здійснення апеляційного провадження
колегії у складі: головуючий суддя
Рєпіна Л.О., судді: Новіков М.М., Зубець
Л.П..

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 03.04.2014р. у
справі № 5011-61/11340-2012 у складі колегії
суддів: головуючий суддя Рєпіна Л.О.,
судді: Новіков М.М., Зубець Л.П.
апеляційні скарги Закритого
акціонерного товариства з іноземними
інвестиціями "Промислово-фінансова
корпорація "Єдині енергетичні системи
України" та Міністерства оборони
Російської Федерації прийнято до
провадження.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 03.04.2014р. у
справі № 5011-61/11340-2012 було відкладено
розгляд справи на 29.04.2014р., в зв'язку з
неявкою представників позивача та
відповідача-2.

29.04.2014р. через відділ документального
забезпечення Київського апеляційного
господарського суду від представника
Кабінету міністрів України надішли
відзиви на апеляційні скарги, в яких
він зазначає, що оскаржуване рішення
прийнято з дотриманням норм чинного
законодавства, тому просить суд
апеляційні скарги залишити без
задоволення, а рішення Господарського
суду м. Києва від 07.03.2014р. у справі №
5011-61/11340-2012 без змін.

Представник третьої особи у судовому
засіданні підтримав доводи, викладені
у апеляційній скарзі, просив її
задовольнити, рішення суду першої
інстанції скасувати та прийняти нове
рішення, яким провадження у справі
припинити на підставі п. 1 ч. 1 ст 80 ГПК
України.

Представники відповідачів у судовому
засіданні проти задоволення
апеляційної скарги заперечували,
просили залишити рішення суду першої
інстанції без змін.

Представники позивача у судове
засідання не з'явились. Враховуючи те,
що в матеріалах справи мають місце
докази належного повідомлення всіх
учасників судового процесу про час та
місце проведення судового засідання по
розгляду апеляційної скарги, колегія
суддів вважає можливим здійснити
перевірку рішення першої інстанції у
даній справі в апеляційному порядку за
наявними матеріалами справи та без
участі представників позивача.

Розглянувши доводи апеляційних скарг,
перевіривши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
відповідачів та третьої особи,
дослідивши докази, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства, колегія встановила
наступне.

Відповідно до ст. 112 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд може переглянути
прийняте ним судове рішення, яке
набрало законної сили, за
нововиявленими обставинами.

Підставами для перегляду судових
рішень господарського суду за
нововиявленими обставинами є:

1) істотні для справи обставини, що не
були і не могли бути відомі особі, яка
звертається із заявою, на час розгляду
справи;

2) встановлені вироком суду, що набрав
законної сили, завідомо неправильний
висновок експерта, завідомо
неправильний переклад, фальшивість
документів або речових доказів, що
потягли за собою ухвалення незаконного
або необґрунтованого рішення;

3) встановлення вироком суду, що набрав
законної сили, вини судді у вчиненні
злочину, внаслідок якого було ухвалено
незаконне або необґрунтоване рішення;

4) скасування судового рішення, яке
стало підставою для ухвалення рішення
чи постановлення ухвали, що підлягають
перегляду;

5) встановлена Конституційним Судом
України неконституційність закону,
іншого правового акта чи їх окремого
положення, застосованого судом при
вирішенні справи, якщо рішення суду ще
не виконане.

Відповідно до ст.113 Господарського
процесуального кодексу України судове
рішення господарського суду може бути
переглянуто за нововиявленими
обставинами за заявою сторони,
прокурора, третіх осіб, поданою
протягом одного місяця з дня
встановлення обставин, що стали
підставою для перегляду судового
рішення.

З наведених норм вбачається, що до
нововиявлених обставин відносяться
матеріально-правові факти, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші факти, які мають
значення для правильного вирішення
спору або розгляду справи.

Нововиявлена обставина - це:

юридичний факт, який передбачений
нормами права і тягне виникнення, зміну
або припинення правовідносин;

юридичний факт, що має істотне значення
для правильного вирішення даної
конкретної справи. Якби нововиявлена
обставина була відома суду під час
винесення судового акта, то вона
обов'язково вплинула б на остаточні
висновки суду;

юридичний факт, який існував на момент
звернення заявника до суду з позовом і
під час розгляду справи судом;

юридичний факт, який не міг бути
відомий ані особі, яка заявила про це в
подальшому, ані суду, що розглядав
справу.

Виникнення нових або зміна обставин
після вирішення спору не можуть бути
підставою для зміни або скасування
судового рішення за правилами розділу
ХІІІ Господарського процесуального
кодексу України.

Нововиявлені обставини за своєю
юридичною суттю є фактичними даними, що
у встановленому порядку спростовують
факти, які було покладено в основу
судового рішення. Господарський суд
вправі змінити або скасувати судове
рішення за нововиявленими обставинами
лише за умови, якщо ці обставини
впливають на юридичну оцінку обставин,
здійснену судом у судовому рішенні, що
переглядається. Нововиявленими можуть
бути визнані лише істотно значимі,
суттєві обставини, тобто такі
обставини, обізнаність суду відносно
яких при розгляді справи, забезпечила
би прийняття цим судом іншого рішення.

У відповідності до ст. ст. 32-34
Господарського процесуального кодексу
України, доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

До нововиявлених обставин можуть бути
віднесені матеріально-правові факти,
на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші факти,
які мають значення для правильного
вирішення спору. Необхідними ознаками
нововиявлених обставин є їх наявність
на час розгляду справи та те, що ці
обставини не могли бути відомі
заявнику на час розгляду справи.

Як на нововиявлені обставини заявник
посилається на той факт, що листів
Прем'єр-міністра П. Лазаренка від 26.08.1996
р. №64-2298/8 та №64-2297/8 не існує.

З матеріалів справи вбачається, що
передумовою виникнення спору у даній
справі була оформлена листами
Прем'єр-міністра П. Лазаренка від 26.08.1996
р. №64-2298/8 та №64-2297/8 гарантія України в
особі Уряду виконання Закритим
акціонерним товариством з іноземними
інвестиціями "Промислово-фінансова
корпорація "Єдині енергетичні системи
України" своїх зобов'язань за
контрактами на постачання
матеріально-технічних ресурсів для
потреб Міністерства оборони
Російської Федерації в порядку
взаєморозрахунків за російський
природний газ на підставі генеральної
угоди від 29.05.1996 р. №1957-1-96 і контракту
від 25.07.1996 р. №148/1697.

В той же час, листом від 16.10.2013 р. №02-3/3480
Державною архівною службою України, на
яку згідно п. 3 Положення про Державну
архівну службу України, затвердженого
Указом Президента України від 06.04.2011 р.
№407/2011, покладено завдання в т.ч. щодо
організації формування, державного
обліку та зберігання документів
Національного архівного фонду,
використання відомостей, що в ньому
містяться, було повідомлено, що листів
від 26.08.1996 р. №64-2298/8 та №64-2297/8 за
підписом Прем'єр-міністра П. Лазаренка
на адресу Голови Уряду Російської
Федерації В. Черномирдіна не виявлено,
а їх вилучення з Центрального
державного архіву вищих органів влади
та управління на вимогу правоохоронних
органів, знищення, надсилання іншим
установам не проводилося.

Отже, нововиявленою обставиною є
матеріально-правовий факт відсутності
правовідносин гарантії (поруки) між
Україною в особі Уряду та
Міністерством оборони Російської
Федерації.

Разом з цим, наведена обставина
існувала і на момент розгляду даної
справи, проте суд вважав такі
правовідносини (гарантію) існуючими з
огляду на наступні обставини.

Відповідно до мотивувальної частини
рішення у даній справі при задоволенні
позову та стягненні з України коштів
суд виходив із факту існування між
Україною в особі Уряду та
Міністерством оборони Російської
Федерації правовідносин гарантії
(поруки), оформлених листами
Прем'єр-міністра П. Лазаренка від 26.08.1996
р. №64-2298/8 та №64-2297/8, за якими Україна в
особі Уряду гарантувала виконання
Закритим акціонерним товариством з
іноземними інвестиціями
"Промислово-фінансова корпорація
"Єдині енергетичні системи України"
своїх зобов'язань за контрактами на
постачання матеріально-технічних
ресурсів для потреб Міністерства
оборони Російської Федерації в порядку
взаєморозрахунків за природний газ на
підставі генеральної угоди від 29.05.1996 р.
№1957-1-96 і контракту від 25.07.1996 р. №148/1697.

Як вбачається з матеріалів справи, (а.с.
5, 6, 20, 21 т. 2), копії наведених листів були
засвідченні Головним слідчим
управлінням Служби безпеки України та
додані до матеріалів справи
представником Кабінету Міністрів
України. При цьому, огляд їх оригіналів
в судовому засіданні судом не
здійснювався, оскільки будь-яких
заперечень щодо їх дійсності
учасниками судового процесу не
заявлялося.

Статтею 32 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що доказами у справі є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
грунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору. Ці
дані встановлюються такими засобами:
письмовими і речовими доказами,
висновками судових експертів;
поясненнями представників сторін та
інших осіб, які беруть участь в
судовому процесі. В необхідних
випадках на вимогу судді пояснення
представників сторін та інших осіб, які
беруть участь в судовому процесі, мають
бути викладені письмово.

Відповідно до ст. 36 Господарського
процесуального кодексу України
письмовими доказами є документи і
матеріали, які містять дані про
обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору. Письмові
докази подаються в оригіналі або в
належним чином засвідченій копії. Якщо
для вирішення спору має значення лише
частина документа, подається
засвідчений витяг з нього. Оригінали
документів подаються, коли обставини
справи відповідно до законодавства
мають бути засвідчені тільки такими
документами, а також в інших випадках
на вимогу господарського суду.

Відповідно до статей 1, 2 Закону України
"Про Службу безпеки України" Служба
безпеки України - державний
правоохоронний орган спеціального
призначення, який забезпечує державну
безпеку України. На Службу безпеки
України покладається у межах
визначеної законодавством компетенції
захист державного суверенітету,
конституційного ладу, територіальної
цілісності, економічного,
науково-технічного і оборонного
потенціалу України, законних інтересів
держави та прав громадян від
розвідувально-підривної діяльності
іноземних спеціальних служб, посягань
з боку окремих організацій, груп та
осіб, а також забезпечення охорони
державної таємниці. До завдань Служби
безпеки України також входить
попередження, виявлення, припинення та
розкриття злочинів проти миру і
безпеки людства, тероризму, корупції та
організованої злочинної діяльності у
сфері управління і економіки та інших
протиправних дій, які безпосередньо
створюють загрозу життєво важливим
інтересам України.

У відповідності до ч. 1 ст. 3 Закону
України "Про Службу безпеки України"
діяльність Служби безпеки України, її
органів і співробітників грунтується
на засадах законності, поваги до прав і
гідності особи, позапартійності та
відповідальності перед народом
України.

Враховуючи викладене, суд з огляду на
альтернативність визначеного
національним законодавством України
способу доказування, відсутність
будь-яких заперечень учасників
судового процесу щодо існування листів
від 26.08.1996 р. №64-2298/8 та №64-2297/8, визначені
ст.ст. 1, 2, 3 Закону України "Про Службу
безпеки України" засади діяльності
органу, працівником якого було
засвідчено такі листи, виходив із факту
доведеності обставин існування
спірних правовідносин гарантії
(поруки).

Тобто, як у суду першої інстанції, так і
суду апеляційної інстанції були
відсутні обов'язкові підстави для
дослідження оригіналів наведених
листів.

Отже, обставина відсутності спірних
правовідносин гарантії (поруки)
існувала і на момент розгляду даної
справи, проте з огляду на приписи ст.ст.
32, 36 Господарського процесуального
кодексу України та відсутність на
зазначений момент будь-яких доказів
про зворотне, суд вважав такі
правовідносини існуючими.

Крім того, встановлення в подальшому на
підставі листа Державної архівної
служби України від 16.10.2013 р. №02-3/3480
факту відсутності оригіналів листів
від 26.08.1996 р. №64-2298/8 та №64-2297/8 та
перегляд у зв'язку з цим рішення у даній
справі не може свідчити про порушення
принципу правової певності, адже
відповідно до прецедентної практики
Європейського суду з прав людини
(зокрема, рішення від 18.11.2004 р. у справі
"Праведная проти Росії") такий перегляд
фактично спрямовано на виправлення
дефекту такого рішення, що не міг бути
відомим під час розгляду справи.

Дана обставина має істотне значення
для вирішення справи з огляду на таке.

Згідно з пунктами 1 - 2 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 17
від 26.12.2011 року "Про деякі питання
практики перегляду рішень, ухвал,
постанов за нововиявленими
обставинами" статтею 112 Господарського
процесуального кодексу України
визначено вичерпний перелік підстав
для перегляду судових рішень за
нововиявленими обставинами.

Перегляд судового рішення за
нововиявленими обставинами є окремою
процесуальною формою судового процесу,
яка визначається юридичною природою
цих обставин.

Не може вважатися нововиявленою
обставина, яка ґрунтується на
переоцінці тих доказів, які вже
оцінювалися господарським судом у
процесі розгляду справи.

Відповідно до пункту 3 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України № 17 від 26.12.2011 року "Про деякі
питання практики перегляду рішень,
ухвал, постанов за нововиявленими
обставинами" виникнення нових або
зміна обставин після вирішення спору
або розгляду справи про банкрутство не
можуть бути підставою для зміни або
скасування судового рішення за
правилами розділу ХІІ Господарського
процесуального кодексу України.

Спір у справі стосується наявності
правових підстав для покладення на
Україну в особі відповідачів обов'язку
по сплаті заборгованості третьої особи
перед позивачем у загальному розмірі 3
239 652 269,73 грн., право вимоги до України по
сплаті якої отримано Міністерством
оборони Російської Федерації на
підставі гарантії (поруки), оформленої
листами Прем'єр-міністра П. Лазаренка
від 26.08.1996 р. №64-2298/8 та №64-2297/8.

Суд виходив із того, що в України на
підставі правовідносин гарантії
(поруки) існував обов'язок перед
Міністерством оборони Російської
Федерації по сплаті зазначеної
заборгованості, а у останнього - право
вимоги від України виконання такого
обов'язку.

Отже, матеріально-правовий факт
відсутності правовідносин гарантії
(поруки) між Україною в особі Уряду та
Міністерством оборони Російської
Федерації (не існування листів
Прем'єр-міністра П. Лазаренка від 26.08.1996
р. №64-2298/8 та №64-2297/8) спростовує
висновки суду, покладені в основу
рішення Господарського суду міста
Києва від 19.09.2012 р. у справі №5011-61/11340-2012,
що є підставою для його скасування.

Відповідно до ч. 8 ст. 114 Господарського
процесуального кодексу України у разі
скасування судового рішення за
результатами його перегляду за
нововиявленими обставинами справа
розглядається господарським судом за
правилами, встановленими цим Кодексом.

У відповідності до ст. 173
Господарського кодексу України
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку. Основними видами
господарських зобов'язань є
майново-господарські зобов'язання та
організаційно-господарські
зобов'язання.

Згідно із ст. 174 Господарського кодексу
України господарські зобов'язання
можуть виникати, зокрема, з
господарського договору та інших угод,
передбачених законом, а також з угод, не
передбачених законом, але таких, які
йому не суперечать.

У відповідності до ч. 1 ст. 175
Господарського кодексу України
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утриматися від
певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку. Майнові
зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 11 Цивільного кодексу
України встановлено, що цивільні права
та обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки.

Відповідно до п. 1) ч. 2 ст. 11 Цивільного
кодексу України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Згідно із ч. 1 ст. 13 Цивільного кодексу
України цивільні права особа здійснює
у межах, наданих їй договором або
актами цивільного законодавства.

Положеннями ст. 14 Цивільного кодексу
України встановлено, що цивільні
обов'язки виконуються у межах,
встановлених договором або актом
цивільного законодавства. Особа не
може бути примушена до дій, вчинення
яких не є обов'язковим для неї.
Виконання цивільних обов'язків
забезпечується засобами заохочення та
відповідальністю, які встановлені
договором або актом цивільного
законодавства. Особа може бути
звільнена від цивільного обов'язку або
його виконання у випадках,
встановлених договором або актами
цивільного законодавства.

З огляду на викладені норми вбачається,
що підставою виникнення зобов'язання
та права вимоги його виконання є,
зокрема, відповідний правочин.

Підставою позову позивачем визначено
наявність у нього на підставі наданої
Україною в особі Уряду гарантії
(поруки) права на отримання від
останньої грошових коштів в якості
погашення заборгованості Закритого
акціонерного товариства з іноземними
інвестиціями "Промислово-фінансова
корпорація "Єдині енергетичні системи
України" за контрактами на постачання
матеріально-технічних ресурсів для
потреб Міністерства оборони
Російської Федерації в порядку
взаєморозрахунків за природний газ на
підставі генеральної угоди від 29.05.1996 р.
№1957-1-96 і контракту від 25.07.1996 р. №148/1697.

В той же час, листом від 16.10.2013 р. №02-3/3480
Державною архівною службою України, на
яку згідно п. 3 Положення про Державну
архівну службу України, затвердженого
Указом Президента України від 06.04.2011 р.
№407/2011, покладено завдання в т.ч. щодо
організації формування, державного
обліку та зберігання документів
Національного архівного фонду,
використання відомостей, що в ньому
містяться, було повідомлено, що листів
від 26.08.1996 р. №64-2298/8 та №64-2297/8 за
підписом Прем'єр-міністра П. Лазаренка
на адресу Голови Уряду Російської
Федерації В. Черномирдіна не виявлено,
а їх вилучення з Центрального
державного архіву вищих органів влади
та управління на вимогу правоохоронних
органів, знищення, надсилання іншим
установам не проводилося.

З викладеного вбачається, що листів від
26.08.1996 р. №64-2298/8 та №64-2297/8 за підписом
Прем'єр-міністра П. Лазаренка на адресу
Голови Уряду Російської Федерації
В.Черномирдіна не існує, що свідчить
про відсутність між Україною та
Міністерством оборони Російської
Федерації правовідносин гарантії
(поруки) за якими Україна гарантувала б
виконання Закритим акціонерним
товариством з іноземними інвестиціями
"Промислово-фінансова корпорація
"Єдині енергетичні системи України"
своїх зобов'язань за контрактами на
постачання матеріально-технічних
ресурсів для потреб Міністерства
оборони Російської Федерації в порядку
взаєморозрахунків за природний газ на
підставі генеральної угоди від 29.05.1996 р.
№1957-1-96 і контракту від 25.07.1996 р. №148/1697.

Відповідно до ч. 5 ст. 114 Господарського
процесуального кодексу України за
результатами перегляду судового
рішення приймаються: 1) рішення - у разі
зміни або скасування рішення; 2)
постанова - у разі зміни або скасування
постанови; 3) ухвала - у разі зміни чи
скасування ухвали або залишення
рішення, ухвали, постанови без змін.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції та вважає, що рішення
Господарського суду міста Києва від
19.09.2012 р. у справі № 5011-61/11340-2012 підлягає
скасуванню за нововиявленими
обставинами, оскільки підстави вважати
наявним в Міністерства оборони
Російської Федерації права вимоги до
України в особі відповідачів, як і
обов'язку останніх, по сплаті
заборгованості третьої особи перед
позивачем у загальному розмірі 3 239 652
269,73 грн. відсутні.

В доповненнях до апеляційної скарги
позивача посилається на те, що заява за
нововиявленими обставинами була
подана 26.02.2014р. за підписом
представника Кабінету Міністрів
України Ковтун JI.B., тобто в той час, коли
склад нового Уряду не був сформований.
Із вказаних підстав Міністерства
оборони Російської Федерації вважає,
що 26.02.2014 повноваження Кабінету
Міністрів України на подання за
нововиявленими обставинами були
відсутні.

Кабінет Міністрів України заперечує
проти доводів Міністерства оборони
Російської Федерації, які викладені у
доповненні до апеляційної скарги на
рішення Господарського суду м. Києва
від 07.03.2014.

Статтею 37 Закону України «Про Кабінет
Міністрів України» визначено, що
інтереси Кабінету Міністрів України у
судах загальної юрисдикції
представляє Міністерство юстиції
України, якщо інше не передбачено
законами України або актами Кабінету
Міністрів України.

Представником Уряду Ковтун JI.B., яка
діяла на підставі довіреності від
08.01.2014 № 9.1-22/3 (засвідчена копія є в
матеріалах справи), до Господарського
суду м. Києва була подана 26.02.2014 заява за
нововиявленими обставинами. Строк дії
повноважень вказаного представника за
довіреністю від 08.01.2014р. № 9.1-22/3 на
представництво інтересів Уряду в судах
України закінчується 31.12.2014р..

Як вбачається з матеріалів справи,
довіреність на представництво
інтересів Уряду в судах України Ковтун
JI.B. Міністерством юстиції України не
скасовувалась та на сьогоднішній день
є чинною.

Отже, факт відсутності сформованого
Уряду не припиняє та не скасовує
обов'язку Міністерства юстиції України
здійснювати представництво інтересів
Кабінету Міністрів України у судах
загальної юрисдикції.

Статтею 248 Цивільного кодексу України
визначено, що представництво за
довіреністю припиняється у разі: 1)
закінчення строку довіреності; 2)
скасування довіреності особою, яка її
видала; 3) відмови представника від
вчинення дій, що були визначені
довіреністю; 4) припинення юридичної
особи, яка видала довіреність; 5)
припинення юридичної особи, якій
видана довіреність.

Згідно зі статтею 249 Цивільного кодексу
України особа, яка видала довіреність,
за винятком безвідкличної довіреності,
може в будь-який час скасувати
довіреність або передоручення. Відмова
від цього права є нікчемною. Особа, яка
видала довіреність і згодом скасувала
її, повинна негайно повідомити про це
представника, а також відомих їй третіх
осіб, для представництва перед якими
була видана довіреність.

З огляду на те, що довіреність від 08.01.2014
№ 9.1-22/3 на представництв інтересів
Уряду в судах України Ковтун JI.B. не
скасовувалась, на момент подання заяви
за нововиявленими обставинами була
чинною та жодних обмежень щодо
представництва в судах у період
формування Уряду чинне законодавство
не передбачає, доводи позивача не
приймаються судом до уваги.

Також колегія суддів не вбачає підстав
для припинення провадження у справі на
підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України,
оскільки вважає, що спір підвідомчій
господарським судам відповідно до ст. 12
ГПК України.

Згідно ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України (надалі
- ГПК України) доказами у справі є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, які мають
значення для правильного вирішення
господарського спору.

Приписами статей 33, 34 ГПК України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, докази подаються
сторонами та іншими учасниками
судового процесу, господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи, обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Обставини, викладені скаржником в
апеляційній скарзі, не знайшли свого
підтвердження під час розгляду даної
справи.

Зважаючи на вищенаведене, колегія
суддів дійшла висновку про те, що
рішення Господарського суду м. Києва
від 07.03.2014р. у справі № 5011-61/11340-2012
прийнято з повним та всебічним
дослідженням обставин, які мають
значення для справи, а також з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, у зв'язку з чим
апеляційні скарги скаржників
задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 32-34, 49, 99, 101, 103-105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Закритого
акціонерного товариства з іноземними
інвестиціями "Промислово-фінансова
корпорація "Єдині енергетичні системи
України" та Міністерства оборони
Російської Федерації залишити без
задоволення, а рішення Господарського
суду м. Києва від 07.03.2014р. у справі №
5011-61/11340-2012 - без змін.

2. Матеріали справи № 5011-61/11340-2012
повернути до Господарського суду м.
Києва.

3. Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена до касаційного суду протягом
двадцяти днів у встановленому законом
порядку.

Головуючий суддя
А.І. Мартюк

Судді
Л.П. Зубець

М.М. Новіков