ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" квітня 2014 р.
Справа № 909/1093/13

Львівський апеляційний господарський
суд, в складі колегії:

головуючого-судді:
Бойко С.М.,

суддів:
Бонк Т.Б.,

Марко Р.І.

при секретарі Томкевич Н.,

з участю представників:

позивача Гордійчук А.М., Помазановська
О.І.

відповідача не з'явились

розглянув апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 б/н від 21.02.2014
року

на рішення господарського суду
Івано-Франківської області від 07.02.2014
року, головуючий суддя Фанда О. М., судді
Малєєва О. В., Гриняк Б. П.

у справі за № 909/1093/13

за позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Галицька Марка", м.
Івано-Франківськ

до відповідача: фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4,

м. Івано-Франківськ

про: зобов"язання вчинити дії щодо
передачі з оренди нежитлове приміщення
шляхом підписання акту
приймання-передачі та стягнення
заборгованості 11374,68 грн.

В С Т А Н О В И В :

рішенням господарського суду
Івано-Франківської області від 07.02.2014
року у справі №909/1093/13 позовні вимоги
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Галицька Марка"
задоволено частково: зобов'язано
фізичну особу - підприємця ОСОБА_4
зобов'язано вчинити дії - передати з
оренди нежитлове приміщення загальною
площею 50,9 кв. м., розташоване на першому
поверсі в будинку АДРЕСА_2 ТОВ "Галицька
марка" шляхом підписання акту
приймання-передачі.

Стягнуто з фізичної особи - підприємця
ОСОБА_4 на користь товариства з
обмеженою відповідальністю "Галицька
Марка" 576 грн. 05 коп. заборгованості по
сплаті орендних платежів та 1234 грн. 13
коп. судового збору.

Рішення суду в частині задоволення
позовних вимог мотивоване тим, що
матеріалами справи підтверджено
наявність у відповідача
заборгованості перед позивачем по
сплаті орендної плати в розмірі
576,05грн.; пунктом 10.2. договору оренди
передбачено право орендодавця на
односторонню відмову від договору;
листом №25 від 19.08.2013р. позивач
повідомив відповідача про розірвання
договору; пунктом 6.4. договору
передбачено обов'язок орендаря щодо
повернення об'єкта оренди в разі
дострокового розірвання договору за
відповідним актом приймання-передачі,
однак акт приймання-передачі
орендованого приміщення відповідачем
не підписаний.

Окрім того, рішенням господарського
суду Івано-Франківської області від
07.02.2014 року в даній справі відмовлено в
задоволенні позовних вимог товариства
з обмеженою відповідальністю "Галицька
Марка" про стягнення з фізичної особи -
підприємця ОСОБА_4 9780, 80 грн. боргу по
сплаті комунальних платежів, 862, 20 грн.
пені за прострочення сплати
комунальних платежів та 155, 63 грн. пені
за прострочення сплати орендних
платежів.

Рішення суду в частині відмови в
задоволенні позовних вимог мотивоване
тим, що на момент звернення до суду
строк оплати відповідачем комунальних
послуг ще не настав, оскільки позивач
не надав суду доказів належного
направлення відповідачу рахунків на
оплату комунальних послуг за період з
лютого 2013р. по травень 2013р. на суму 9780, 80
грн.; оскільки судом встановлено
відсутність заборгованості по
комунальних платежах, внаслідок не
пред'явлення позивачем рахунків
відповідачу та пред'явлення
відповідачу рахунку №96 від 02.10.2013 року
про сплату орендної плати на суму 576, 05
грн. після пред'явлення позову, суд
прийшов до висновку про
необгрунтованість нарахування пені за
прострочення комунальних платежів в
сумі 862, 20 грн. та пені за прострочення
орендних платежів в сумі 155, 63 грн.

В апеляційній скарзі скаржник (фізична
особа-підприємець ОСОБА_4) просить
рішення місцевого суду скасувати в
частині задоволених позовних вимог та
прийняти в цій частині нове рішення про
відмову в задоволенні позовних вимог, у
зв'язку з порушенням місцевим
господарським судом норм
матеріального та процесуального права,
неповним з'ясуванням всіх обставин
справи, невідповідністю висновків суду
обставинам справи.

Скаржник покликається на те, що ч.3 ст.291
ГК України, ч.2 ст. 651, ст.783 ЦК України
передбачено можливість розірвання
договору найму (оренди) за рішенням
суду на вимогу однієї з сторін, а ст. 782
ЦК України - право наймодавця на
односторонню відмову від такого
договору в разі невнесення наймачем
плати за користування річчю протягом
трьох місяців підряд. Сторони в
договорі не можуть відступити від
положень актів цивільного
законодавства, якщо в цих актах прямо
вказано про це, а також в разі, якщо
обов'язковість для сторін положень
актів цивільного законодавства
випливає з їх змісту або із суті
відносин між сторонами.

Скаржник зазначає, що починаючи з дати
укладення договору оренди відповідач
своєчасно перераховувала на рахунок
відповідача орендну плату і
заборгованість на день звернення
позивача з вимогою про розірвання
договору оренди не було, а тому суд
першої інстанції зробив помилковий
висновок про наявність підстав для
задоволення позовних вимог позивача
про стягнення з відповідача на користь
позивача 576, 05 грн. заборгованості зі
сплати орендної плати та зобов'язання
відповідача передати з оренди
приміщення шляхом підписання акту
приймання-передачі.

Крім того, скаржник покликається на те,
що заява позивача від 24.12.2013р. про зміну
предмета позову прийнята судом
всупереч вимогам ст.22 ГПК України,
оскільки вказаною заявою позивач
фактично висунув нову позовну вимогу
немайнового характеру, яка раніше ним
не заявлялась.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач
(Товариство з обмеженою
відповідальністю "Галицька Марка")
зазначає, що відповідно до ч.1 ст. 627 ЦК
України сторони є вільними в укладенні
договору та визначенні умов договору; у
зв'язку з систематичним порушенням
відповідачем строків оплати орендних
платежів та простроченням з внесення
орендної плати більш ніж за 2 місяці
позивач скористався наданим пунктом
10.2. договору правом на односторонню
відмову від договору; пунктом 7.3.
договору передбачено обов'язок
орендаря щодо повернення об'єкта
оренди в разі дострокового розірвання
договору за відповідним актом
приймання-передачі. З огляду на
наведене, позивач просить оскаржуване
рішення місцевого господарського суду
залишити без змін з підстав законності
та обґрунтованості такого, а
апеляційну скаргу - без задоволення.

В судове засідання 23.04.2014р. з'явились
представники позивача, які підтримали
доводи та заперечення, викладені у
відзиві на апеляційну скаргу.

Відповідач після оголошення перерви в
судовому засіданні участі свого
уповноваженого представника в
судовому засіданні не забезпечив, хоча
належним чином повідомлений про час та
місце розгляду апеляційної скарги,
причин неявки суду не повідомив.

Зважаючи на те, що у справі міститься
достатньо доказів для розгляду
апеляційної скарги по суті, відповідач
належним чином повідомлена про час та
місце розгляду справи, суд вважає за
можливе розгляд справи провести без
її участі за наявних в справі
документів про права і обов'язки
сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду в повному обсязі.

Суд, розглянувши апеляційну скаргу та
дослідивши наявні докази по справі,
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Як вбачається із матеріалів справи,
07.06.2012 року між товариством з обмеженою
відповідальністю "Галицька марка" (далі
- орендодавець та позивач у справі) та
фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4
(далі - орендар та відповідач у справі)
укладено договір оренди нежитлових
приміщень (далі - договір). Вказаний
договір підписаний сторонами,
скріплений відтиском печатки ТзОВ
"Галицька марка", нотаріально
посвідчений приватним нотаріусом
Івано-Франківського нотаріального
округу ОСОБА_5 та зареєстрований в
Реєстрі за №897 від 19.06.2012 року.

Відповідно до п.2.1 договору
орендодавець зобов'язався передати, а
орендар прийняти в строкове платне
користування (оренду) об'єкт оренди
загальною площею 50, 9 метрів квадратних,
що знаходяться по літ А на 1 (першому)
поверсі будинку, розташованого за
адресою: АДРЕСА_2 . Об'єкт оренди згідно
плану (Додаток №1, що є невід'ємною
частиною цього договору після
підписання його сторонами) складається
з: приміщення №34, площею 10,6 кв.м;
приміщення №35, площею 2,3 кв.м;
приміщення №36, площею 2,4 кв.м;
приміщення №37, площею 8,3 кв.м.;
приміщення №38, площею 2,9 кв.м;
приміщення №39, площею 9,7 кв.м.;
приміщення №40, площею 3,5 кв.м.;
приміщення №41, площею 7,4 кв.м;
приміщення №42, площею 3,8 кв.м.

Згідно з п. 3.2 договору прийом-передача
об'єкту оренди оформляється актом
приймання-передачі об'єкту оренди, який
підписується сторонами та
скріплюється печатками.

Орендар зобов'язався своєчасно і в
повному обсязі сплачувати орендодавцю
орендну плату та здійснювати платежі,
передбачені цим договором (п.п. 9 п.6.4
договору).

Термін дії договору з моменту його
підписання сторонами до 06.06.2027 року
(п.10.1 договору).

7 червня 2012 року орендодавець передав, а
орендар прийняв в строкове платне
користування об'єкт оренди - приміщення
загальною площею 50, 9 метрів квадратних,
що знаходяться по літ А на 1 (першому)
поверсі будинку, розташованого за
адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується
актом прийому-передачі об'єкту оренди
від 07.06.2012р., підписаним директором ТзОВ
"Галицька марка" та фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_4, а також скріпленим
відтиском печатки позивача.

У зв'язку з неналежним виконанням
орендарем своїх договірних
зобов'язань, 19.08.2013р. позивач направив
на адресу відповідача вимогу №25 про
погашення заборгованості до 30.08.2013р. та
повідомив про розірвання договору
оренди в односторонньому порядку з
23.08.2013р.

21 серпня 2013 року позивач направив на
адресу відповідача вимогу №30 про
звільнення орендованого приміщення
та передачу займаного відповідачем
приміщення по акту прийому-передачі до
01.09.2013 року.

Відповідач зазначені вище вимоги не
виконав, з огляду на що 01.09.2013р.
представниками ТзОВ "Галицька марка"
складено акт про відмову орендаря
звільняти орендовані приміщення.

17 вересня 2013р. орендодавець склав акт
приймання-передачі об'єкта оренди.
Проте, вказаний акт підписано лише
директором ТзОВ "Галицька марка".

З огляду на наведене, товариство з
обмеженою відповідальністю "Галицька
марка" звернулось до господарського
суду Івано-Франківської області з
позовом до фізичної особи - підприємця
ОСОБА_4, в якому просив вважати договір
оренди нежитлового приміщення від
07.06.2012 року, нотаріально посвідчений
приватним нотаріусом
Івано-Франківського нотаріального
округу ОСОБА_5, зареєстрований в
реєстрі за № 897 від 19.06.2012 року,
розірваним з 23.08.2013 року та стягнути
заборгованоість в сумі 14 374 грн.74 коп., з
яких 8 586 грн. 60 коп. - заборгованість по
сплаті комунальних платежів, 1 361 грн. 39
коп. - пеня, 4 377 грн. 40 коп. - неустойка за
несвоєчасне повернення об'єкту оренди
та 49 грн. 35 коп. - пеня за прострочення
орендних платежів.

10 жовтня 2013 року позивач подав до
господарського суду
Івано-Франківської області заяву про
зміну позовних вимог, в якій просив
визнати договір оренди нежитлового
приміщення від 07.06.2012 року ,
посвідчений державним нотаріусом
Івано-Франківського нотаріального
округу ОСОБА_5 19.06.2012 року та
зареєстрований в реєстрі за №897,
розірваним з 23. 08. 2013 року. В іншій
частині позовні вимоги залишив без
змін.

12 листопада 2013 року ТзОВ "Галицька
марка" подало заяву про зменшення
позовних вимог, якою просило стягнути з
відповідача заборгованість в сумі 11 374
грн. 68 коп., а саме: борг по сплаті
комунальних платежів в сумі 9 780 грн. 80
коп., пеню в розмірі 862 грн. 20 коп., борг
по сплаті орендних платежів в сумі 576
грн. 05 коп., пеню за прострочення
орендних платежів в сумі 155 грн. 63 коп. В
решті позовні вимоги залишено без
змін.

24 грудня 2013 року позивач подав
клопотання про зміну предмету позову,
яким просив суд зобов'язати фізичну
особу - підприємця ОСОБА_4 передати з
оренди нежитлові приміщення
загальною площею 76,6 м. кв, розташовані
на першому поверсі в будинку АДРЕСА_2
товариству з обмеженою
відповідальністю "Галицька марка"
шляхом підписання акту приймання
-передачі та стягнути з відповідача
заборгованість в сумі 11374 грн. 68 коп., а
саме: борг по сплаті комунальних
платежів в сумі 9 780 грн., пеня в сумі 862
грн. 20 коп., заборгованість по сплаті
орендних платежів в сумі 576 грн.05 грн.,
пеня за прострочення орендних платежів
в сумі 155 грн. 63 коп.

Відповідно до статті 22 Господарського
процесуального кодексу України до
початку розгляду господарським судом
справи по суті позивач має право
змінити предмет або підставу позову
шляхом подання письмової заяви.

Відповідно до п.3.12 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України №18
від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" під предметом позову
розуміється певна
матеріально-правова вимога позивача
до відповідача, стосовно якої позивач
просить прийняти судове рішення.
Підставу позову становлять
обставини, якими позивач обґрунтовує
свої вимоги щодо захисту права та
охоронюваного законом інтересу.

Відтак, зміна предмета позову означає
зміну вимоги, з якою позивач звернувся
до відповідача, а зміна підстав
позову - це зміна обставин, на яких
ґрунтується вимога позивача.
Одночасна зміна і предмета, і підстав
позову не допускається.

Розпорядженням голови господарського
суду Івано-Франківської області від
09.12.2013 року за клопотанням сторони
справу скеровано на розгляд колегії в
складі головуючого судді Фанда О.М.,
суддів Малєєва О.В та Гриняк Б.П.

В разі необхідності заміни судді в
процесі розгляду справи або
додаткового введення судді (суддів) до
складу суду розгляд справи з огляду на
встановлений п. 3 ч. 4 ст. 47 Закону
України "Про судоустрій і статус
суддів" принцип незмінності судді слід
починати спочатку. При цьому заново
розпочинається й перебіг передбачених
ст. 69 ГПК строків вирішення спору, а
його подальше продовження новим
(зміненим) складом суду здійснюється у
випадках і в порядку, передбачених ч. 3
цієї статті.

З огляду на те, що з 09.12.2013р. розгляд
справи розпочато спочатку та зважаючи
на те, що заявою від 24.12.2013р. позивачем
було змінено лише предмет позову
(змінено вимогу немайнового характеру),
суд апеляційної інстанції вважає
безпідставним твердження скаржника
про те, що заява позивача від 24.12.2013р.
про зміну предмета позову прийнята
місцевим господарським судом всупереч
вимогам ст.22 ГПК України.

В силу вимог ст. 11, 626 Цивільного
кодексу України (далі - ЦК України), ст.
174 Господарського кодексу України (далі
- ГК України) договір є підставою
виникнення господарських зобов'язань.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно із ч. 1 ст. 759 ЦК України за
договором найму (оренди) наймодавець
передає або зобов'язується передати
наймачеві майно у користування за
плату на певний строк.

Відповідно до ст. 193 ГК України, що
кореспондується із ст. 526 ЦК України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. Кожна сторона
повинна вжити усіх заходів, необхідних
для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.

Згідно зі ст. 525 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом та у
відповідності до ст.599 ЦК України
зобов'язання припиняється його
виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Положеннями ч.3 ст.285, ст.286 ГК України
визначено, що орендар, зокрема
зобов'язаний своєчасно і в повному
обсязі сплачувати орендну плату.
Орендна плата - це фіксований платіж,
який орендар сплачує орендодавцю
незалежно від наслідків своєї
господарської діяльності. Строки
внесення орендної плати визначаються в
договорі.

Відповідно до п.4.1.договору загальний
розмір орендної плати за весь об'єкт
оренди з урахуванням ПДВ становить 2188,70
грн. за місяць.

Відповідно до п.4.4. договору орендар
сплачує орендну плату за користування
об'єктом оренди та витрати по його
утриманню щомісячно, шляхом
перерахування відповідної суми коштів
на поточний рахунок орендодавця або
готівкою в касу орендодавця у строк не
пізніше 10 (десятого) числа поточного
місяця. Оплата здійснюється на
підставі рахунків, виставлених
орендодавцем.

Рахунки на сплату вищевказаних
платежів передаються орендодавцем
орендарю нарочно не пізніше 5 (п'ятого)
числа поточного місяця. У разі відмови
орендаря від тримання рахунків з
будь-яких причин рахунок є таким, що
отриманий орендарем з дати його
поштового відправлення рекомендованим
листом за реквізитами, зазначеними у
договорі.

Позивачем не надано суду доказів
вручення або належного направлення
відповідачу рахунків на оплату
орендної плати. Однак, зважаючи на те,
що п.п. 4.1., 4.4. договору визначено
фіксований місячний розмір орендної
плати (2188, 70 грн.) та строки її сплати ( до
10 числа поточного місяця), а також
передбачено, що не отримання орендарем
рахунку від орендодавця не звільняє
його від сплати орендної плати, суд
вважає, що відповідач зобов'язана була
сплачувати орендну плату в розмірі 2188,70
грн. до 10 числа поточного місяця
незалежно від того чи виставлялись
рахунки орендодавцем.

Як вбачається з наявних в матеріалах
справи платіжних доручень, орендна
плата сплачувалась фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_4 шляхом
перерахування коштів на розрахунковий
рахунок ТзОВ "Галицька марка". При
цьому, призначенням платежу відповідач
вказувала орендну плату згідно
договору та не зазначала конкретного
місяця, за який сплачується орендна
плата.

Однак, як вбачається з розрахунку
позовних вимог позивача та розрахунку
відповідача, сплата орендної плати
відповідачем та зарахування такої
позивачем здійснювалась наступним
чином: орендна плата за червень 2012р.
була сплачена орендарем платіжним
дорученням №55 12.07.2012р., за липень 2012р. -
платіжним дорученням №64 10.08.2012р., за
серпень 2012р. платіжним дорученням№72
07.09.2012р., за вересень 2012р. - платіжним
дорученням №80 02.10.2012р., за жовтень 2012р. -
платіжним дорученням №92 14.11.2012р., за
листопад 2012р. - платіжним дорученням
№107 17.12.2012р., за грудень 2012р. - платіжним
дорученням №2 04.01.2013р, за січень 2013р. -
платіжним дорученням №12 19.02.2013р., за
лютий 2013р. - платіжним дорученням №16
18.03.2013р., за березень 2013р. - платіжним
дорученням №22 16.05.2013р., за квітень 2013р. -
платіжним дорученням №34 28.05.2013р., за
травень 2013р. - платіжним дорученням №37
10.06.2013р., за червень 2013р. - платіжним
дорученням №44 03.07.2013р., за липень 2013р. -
платіжним дорученням №52 13.08.2013р., за
серпень 2013р. - платіжним дорученням №58
28.08.2013р., за вересень 2013р. - платіжним
дорученням №62 06.09.2013.

З наведеного вбачається, що відповідач
систематично порушувала взяті на себе
договірні зобов'язання та сплачувала
орендну плату з порушенням визначених
п.4.4. договору строків, а за березень
2013р. прострочення з внесення орендної
плати склало понад 2 місяці.

Пунктом 10.2. договору сторони погодили,
що договір може бути розірваним
достроково на вимогу орендодавця у
випадку порушення орендарем умов
цього договору, у тому числі умов
оплати (прострочення з внесенням
орендної плати й інших платежів за
договором більше ніж за два місяці).
Тобто, сторони обумовили підстави
припинення договірних відносин в
позасудовому порядку та процедуру його
припинення. У цьому випадку рішення
орендодавця про припинення даного
договору набирає чинності через п'ять
днів з моменту письмового повідомлення
орендаря.

Частинами 1, 3 ст.651 ЦК України
встановлено, що зміна або розірвання
договору допускається лише за згодою
сторін, якщо інше не встановлено
договором або законом. У разі
односторонньої відмови від договору в
повному обсязі, якщо право на таку
відмову встановлено договором або
законом, договір є відповідно
розірваним або зміненим.

Відповідно до ст.782 ЦК України,
наймодавець має право відмовитися від
договору найму і вимагати повернення
речі, якщо наймач не вносить плату за
користування річчю протягом трьох
місяців підряд. У разі відмови
наймодавця від договору найму договір
є розірваним з моменту одержання
наймачем повідомлення наймодавця про
відмову від договору.

Частиною 3 ст.6 ЦК України передбачено,
що сторони в договорі можуть
відступити від положень актів
цивільного законодавства і
врегулювати свої відносини на власний
розсуд.

Згідно з ст. 627 ЦК України відповідно до
статті 6 цього Кодексу сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Отже, за взаємним волевиявленням
пунктом 10.2. договору обидві сторони
встановили момент припинення орендних
правовідносин у випадку прострочення
орендарем терміну внесення орендної
плати більш ніж за 2 місяці. Дана умова
договору щодо терміну в два місяці (а не
три місяці як передбачено в законі)
несплати орендних платежів не
суперечить диспозитивності ч.1 ст.782 ЦК
України, а також змісту цивільного
законодавства.

При цьому, як вбачається з системного
аналізу норм чинного законодавства,
момент припинення договору оренди
пов'язується з моментом отримання
орендарем повідомлення від
орендодавця про відмову від договору.

На підставі п.10.2. договору, 19.08.2013 р.
позивач направив на адресу відповідача
вимогу №25 про розірвання договору
оренди в односторонньому порядку з
23.08.2013 р.

Враховуючи наведене та те, що
відповідач особисто отримала вимогу
позивача №25 від 19.08.2013р. 21.08.2013 р., що
підтверджується повідомленням про
вручення поштового відправлення, суд
приходить до висновку, що договір
оренди є припиненим з 27.08.2013р.в
позасудовому порядку.

Відповідно до ч.1 ст.785 ЦК України у разі
припинення договору найму наймач
зобов'язаний негайно повернути
наймодавцеві річ у стані, в якому вона
була одержана, з урахуванням
нормального зносу, або у стані, який
було обумовлено в договорі.

Згідно з ч.2 ст.795 ЦК України повернення
наймачем предмета договору найму
оформляється відповідним документом
(актом), який підписується сторонами
договору. З цього моменту договір найму
припиняється.

Відповідно до п. п. 7.3, 7.4. договору в
зв'язку із розриванням договору,
повернення об'єкта оформлюється актом
приймання-передачі. Відповідач повинен
передати об'єкт оренди в первинному
стані за актом приймання-передачі.
Об'єкт оренди вважається фактично
переданим (повернутим) орендодавцю з
моменту підписання акту
прийому-передачі об'єкта. В будь-якому
випадку дата складеного та
підписаного сторонами акту
прийому-передачі об'єкту оренди
вважається останнім днем оренди.

Обов'язок орендаря щодо повернення
об'єкту оренди в разі дострокового
розірвання договору передбачено і
підпунктом 11 п. 6.4 договору.

Як вбачається з матеріалів справи та не
заперечується сторонами у справі, акт
приймання-передачі об'єкта оренди
(нежитлового приміщення загальною
площею 50,9 кв. м., розташовані на першому
поверсі в будинку АДРЕСА_2)
відповідачем не підписаний.

Позовні вимоги, пов'язані з передачею
орендарем майна з оренди (за наслідками
припинення відповідного договору
оренди) узгоджуються з приписом п.5 ч.2
ст. 16 ЦК України, яким передбачений
такий спосіб захисту цивільних прав та
інтересів, як зобов'язання вчинити дії
по передачі майна.

Зважаючи на наведене, вимога позивача
про зобов'язання відповідача передати
з оренди нежитлові приміщення - об'єкт
оренди за договором від 07.06.2012р. шляхом
підписання акту приймання-передачі
підставно та обґрунтовано задоволена
місцевим господарським судом.

З приводу позовних вимог про стягнення
з фізичної особи - підприємця ОСОБА_4
на користь позивача заборгованості по
сплаті орендних платежів в сумі 576 грн.05
грн. та пені за прострочення орендних
платежів в сумі 155 грн. 63 коп. суд
зазначає наступне.

Відповідно до п. 7.5. договору в разі
прострочення підписання акту
прийому-передачі об'єкта оренди з вини
орендаря, нарахування орендної плати
та інших платежів, передбачених
договором, здійснюється до моменту
підписання такого акту.

Відповідно до п.5.1 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України №12
від 29.05.2013р. "Про деякі питання практики
застосування законодавства про оренду
(найм) майна" з урахуванням положень
статей 653, 795 ЦК України та умов
договору, якщо останніми передбачено,
що після закінчення або дострокового
розірвання договору оренди
нарахування орендної плати за фактичне
користування майном припиняється з
моменту підписання акта
приймання-передачі приміщень
орендодавцеві, нарахування орендної
плати за відповідний період є
правомірним.

Як вбачається з наявного в матеріалах
справи розрахунку позовних вимог,
позивач просить стягнути з відповідача
заборгованість по сплаті орендної
плати станом на 17.09.2013р., вважаючи що
розмір такої становить 576,05 грн.

Однак, суд не погоджується з такими
вимогами позивача, оскільки як
зазначалось вище та вбачається з
матеріалів справи, відповідачем
сплачено платіжним дорученням №62
орендну плату за вересень 2013р. у
повному обсязі (2188, 70 грн.) 06.09.2013р., в той
час як фактично підлягала сплаті
орендна плата в розмірі 1167,31 грн. ( в
заявлених позивачем межах).

З огляду на наведене, суд вважає
безпідставним та необґрунтованим
висновок місцевого господарського
суду про стягнення з відповідача на
користь позивача 576,05 грн.
заборгованості зі сплати орендної
плати.

Разом з тим, відповідно до ст. 530 ЦК
України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Частиною 1 ст. 612
ЦК України встановлено, що боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Відповідно до вимог ст.230 ГК України у
разі невиконання або неналежного
виконання господарського зобов'язання
учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити штрафні санкції (
неустойку, пеню, штраф).

Статтею 549 ЦК України визначено, що
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання (ч.3
ст. 549 ЦК України).

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України
"Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів, за
прострочку платежу, пеню у розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до п. 8.2. договору за
несвоєчасне внесення орендної плати
або інших платежів, передбачених цим
договором, орендар сплачує на користь
орендодавця пеню у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ, що діяла в період
за який нараховується пеня, від суми
простроченого платежу за кожний день
прострочення.

Як зазначалось вище, п.п.4.1., 4.4. договору
сторони погодили, що орендар сплачує
орендну плату за користування об'єктом
оренди в розмірі 2188,70 грн. за місяць з
урахуванням ПДВ у строк не пізніше 10
(десятого) числа поточного місяця.

Матеріалами справи підтверджено, що
відповідач систематично порушувала
взяті на себе договірні зобов'язання та
сплачувала орендну плату з порушенням
визначених п.4.4. договору строків.

Як вбачається з долученого товариством
з обмеженою відповідальністю "Галицька
марка" до матеріалів справи розрахунку,
позивачем, на підставі ст. 625 ЦК України,
за прострочення сплати орендних
платежів за березень - серпень 2013р.
нараховано відповідачу 155,63 грн. пені.
Однак, суд, перевіривши наявний в
матеріалах справи розрахунок зазначає,
що розмір пені за прострочення сплати
відповідачем орендної плати за
березень - серпень 2013р. становить
188,04грн. Проте, враховуючи принцип
диспозитивності судового процесу та
зважаючи на те, що сторони не
звертались до суду із клопотанням про
вихід за межі позовних вимог, суд
дійшов висновку про наявність правових
підстав для стягнення з відповідача на
користь позивача155,63 грн. пені за
прострочення сплати орендних платежів,
тобто у заявленому позивачем розмірі.

Щодо вимог позивача про стягнення з
фізичної особи - підприємця ОСОБА_4
заборгованості по сплаті комунальних
платежів в сумі 9780, 80 грн. та пені за
прострочення сплати комунальних
платежів в сумі 862,20 грн. суд зазначає
наступне.

Згідно з п.4.3 договору розрахунок сум
відшкодування витрат за комунальні
послуги здійснюється орендодавцем на
підставі показників лічильників,
встановлених ним у приміщенні. На
послуги, які не обліковуються
лічильником, розрахунок проводиться на
підставі виставлених рахунків із
розрахунку, пропорційного
співвідношенню орендованої площі до
загальної площі будівлі. Орендодавець
надає орендарю рахунок на оплату, в
якому зазначає розмір витрат по
утриманню за місяць з врахуванням ПДВ.

Враховуючи те, що комунальні платежі не
є фіксованими сумами і визначаються на
підставі показів лічильника, суд
вважає, що орендар зобов'язана була
сплачувати рахунки за комунальні
послуги, виставлені позивачем на
підставі рахунків відповідних
організацій-постачальників таких
послуг та не могла самостійно
визначити розміру оплати за надані
комунальні послуги.

Зважаючи на те, що позивач не надав суду
доказів вручення або належного
направлення відповідачу рахунків на
оплату комунальних послуг за період з
лютого 2013 по травень 2013 року на суму 9 780
грн. 80 коп., суд вважає, що на момент
звернення позивача до суду з позовною
заявою строк оплати відповідачем
комунальних платежів не настав.

З врахуванням наведеного, Львівський
апеляційний господарський суд
погоджується з висновками місцевого
господарського суду про відсутність
підстав для задоволення позовних вимог
про стягнення з відповідача на користь
позивача 9780, 80 грн. заборгованості по
сплаті комунальних послуг та 862, 20грн.
пені за прострочення сплати
комунальних послуг.

Статтею 129 Конституції України
встановлено, що основними засадами
судочинства є змагальність сторін та
свобода в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості. Згідно із ст. 4-3
Господарського процесуального кодексу
України судочинство у господарських
судах здійснюється на засадах
змагальності. Сторони та інші особи,
які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Відповідно до ст. 33 вказаного Кодексу
кожна сторона повинна довести ті
обставини справи, на які вона
посилається, як на підставу своїх вимог
та заперечень.

Враховуючи все викладене вище в
сукупності, суд вважає, що рішення
господарського суду
Івано-Франківської області від 07.02.2014
року в даній справі слід скасувати в
частині задоволення позовних вимог
ТзОВ "Галицька марка" про стягнення з
фізичної особи ОСОБА_4 576,05 грн.
заборгованості по сплаті орендних
платежів і в частині відмови в
задоволенні позовних вимог ТзОВ
"Галицька марка" про стягнення з
фізичної особи ОСОБА_4 155,63 грн. пені за
прострочення сплати орендних платежів.
Прийняти в цих частинах нове рішення,
яким відмовити у задоволенні позовних
вимог ТзОВ "Галицька марка" про
стягнення з фізичної особи ОСОБА_4 576,05
грн. заборгованості по сплаті орендних
платежів та стягнути фізичної особи
ОСОБА_4 на користь ТзОВ "Галицька марка"
155,63 грн. пені за прострочення сплати
орендних платежів.

В решті рішення господарського суду
Івано-Франківської області від 07.02.2014
року в даній справі відповідає
матеріалам справи, ґрунтується на
вимогах чинного законодавства і
підстав для його скасування немає, а
зазначені в апеляційній скарзі доводи
скаржника не відповідають матеріалам
справи, документально не обґрунтовані,
не базуються на законодавстві, що
регулює спірні правовідносини, а тому
не визнаються такими, що можуть бути
підставою, згідно ст. 104 ГПК України, для
скасування чи зміни оскаржуваного
рішення.

Відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України,
судовий збір покладається: у спорах, що
виникають при укладанні, зміні та
розірванні договорів, - на сторону, яка
безпідставно ухиляється від прийняття
пропозицій іншої сторони, або на обидві
сторони, якщо господарським судом
відхилено частину пропозицій кожної із
сторін; у спорах, що виникають при
виконанні договорів та з інших підстав,
- на сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог. Якщо спір
виник внаслідок неправильних дій
сторони, господарський суд має право
покласти на неї судовий збір незалежно
від результатів вирішення спору.
Судовий збір, від сплати якого позивач
у встановленому порядку звільнений,
стягується з відповідача в доход
бюджету пропорційно розміру
задоволених вимог, якщо відповідач не
звільнений від сплати судового збору.
Стороні, на користь якої відбулося
рішення, господарський суд відшкодовує
мито за рахунок другої сторони і в тому
разі, коли друга сторона звільнена від
сплати судового збору.

У зв'язку із частковим скасуванням
рішення судом апеляційної інстанції
здійснено новий розподіл витрат по
сплаті судового збору за розгляд
справи в суді першої інстанції та
перегляд рішення в апеляційному
порядку, відповідно до ст. 49 ГПК
України.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 104, 105 ГПК
України, Львівський апеляційний
господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 задоволити
частково.

Рішення господарського суду
Івано-Франківської області від 07.02.2014р.
у справі №909/1093/13 скасувати в частині
стягнення з фізичної особи - підприємця
ОСОБА_4 на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю "Галицька
Марка" 576 грн. 05 коп. заборгованості по
сплаті орендних платежів та в частині
відмови в задоволенні позовних вимог
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Галицька Марка" про
стягнення з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_4 155,63 грн. пені за прострочення
сплати орендних платежів.

В цих частинах прийняти нове рішення.

У задоволенні позовних вимог
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Галицька Марка" про
стягнення з фізичної особи - підприємця
ОСОБА_4 576 грн. 05 коп. заборгованості по
сплаті орендних платежів відмовити.

Стягнути з фізичної особи - підприємця
ОСОБА_4 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Галицька Марка"
(АДРЕСА_2, код 32361358) 155,63 грн. пені за
прострочення сплати орендних платежів.

Стягнути з фізичної особи - підприємця
ОСОБА_4 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Галицька Марка"
(АДРЕСА_2, код 32361358) 1170,57 грн. судового
збору за розгляд справи в місцевому
господарському суді.

В решті рішення господарського суду
Івано-Франківської області від 07.02.2014р.
у справі №909/1093/13 залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Галицька Марка"
(АДРЕСА_2, код 32361358) на користь фізичної
особи - підприємця ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1, код
НОМЕР_1) 913,50 грн. судового збору за
перегляд рішення в апеляційному
порядку.

На виконання постанови місцевому
господарському суду видати відповідні
накази.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена в
касаційному порядку.

Матеріали справи повернути в місцевий
господарський суд.

Головуючий суддя
Бойко С.М.

Суддя
Бонк Т.Б.

Суддя
Марко Р.І.

Повний текст постанови

виготовлено 25.04.2014р.