м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/4614/14 18.04.14

Суддя Господарського суду міста Києва
Підченко Ю.О.

За участю секретаря судового засідання
Швеця С.С.

Розглянув у відкритому судовому
засіданні господарського суду справу

за позовом Першого заступника
прокурора міста Києва в інтересах
держави в особі

Департаменту суспільних
комунікацій виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації)

Комунального підприємства
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) "Київреклама"

до відповідача Товариства з обмеженою
відповідальністю "Транс-Медіа"

третя особа Комунальне
підприємство "Київський метрополітен"

про стягнення 1 364 285,95 грн.

за участю представників сторін:

від прокуратури: Бондур Д.В. - прокурор

від першого позивача: Гончарук І.І. -
завідувач сектором

від другого позивача: Нестеренко Г.А. -
юрисконсульт

від відповідача: Маленко О.М. -
юрисконсульт

від третьої особи: Костильов В.А. -
юрисконсульт

СУТЬ СПОРУ: Перший заступник
прокурора міста Києва в інтересах
держави в особі Департаменту
суспільних комунікацій виконавчого
органу Київської міської ради
(Київської міської державної
адміністрації) та Комунального
підприємства виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації)
"Київреклама" звернувся до
Господарського суду міста Києва з
позовними вимогами до Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Транс-Медіа" про стягнення основної
заборгованості за користування
місцями для розміщення рекламних
засобів у сумі 1 272 457,18 грн., інфляційних
у сумі 9 394,16 грн., трьох процентів річних
у сумі 18 165,81 грн. та пені в сумі 64 268,62
грн.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 20.03.2014 було залучено в якості
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача Комунальне
підприємство "Київський метрополітен".

Сторін було належним чином повідомлено
про час та місце проведення судового
засідання, тому судом з урахуванням
вимог ст. ст. 42, 43 ГПК України створені
всі необхідні умови для вирішення
спору на принципах змагальності,
рівності учасників процесу перед
законом.

Прокурор наполягав на заявлених
позовних вимогах, просить позов
задовольнити. Перший позивач, другий
позивач та третя особа надали письмові
пояснення в яких позовні вимоги
прокурора підтримали, просили позов
задовольнити.

Відповідач у справі надав суду
відзив на позовну заяву, в якому проти
позову заперечив, обґрунтовуючи свої
заперечення тим, що прокурором
безпідставно подану дану позовну заяву
та останнім не доведено суми
заборгованості, тому просив у
задоволенні позову відмовити.

З'ясувавши фактичні обставини справи,
докази на їх підтвердження, виходячи з
фактів, встановлених у процесі
розгляду справи та правову норму, яка
підлягає застосуванню, заслухавши
доводи прокурора, пояснення першого
позивача, другого позивача та
представника третьої особи,
заперечення відповідача, суд
встановив:

До прийняття рішення по справі
прокурором заявлено клопотання згідно
вимог ст.ст. 66, 67 ГПК України про
застосування заходів забезпечення
позову шляхом накладення арешту на
грошові кошти та майно відповідача.

Відповідно до вимог ст. 66, 67 ГПК України
господарський суд за заявою сторони,
прокурора, або з власної ініціативи має
право вжити заходів до забезпечення
позову у вигляді накладення арешту на
майно або грошові суми, що належать
відповідачу, заборони йому вчиняти
певні дії, у тому числі іншим особам, що
стосуються предмета спору.

Забезпечення позову допускається в
будь-якій стадії провадження у справі,
якщо невжиття таких заходів може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення господарського суду.
Тягар доказування покладається на
особу, яка подала заяву про
забезпечення позову. Доказування
повинно здійснюватись за загальними
правилами відповідно до ст. 33 ГПК
України.

Умовою застосування заходів до
забезпечення позову є достатньо
обґрунтоване припущення, що майно (в
тому числі грошові суми, цінні папери
тощо), яке є у відповідача на момент
пред'явлення позову до нього, може
зникнути, зменшитись за кількістю або
погіршитись за якістю на момент
винесення та виконання рішення.

Прокурор просить накласти арешт і на
грошові кошти відповідача, і на майно
останнього, але відповідно до приписів
ч. 1 ст. 67 ГПК України позов
забезпечується: накладанням арешту на
майно або грошові суми, що належать
відповідачу. Крім того, прокурором не
достатньо обґрунтовано доведено те, що
невжиття заходів до забезпечення
позову до вирішення спору по суті, може
вплинути на діяльність підприємства
позивача, у тому числі правовідносини
між сторонами, утруднити чи зробити
неможливим виконання рішення
господарського суду.

За такими обставинами у
задоволенні клопотання Першого
заступника прокурора міста Києва щодо
забезпечення позову, а саме накладення
арешту на грошові кошти та майно
відповідача слід відмовити.

Позов мотивовано тим, що 06.06.2003 між
Комунальним підприємством "Київський
метрополітен" та Дочірнім
підприємством "Гарант-АДВ",
правонаступником якого є Товариство з
обмеженою відповідальністю
"Транс-Медіа", укладено договір про
організацію рекламно-інформаційної
діяльності № 80-Упр (ДП)-03, далі Основний
договір, відповідно до якого КП
"Київський метрополітен" надає
відповідачу переважне право
здійснювати рекламно-інформаційну
діяльність шляхом розміщення
медіа-продукції на інформаційних
носіях (засобах візуального
відображення), які розташовані на
стелях вагонів рухомого складу
Київського метрополітену.

Згідно п. 2.1.5 Основного договору КП
"Київський метрополітен"
зобов'язується після встановлення
Інформаційних носіїв забезпечити ТОВ
"Транс-Медіа" їх електроживлення згідно
розробленої ПКТБ КП "Київський
метрополітен"
проектно-конструкторської
документації.

Пунктом 3.1 Основного договору
передбачено, платежі перераховуються у
безготівковому порядку виходячи із
фактичної кількості встановлених
засобів візуального відображення на
поточний рахунок КП "Київський
метрополітен" не пізніше 5 числа
кожного місяця наступного за звітним в
період дії даного договору.

Додатком № 1 до Основного
договору (протоколом погодження
договірної ціни) сторони засвідчили, що
ними досягнуто угоди про величину
договірної ціни в розмірі 3,60 грн. за
один інформаційний носій.

ТОВ "Транс-Медіа" зобов'язаний
сплачувати всі платежі передбачені
договором (п. 2.2.7 Основного договору).

04 лютого 2013 року на підставі рішення
Київської міської ради від 22.09.2011
№ 37/6253 "Про затвердження Порядку
розміщення реклами в м. Києві" та
рішення Київської міської ради від
08.02.2013 № 3/9060 "Про бюджет міста Києва на
2013 рік" між Комунальним підприємством
"Київський метрополітен" та
Комунальним підприємством виконавчого
органу Київської міської ради
(Київської міської державної
адміністрації) "Київреклама" укладено
Договір № 08/02/13 про відступлення права
вимоги за Основним договором.
Відповідно до п. 1.1 Договору № 08/02/13 КП
"Київський метрополітен" відступає
(передає), а КП "Київреклама"набуває
права та обов'язки КП "Київський
метрополітен" за договором від 06.06.2013 №
80-Упр (ДП)-03 з усіма додатковими угодами
та додатками до нього за винятком прав
КП "Київський метрополітен" за основним
договором, що стосується
експлуатаційних потреб КП "Київський
метрополітен".

Пунктом 1.3 Договору № 08/02/13 передбачено,
що зміна первісного кредитора КП
"Київський метрополітен" за Основним
договором здійснюється без згоди
боржника, яка не передбачена Основним
договором.

Прокурор стверджує, що відповідачем не
виконані взяті на себе зобов'язання за
Основним договором, тому за період з
19.02.2013 по 31.12.2013 у нього виникла основна
заборгованість в сумі 1 272 457,18 грн., яку
прокурор і намагається стягнути.

З посиланням на приписи статті 625 ЦК
України прокурор вказує на
прострочення грошового зобов'язання з
боку відповідача, а тому намагається
стягнути з нього додатково інфляційні
в сумі 9 394,16 грн. та три проценти річних
у сумі 18 165,81 грн. Крім того, прокурор
нарахував відповідачу пеню в розмірі 64
268,62 грн. за період з 28.02.2013 по 05.01.2014, яку
також намагається стягнути.

Дослідивши правову норму, яка
підлягає застосуванню у спірних
відносинах сторін, суд дійшов висновку,
що доводи прокурора є необґрунтованими
та такими, що не підлягають задоволенню
виходячи із наступного.

Особливості регулювання майнових
відносин у сфері господарювання
визначається господарським кодексом.
Майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин
регулюються ЦК України з урахуванням
особливостей, передбачених ГК України.
Судом прийнято до уваги що учасниками
судового процесу є суб'єкти
господарювання в розумінні ст. 55 ГПК
України.

Згідно ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Частиною 1 ст. 193 ГК України передбачено,
що суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до положень статей 512-516 ЦК
України кредитор у зобов'язанні може
бути замінений іншою особою у тому
числі внаслідок передання ним своїх
прав іншій особі за правочином
(відступлення права вимоги); до нового
кредитора переходять права первісного
кредитора у зобов'язанні в обсязі і на
умовах, що існували на момент переходу
цих прав, якщо інше не встановлено
договором або законом. Якщо боржник не
був письмово повідомлений про заміну
кредитора у зобов'язанні, новий
кредитор несе ризик настання
несприятливих для нього наслідків. У
цьому разі виконання боржником свого
обов'язку первісному кредиторові є
належним виконанням.

Стаття 33 ГПК України зобов'язує сторін
довести ті обставини, на які вони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень. Відповідно до вимог
статті 34 ГПК України визначає, що
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Втім ніякі докази не мають для суду
заздалегідь встановленої сили і
оцінюються судом в розумінні вимог
статті 43 ГПК України за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляду в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 ГПК України
прокурор, який звертається до
господарського суду в інтересах
держави, в позовній заяві самостійно
визначає, в чому полягає порушення
інтересів держави, та обґрунтовує
необхідність їх захисту, а також вказує
орган, уповноважений державою
здійснювати відповідні функції у
спірних відносинах.

Згідно п. 2 резолютивної частини
рішення Конституційного суду України
№ 3-рп/99 від 08.04.1999 у справі № 1-1/99, під
поняттям "орган, уповноважений
державою здійснювати відповідні
функції у спірних відносинах" слід
розуміти орган державної влади чи
орган місцевого самоврядування, якому
законом надано повноваження органу
виконавчої влади.

Даний спір стосується двох
суб'єктів господарювання -
Комунального підприємства виконавчого
органу Київської міської ради
(Київської міської державної
адміністрації) "Київреклама" та
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Транс-Медіа" між
якими укладено договір. Департамент
суспільних комунікацій виконавчого
органу Київської міської ради
(Київської міської державної
адміністрації) не має відношення до
укладеного договору, таким чином
визначення його в якості позивача у
даній справі є необґрунтованим.

Згідно ч. 1 ст. 9 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні " підставою для
бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів
можуть складатися зведені облікові
документи. Частиною 2 даної статті
передбачено, що первинні та зведені
облікові документи можуть бути
складені на паперових або машинних
носіях і повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру
господарської операції; посади осіб,
відповідальних за здійснення
господарської операції і правильність
її оформлення; особистий підпис або
інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Датою оформлення первинного
документу буде вважатися дата, на яку
припадає приймання сторонами договору
всіх пунктів договору щодо обсягів
поставки товарів (робіт), їх вартості,
повноти і якості виконання, що і буде
підтвердженням факту їх поставки
(виконання). Рахунок за своїм
призначенням не відповідає ознакам
первинного документу, оскільки ним не
фіксується будь-яка господарська
операція, розпорядження або дозвіл на
проведення господарської операції, а
носить лише інформаційний характер.

На підтвердження виникнення
основної заборгованості прокурор
надав саме виставлені відповідачу
рахунки, але фактично рахунки є
розрахунково-платіжними документами,
що передбачають тільки виставлення
певних сум до оплати за товари чи
надані послуг, а саме факт отримання
товарів (послуг) повинен бути
підтверджений актом
приймання-передачі виконаних робіт
(послуг).

Відповідно до умов Основного
договору розмір плати за місяць
залежить від кількості інформаційних
носіїв всередині вагону, але з
виставлених рахунків неможливо
встановити з чого обраховувалася сума
до оплати.

Прокурором не доведено порушення
у даній справі інтересів держави, а
саме державних інтересів економічного
характеру, які полягають у невиконанні
відповідачем своїх зобов'язань за
даним договором перед Комунальним
підприємством виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації)
"Київреклама", необґрунтована і сума
основної заборгованості за період з
19.02.2013 по 31.12.2013. Таким чином, у
задоволенні позову Першого заступника
прокурора міста Києва в інтересах
держави в особі Департаменту
суспільних комунікацій виконавчого
органу Київської міської ради
(Київської міської державної
адміністрації) та Комунального
підприємства виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації)
"Київреклама" до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Транс-Медіа" в
частині стягнення основної
заборгованості за користування
місцями для розміщення рекламних
засобів у сумі 1 272 457,18 грн. слід
відмовити, як необґрунтовано
заявленої.

Оскільки під час судового
розгляду не підтвердились доводи
прокурора про прострочення виконання
відповідачем грошових зобов'язань,
підстави для застосування
відповідальності у вигляді
нарахування інфляційних, трьох
процентів річних та пені також
відсутні.

Прокурором не доведено порушення
або загроза порушення економічних
інтересів держави внаслідок
противоправних дій відповідача. Тому в
задоволенні позову Першого заступника
прокурора міста Києва в інтересах
держави в особі Департаменту
суспільних комунікацій виконавчого
органу Київської міської ради
(Київської міської державної
адміністрації) та Комунального
підприємства виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації)
"Київреклама" до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Транс-Медіа" в
частині стягнення інфляційних у сумі 9
394,16 грн., трьох процентів річних у сумі
18 165,81 грн. та пені в сумі 64 268,62 грн. слід
відмовити, як необґрунтовано
заявлених.

Питання розподілу судового збору не
вирішується, оскільки позивач
звільнений від їх сплати у
встановленому законом порядку.

У судовому засіданні, яке відбулося
18.04.2014, згідно частини 2 статті 85 ГПК
України було проголошено скорочений
текст рішення, а саме його вступну та
резолютивні частини.

На підставі викладеного та керуючись
ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні
", ст.ст. 512, 513, 514, 515, 516, 525, 526, 629, ЦК
України, ст. 193 ГК України, ст. ст. 2, 42, 43,
33, 34, 43, 44, 49, 66, 67, 82, 84, частиною другою та
третьою ст. 85 ГПК України, суд ,-

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні заяви Першого
заступника прокурора міста Києва про
забезпечення позову відмовити.

2. У задоволенні позову Першого
заступника прокурора міста Києва в
інтересах держави в особі Департаменту
суспільних комунікацій виконавчого
органу Київської міської ради
(Київської міської державної
адміністрації) та Комунального
підприємства виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації)
"Київреклама" до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Транс-Медіа" про
стягнення основної заборгованості за
користування місцями для розміщення
рекламних засобів у сумі 1 272 457,18 грн.,
інфляційних у сумі 9 394,16 грн., трьох
процентів річних у сумі 18 165,81 грн. та
пені в сумі 64 268,62 грн. відмовити.

3. Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено - 23.04.2014 року

Суддя

Ю.О.Підченко