ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" квітня 2014 р.Справа № 922/955/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Макаренко О.В.

при секретарі судового засідання
Коваленко М.Ю.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Центренерго" в особі
відокремленого підрозділу Зміївської
теплової електричної станції, смт.
Комсомольське до Товариства з
обмеженою відповідальністю "Стомер", м.
Харків про стягнення 14 639,04 грн. за
участю представників сторін:

позивача - Рєпнікова О.В., довіреність
№662/22 від 30.12.2013 р.

відповідача - Курило М.М., довіреність
б/н від 02.04.2014 р.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
"Центренерго" в особі відокремленого
підрозділу Зміївської теплової
електричної станції, смт.
Комсомольське (позивач) звернулося до
господарського суду із позовною
заявою, в якій просить суд стягнути з
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Стомер", м. Харків
(відповідача) пеню в розмірі 9 069,84 грн.
та штраф в розмірі 5 569,20 грн.,
посилаючись на неналежне виконання
відповідачем своїх зобов'язань за
договором №12/280 про закупівлю
(поставку) товару від 13.06.2013 р. Позивач
також просить суд покласти на
відповідача витрати по сплаті судового
збору в розмірі 1 827,00 грн.

Представник позивача позовні вимоги
підтримує у повному обсязі, просить суд
позов задовольнити.

Представник відповідача позовні
вимоги визнає у повному обсязі, але
просить суд зменшити розмір пені до 3
230,35 грн. та штрафу до 2 500,00 грн., з
підстав викладених у клопотанні
вх.№13922 від 24.04.2014 р. Своє клопотання
обґрунтовує тим фактом, що неналежне
виконання зобов'язань за договором
поставки виникло не з вини відповідача,
а у зв'язку із ситуацією, яка склалася в
країні.

Представник позивача у судовому
засіданні та у поданій до суду заяві
вх.№13991 від 24.04.2014 р. просить суд
розглянути клопотання відповідача
щодо зменшення розміру пені та штрафу
на розсуд суду.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, дослідивши
матеріали справи, всебічно та повно
оцінивши надані сторонами докази у їх
сукупності, суд встановив наступне.

13 червня 2013 року позивачем (покупець) та
відповідачем (постачальник) було
укладено договір №12/280 про закупівлю
(поставку) товару від 13.06.2013 р. (далі -
договір), за умовами якого відповідач
зобов'язався поставити позивачу товари
(продукцію) згідно умов договору, а
позивач зобов'язався прийняти та
оплати товар на умовах цього договору.

Згідно з п.1.3. договору найменування
(номенклатура, асортимент), кількість,
строки поставки та інші характеристики
продукції зазначені в Додатку до
договору.

Згідно п.9 Додатку №1 до договору
найменування, асортимент, кількість,
ціна товару (продукції): Апаратура для
записування та відтворювання звуку й
зображення" (код класифікатору 26.40.3), а
саме: відеоендоскоп Mega МХ ІІ (зонд 5м,
три кутових адаптера) у кількості 1 шт.
за ціною 37146,00 грн. на суму 37146,00 грн.;
відеоендоскоп Mega МХ ІІ (зонд 10м) у
кількості 1 шт. за ціною 42414,00 грн. на
суму 42414,00 грн.

За умовами п. 2.1. договору ціна одиниці
товару є загальна сума цін на продукцію
(вартість) з ПДВ, що поставляється за
цим договором.

Згідно ч. 2 Додатку №1 до договору
загальна вартість продукції становить
79 560,00 грн., в т.ч. ПДВ 13 260,00 грн.

Відповідно до статті 712 ЦК України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Відповідно до статті 629 ЦК України
договір є обов'язковим для виконання
сторонами. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом (ст.
525 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 статті 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
При цьому кожна суттєва для справи
обставина повинна підтверджуватися
належними і допустимими доказами.

Згідно зі ст. 32 ГПК України доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Датою поставки є дата підписання
уповноваженими представниками сторін
Акту приймання-передачі продукції (п. 5.3
договору).

Відповідно до п. 7.3.1 договору
відповідач зобов'язався забезпечити
поставку продукції у строки,
встановлені цим договором.

Згідно з ч. 5 Додатку №1 до договору
строк поставки не більше 60 днів після
укладання договору та попередньої
письмової заявки замовника (позивача у
даній справі).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо
у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як свідчать надані позивачем та
досліджені судом матеріали справи,
позивач виконав свої договірні
зобов'язання належним чином, 13.06.2013 р.
надіслав на адресу відповідача
письмову заявку про готовність
прийняти продукцію за договором
поставки (а.с. 12).

Отже, строком поставки продукції за
договором поставки є 13.08.2013 р.

Відповідач у своєму листі вих. №37/08 від
22.08.2013 р. (а.с. 13) повідомив позивача про
те, що продукція знаходиться на
Харківській обласній таможні, а також
повідомив про орієнтовну дату поставки
продукції - 30.08.2013 р. Але у зазначений
термін (30.08.2013 р.) відповідач продукцію
не поставив.

Судом також встановлено, що відповідач
у листі від 20.09.2013 р. вих. №192/09 (а.с. 15)
знову повідомив позивача про те, що
продукція знаходиться на Харківській
обласній таможні та просив позивача
узгодити строк поставки продукції для
отримання дозволу від Державної служби
експортного контролю.

Позивач надіслав на адресу відповідача
листа від 18.11.2013 р. вих.№35/724 (а.с. 16), в
якому просив відповідача до 15.12.2013 р.
поставити продукцію та повідомив
відповідача про те, що у разі
непоставки продукції відповідачеві
буде нараховано та пред'явлено до
стягнення штрафні санкції. Але у
зазначений термін (15.12.2013 р.) відповідач
продукцію не поставив.

Відповідач у своєму листі вих. №199/12 від
05.12.2013 р. (а.с. 17) просив позивача
розірвати договір поставки №12/280 від
13.06.2013 р.

Згідно з п.п. 13-1, 13.1.1. договору
дострокове розірвання договору може
бути здійснене в наступних випадках: по
згоді обох сторін, оформленій у
письмовому вигляді шляхом підписання
угоди між сторонами про це або шляхом
обміну листами.

Позивач у листі від 06.12.2013 р. за вих.
№35/785 (а.с. 18) повідомив відповідача про
те, що договір №12/280 від 13.06.2013 р. є
розірваним.

Однак, згідно з п. 13.2. договору
припинення дії договору внаслідок
розірвання цього договору не звільняє
сторони від відповідальності за його
порушення, яке мало місце під час дії
цього договору.

За приписами ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Так, п. 9.1. договору передбачено, що у
разі невиконання своїх зобов'язань за
договором сторони несуть
відповідальність, передбачену
законами та цим договором.

Згідно п. 9.2. договору у разі
невиконання зобов'язань щодо поставки
продукції з постачальника стягується
пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості
продукції, з якої допущено
прострочення за кожний день
прострочення, а за прострочення понад
тридцять днів додатково стягується
штраф у розмірі семи відсотків
вказаної вартості; відшкодовує всі
понесені покупцем збитки, заподіяні
затримкою виконання постачальником
зобов'язань за цим договором, а у разі
здійснення попередньої оплати
постачальник, крім сплати зазначених
штрафних санкцій, повертає покупцю
кошти з урахуванням індексу інфляції і
3-х відсотків річних.

У зв'язку з порушенням відповідачем
своїх зобов'язань за договором
поставки позивач надіслав на адресу
відповідача претензію від 27.12.2013 р. вих.
№25/937-7968 (а.с. 19-20) з вимогою перерахувати
на рахунок позивача пеню в розмірі
9 069,84 грн. та штраф в розмірі 5 569,20
грн., всього: 14 639,04 грн.

Проте відповідач відповіді на
претензію не надав, суму штрафних
санкцій на рахунок позивача не
перерахував, що і стало підставою для
звернення позивача до суду з даним
позовом.

Перевіривши правильність нарахування
позивачем пені в розмірі 9 069,84 грн. та
штрафу в розмірі 5 569,20 грн., суд
встановив, що дане нарахування не
суперечить вимогам чинного
законодавства України та відповідає
наданому розрахунку.

Відповідач у судовому засіданні
просить суд розглянути та задовольнити
його клопотання про зменшення розміру
пені та штрафу. Позивач просить
вирішити дане клопотання на розсуд
суду.

Відповідно до п. 3 ст. 83 ГПК України
господарський суд, приймаючи рішення,
має право зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

Згідно зі ст. 233 ГК України у разі якщо
належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора, суд має право зменшити
розмір санкцій. При цьому повинно бути
взято до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу. Якщо порушення зобов'язання
не завдало збитків іншим учасникам
господарських відносин, суд може з
урахуванням інтересів боржника
зменшити розмір належних до сплати
штрафних санкцій.

Розглянувши клопотання відповідача
про зменшення розміру пені до
3 230,35 грн. та штрафу до 2 500,00
грн. і враховуючи те, що неналежне
виконання договірних зобов'язань
виникло не з вини відповідача, суд
вважає за можливе у відповідності до
ст. 233 ГК України, п. 3 ст. 83 ГПК України
зменшити розмір пред'явленої позивачем
до стягнення пені до 3 230,35 грн. та штрафу
до 2 500,00 грн.

Таким чином, вимоги позивача про
стягнення з відповідача пені та штрафу
підлягають частковому задоволенню в
розмірі 3 230,35 грн. пені та в розмірі
2 500,00 грн. штрафу. В частині
позовних вимог щодо стягнення з
відповідача пені в розмірі 5 839,49 грн. та
штрафу в розмірі 3 069,20 грн. слід
відмовити.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат, суд керується ст. 49 ГПК України,
покладаючи судовий збір на
відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 193, 230, 232, 233 Господарського кодексу
України, ст. ст. 509, 525, 526, 530, 549, 610, 611, 612, 625,
629, 692, 712 Цивільного кодексу України, ст.
ст. 1, 4, 12, 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Стомер"
(вул. Плеханівська, 2/5, кв. 74, м.
Харків, 61001, ,
п/р № 1581 в АТ "Сбербанк
Росії", МФО 320627) на користь Публічного
акціонерного товариства "Центренерго"
(вул. Народного Ополчення, 1, м. Київ, 03151,
, п/р 2 в АТ
"Ощадбанк" м. Київ, МФО 300465) в особі
відокремленого підрозділу Зміївської
теплової електричної станції
(Балаклійське шосе, 2, смт.
Комсомольське, Зміївський район,
Харківська область, 63460, , п/р 40 в АТ "Ощадбанк" м.
Харків, МФО 351823) 3 230,35 грн. пені, 2 500,00 грн.
штрафу та 1 827,00 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

В решті позову відмовити.

Повне рішення складено 29.04.2014 р.

Суддя О.В. Макаренко