РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" травня 2014 р.
Справа № 902/62/14

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючого судді
Розізнана І.В.

судді
Олексюк Г.Є. ,

судді
Мельник О.В.

секретар судового засідання Карпець
О.О.,

розглянувши апеляційну скаргу
позивача ОСОБА_1 на рішення
господарського суду Вінницької
області від 20.02.14 р. у справі № 902/62/14

за позовом ОСОБА_1 (м. Вінниця)

до відповідачів:

1. Закритого акціонерного товариства
"Вінницький проектний інститут" (м.
Вінниця )

2. Товариства з обмеженою
відповідальністю "ЕККА" (м. Вінниця)

про визнання недійсним договору
купівлі-продажу від 04.12.2013р.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився;

відповідача 1 - не з'явився;

відповідача 2 - Грущинський О.Ю. -
директор;

Судом роз'яснено представнику
відповідача 2 права та обов'язки,
передбачені ст.ст.20, 22 ГПК України.

Клопотання про технічну фіксацію
судового процесу не поступало, заяв про
відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Вінницької області від 20.02.14 р. у справі
№ 902/62/14 (суддя Матвійчук В.В.) в позові
ОСОБА_1 до Закритого акціонерного
товариства "Вінницький проектний
інститут" та Товариства з обмеженою
відповідальністю "ЕККА" про визнання
недійсним договору купівлі-продажу від
04.12.2013р. відмовлено.

Приймаючи рішення, суд першої
інстанції виходив з того, що позовні
вимоги не відповідають чинному
законодавству і фактичним обставинам
справи, не підтверджені належними
доказами (т.2 а.с. 14-19).

Не погоджуючись із рішенням
господарського суду Вінницької
області від 20.02.14 р. у справі № 902/62/14
позивач звернувся до Рівненського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій з підстав,
вказаних у апеляційній скарзі, просить
рішення скасувати та прийняти нове,
яким позов задоволити.

Мотивуючи апеляційну скаргу, позивач
зазначає, що при винесенні
оскаржуваного рішення, судом неповно
з'ясовано обставини справи, які мають
значення для правильного вирішення
господарського спору та прийнято
рішення з порушенням норм
матеріального та процесуального права
(т.2 а.с. 22-28).

Зокрема, скаржник в обґрунтування
апеляційної скарги зазначає, що
договір купівлі-продажу від 04.12.2013р.
порушує права позивача, як акціонера
ЗАТ «Вінницький проектний інститут»,
оскільки при відчужені нерухомого
майна товариства має місце заниження
вартості активів Товариства, що
призвело до зниження вартості акцій,
та, як наслідок, прибутку акціонерів.
Також, даний договір не відповідає
вимогам чинного законодавства,
оскільки укладаючи його, голова
правління Товариства перевищила
надані їй повноваження, так як не мала
необхідного обсягу цивільної
дієздатності. Окрім того, рішення
наглядової ради, які зазначені у
Протоколі № 03-13 від 31.11.2013р. не
відповідають вимогам законодавства на
тій підставі, що строк повноважень
наглядової ради закінчився у 2011 р.

Ухвалою Рівненського апеляційного
господарського суду у справі №902/62/14
від 20.03.2014р. апеляційну скаргу позивача
прийнято до провадження, справу
призначено до слухання (т.2 а.с. 21).

Згідно розпорядження В.о. голови суду
від 05.05.2014р., у зв'язку з відпусткою
судді Грязнова В.В., визначено колегію
суддів у складі: головуючий суддя
Розізнана І.В., судді - Мельник О.В. та
Олексюк Г.Є. (т.2 а.с. 39).

У судовому засіданні 06.05.2014р.
представник товариства з обмеженою
відповідальністю "ЕККА" заперечив
проти доводів та вимог скаржника,
викладених в апеляційній скарзі, при
цьому зазначив, що рішення
господарського суду Вінницької
області від 20.02.14р. у справі № 902/62/14
вважає законним та обґрунтованим,
прийнятим у відповідності до норм
матеріального та процесуального права,
тому просить суд апеляційної інстанції
залишити його без змін, а апеляційну
скаргу - без задоволення.

Представники позивача та відповідача 1
в судове засідання не з'явилися,
причини неявки суду не повідомили, хоча
про час та місце розгляду скарги були
повідомлені у встановленому порядку,
відтак не реалізували своє
процесуальне право на участь в
судовому засіданні апеляційної
інстанції.

Зважаючи, що судом вжито необхідних
заходів для завчасного повідомлення
сторін про час і місце розгляду справи,
явка представників сторін в судове
засідання обов'язковою не визнавалась,
колегія суддів дійшла висновку про
можливість розгляду апеляційної
скарги без участі представників
позивача та відповідача 1 за наявними у
справі матеріалами.

Згідно статті 101 ГПК України
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду в повному обсязі.

Відповідно до статті 99 ГПК України в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі.
Апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

Розглянувши апеляційну скаргу,
вивчивши матеріали справи, наявні в ній
докази, заслухавши пояснення
представника відповідача 2 в судовому
засіданні, дослідивши правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, колегія суддів Рівненського
апеляційного господарського суду
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, враховуючи
наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 04
грудня 2013 року між закритим
акціонерним товариством "Вінницький
проектний інститут" в особі голови
правління Секулер Світлани
Анатоліївни, яка діє на підставі
Статуту, (нова редакція) затвердженого
загальними зборами акціонерів ЗАТ
"Вінницький проектний інститут",
протоколу № 3 позачергових загальних
зборів акціонерів ЗАТ "Вінницький
проектний інститут" від 31 липня 2004 року;
протоколу № 03-13 наглядової ради ЗАТ
"Вінницький проектний інститут" від 31
листопада 2013 року, з однієї сторони та
товариством з обмеженою
відповідальністю "ЕККА" в особі
директора Грушинського Олександра
Юліановича, який діє на підставі
Статуту (нова редакція), затвердженого
загальними зборами учасників ТОВ
"ЕККА", з другої сторони, укладено
договір купівлі-продажу серії ВТМ
№899704, який посвідчено приватним
нотаріусом Вінницького міського
нотаріального округу ОСОБА_5 та
зареєстровано в реєстрі за № 1878 (т.1 а.с.
31-32).

Відповідно до п. 1 договору закрите
акціонерне товариства "Вінницький
проектний інститут" (за договором
Продавець), передало у власність
(продало), а товариство з обмеженою
відповідальністю "ЕККА" (за договором
Покупець), прийняло у власність
(купило) частину комплексу нежитлових
будівель по АДРЕСА_1, а саме приміщення,
загальною площею 341,1 кв.м., позначені:
Літера "А", 1 поверх, приміщення № 2,
загальною площею 134,6 кв.м., а саме: № 25,
площею 11,8 кв.м., № 26 , площею 11,3 кв.м., № 28
площею 2,7 кв.м., № 29, площею 22,0 кв.м., № 30,
площею 24,5 кв.м., № 31, площею 18,6 кв.м., № 32,
площею 35,2 кв.м., № 38, площею 2,6 кв.м., № 39,
площею 4,4 кв.м., № 40, площею 1,5 кв.м.;
Літера "Г", 1 поверх, приміщення № 1,
загальною площею 206,5 кв.м., а саме: № 1,
площею 8,8 кв.м., № 2, площею 13,6 кв.м., № 3,
площею 10,9 кв.м., № 4, площею 19,6 кв.м., № 5,
площею 5,0 кв.м., № 6, площею 1,9 кв.м., № 7,
площею 1,7 кв.м., № 8, площею 1,7 кв.м., № 9,
площею 7,1 кв.м., № 10, площею 11,0 кв.м., № 11,
площею 10,0 кв.м., № 12, площею 16,0 кв.м., № 13,
площею 10,7 кв.м., № 14, площею 19,3 кв.м., № 15,
площею 20,7 кв.м., № 16, площею 7,6 кв.м., № 17,
площею 17,1 кв.м., № 18, площею 23,8, які
складають3/125 (три сто двадцять п'ятих)
часток будівель літ. "А", "В", "Г", "Ж", "Ж 1",
"З", "Д", частини літ. "Б".

Відчужуване нерухоме майно належить
Продавцю на підставі рішення
Замостянського районного суду міста
Вінниці від 15 листопада 2011 року, справа
№ 2-2287/11, зареєстрованого комунальним
підприємством "Вінницьке міське бюро
технічної інвентаризації" 29 грудня 2011
року, номер витягу: 32729885, серія СЕВ №
317430 реєстраційний номер 28507414, номер
запису: 45 в книзі: 1, зареєстрованого
Реєстраційною палатою Вінницького
міського управління юстиції
Вінницької області 30 жовтня 2013 року,
індексний номер: 11896810, серія ЕОА № 154090
від 30 жовтня 2013 року, реєстраційний
номер об'єкта нерухомого майна: 01,
номер запису про право власності: 3126925
(п. 2 договору).

Згідно п. 3 договору продаж за
домовленістю сторін вчиняється за 409
320,00 грн. з урахуванням ПДВ, які Покупець
сплатив Продавцю до підписання даного
договору.

Право власності на придбане нерухоме
майно переходить до Покупця з моменту
державної реєстрації згідно діючого
законодавства (п. 11 договору).

За видатковою накладною № ЛНА-000003 від
04.12.2013 року Продавець передав Покупцю
обумовлені договором купівлі-продажу
приміщення (т.1 а.с. 48).

Перевіряючи відповідність
оскаржуваного рішення вимогам чинного
законодавства, колегія суддів виходить
з наступного.

ОСОБА_1 як акціонер закритого
акціонерного товариства "Вінницький
проектний інститут", який володіє 12860
шт. простих іменних акцій Товариства,
що становить 24,828% статутного фонду, що
підтверджується сертифікатом акцій
серія А № 421 від 05.11.2010 року, звернувся
до суду, за захистом свого порушеного
права, з позовом до відповідача 1 та
відповідача 2 про визнання недійсним
договору купівлі-продажу 04.12.2013р.,
оскільки повважав, що даний договір
укладено зі сторони Продавця з
перевищенням наданих йому повноважень
та за ціною, що є значно нижчою від
ринкової вартості та, як наслідок,
зменшення прибутку акціонерів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 ГПК України
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи, громадяни, які
здійснюють підприємницьку діяльність
без створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності
(далі - підприємства та організації),
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

За змістом ч. 1 ст. 167 ГК України
корпоративні права - це права особи,
частка якої визначається у статутному
фонді (майні) господарської
організації, що включають
правомочності на участь цієї особи в
управлінні господарською
організацією, отримання певної частки
прибутку (дивідендів) даної
організації та активів у разі
ліквідації останньої відповідно до
закону, а також інші правомочності,
передбачені законом та статутними
документами.

Під корпоративними відносинами
маються на увазі відносини, що
виникають, змінюються та припиняються
щодо корпоративних прав (частина третя
цієї ж статті).

Відтак, позивач, як акціонер ЗАТ
"Вінницький проектний інститут",
наділений певними корпоративними
правами у відповідності до ст. 167 ГК
України.

У пункті 11 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 13 від 24.10.2008
року "Про практику розгляду судами
корпоративних спорів" зазначено, що
акціонери (учасники) господарського
товариства не вправі звертатися до
суду за захистом прав та інтересів
інших акціонерів (учасників)
господарського товариства та самого
товариства поза відносинами
представництва, а також обґрунтовувати
свої вимоги порушенням прав інших
акціонерів (учасників) товариства. При
вирішенні корпоративного спору
господарський суд повинен встановити
наявність в особи, яка звернулася з
позовом, суб'єктивного матеріального
права або законного інтересу, на захист
якого подано позов, а також з'ясувати
питання про наявність чи відсутність
факту їх порушення або оспорювання.

Окрім того, у пункті 51 цієї ж постанови
Пленуму ВСУ роз'яснено, що
господарським судам належить
відмовляти акціонерам (учасникам)
господарського товариства в
задоволенні позовів про укладення,
зміну, розірвання чи визнання
недійсними договорів та інших
правочинів, вчинених господарським
товариством (Аналогічна позиція
викладена у постанові Верховного Суду
України №29-28/177-08-5087 від 10.11.2009 року;
пункті 2 Інформаційного листа Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування у
вирішенні спорів окремих норм
процесуального права (за матеріалами
справ, розглянутих Верховним Судом
України)" №01-08/631 від 27.11.2009 року).

Враховуючи зазначене, колегія суддів
повністю погоджується з висновком
місцевого господарського суду, що
учасник не наділений суб'єктивним
правом на здійснення повноважень
власника майна товариства і як учасник
товариства він може брати участь в
управлінні справами товариства в
порядку, визначеному в установчих
документах та законодавстві, що
регулює ці правовідносини.

В даному випадку позивач ототожнив
власні права та інтереси учасника з
правами та інтересами самого
акціонерного товариства.

Відтак, місцевим судом правомірно
визнано необґрунтованим позов ОСОБА_1
про визнання недійсним договору
купівлі-продажу від 04.12.2013р., який не був
його стороною, оскільки в даному
випадку, відсутнє порушення
охоронюваного законом інтересу
позивача.

В обґрунтування своєї позиції скаржник
в апеляційній скарзі зазначає, що судом
першої інстанції при прийнятті
судового рішення не взято до уваги те,
що при відчужені нерухомого майна
товариства має місце заниження
вартості активів Товариства, що
призвело до зниження вартості акцій,
та, як наслідок, прибутку акціонерів.

Для визначення ціни майна, яке
підлягало продажу, Відповідачем-1 було
замовлено та проведено відповідним
суб'єктом оціночної діяльності оцінку
даного майна, про що було надано звіт.
Оскільки продавались різні приміщення,
у різних корпусах, було проведено дві
оцінки. Відповідно, перша оцінка була
проведена на приміщення корпусу «Г»,
площею 206,5 м кв. Відповідно до неї,
станом на 20.09.2013 р. оціночна ринкова
вартість даного майна становила 197001,00
грн., з урахуванням ПДВ - 236401,20 грн.,
тобто 1144,80 грн. за 1 м кв. (т.1 а.с.165-207).

Згідно Звіту про оцінку іншої частини
майна, площею 134,60 кв. м, розміщених у
корпусі «А», то станом на 30.10.2013 р. його
оціночна ринкова вартість становила
130427,00 грн., з урахуванням ПДВ - 156512,40 грн.,
тобто 1162,80 грн. за 1 м кв. (т.1 а.с.121-164).

Відповідно до ч. З ст. 8 Закону «Про
акціонерні товариства» наглядова рада
або загальні збори акціонерів, якщо
утворення наглядової ради не
передбачено статутом акціонерного
товариства (у процесі створення
товариства - установчими зборами),
затверджує ринкову вартість майна
(включно з цінними паперами), визначену
відповідно до ч. 1 і 2 цієї ст.
Затверджена вартість майна не може
відрізнятись більше, ніж на 10% від
вартості, визначеної оцінювачем.

Відповідно, вартість приміщень, яка
затверджена у рішенні наглядової ради
у 1200,00 грн. за 1 м кв. відповідає вказаним
вимогам та виносилось саме на підставі
звітів про оцінку майна, які також
затверджені рішенням наглядової ради.

Також, безпідставними є посилання
скаржника в апеляційній скарзі щодо
перевищення повноважень головою
правління товариства при укладенні
договору купівлі-продажу від 04.12.2013р.,
враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 Закону України
"Про акціонерні товариства" рішення про
вчинення значного правочину, якщо
ринкова вартість майна або послуг, що є
його предметом, становить від 10 до 25
відсотків за даними останньої річної
фінансової звітності акціонерного
товариства, приймається наглядовою
радою.

За даними річної фінансової звітності
ЗАТ "ВПІ" за 2012 р. загальна вартість
активів ЗАТ "ВПІ" становить 43 203 000,00 грн.,
тобто 409 320,00 грн. становить менше 1% від
даної суми (т.1 а.с.82).

У абз. 18 п. 9.3.4 Статуту вказано про те, що
відчуження нерухомого майна,
корпоративних прав (акцій, паїв,
часток), які належать Товариству,
відбувається виключно за рішенням
наглядової ради Товариства на її
засіданні (т.1 а.с.15-23).

Як встановлено місцевим судом такі
рішення було прийнято 31.11.2013 р.,
протокол засідання наглядової ради №
03-13.

Відповідно до абз. 2 п. 9.4.10 Статуту
голова правління виконує рішення
вищого органу Товариства та наглядової
ради.

Отже, голова правління, укладаючи
Договір, діяла на підставі рішення
наглядової ради (протокол № 03-13 від
31.11.2013 р.), що відповідає вимогам закону
та Статуту.

Окрім того, не знайшли свого
підтвердження також доводи скаржника,
що строк повноважень наглядової ради
закінчився у 2011р. тому рішення
наглядової ради, які зазначені у
Протоколі № 03-13 від 31.11.2013р. не є
дійсними. Дане твердження
спростовується наступним:

Відповідно до п. 9.3.2 Статуту ЗАТ "ВПІ"
строк повноважень наглядової ради
становить 7 років. Даний строк мав
закінчитися у 2011р., згідно протоколу № 3
від 31.07.2004р. (т.1 а.с. 26-29).

Як свідчать матеріали справи та згідно
пояснень відповідача 1 останні
загальні збори акціонерів ЗАТ "ВПІ"
проводились у 2010 р. На той час строк
повноважень наглядової ради ще не
закінчився. У період з 2011 р. до даного
моменту загальні збори кілька разів
скликались, однак не відбулись через
відсутність кворуму (рішення про
скликання та протоколи мандатної та
реєстраційної комісій т.1 а.с. 88-101).

Оскільки, відповідно до п. 17 ч. 2 ст. 33 ЗУ
"Про акціонерні товариства" обрання
членів наглядової ради належить до
виключної компетенції загальних
зборів, наглядова рада не могла бути
переобраною у даний період.

Закінчення строку, на який обиралась
наглядова рада не передбачено ні ЗУ
"Про акціонерні товариства", ні
Статутом як підстава, яка автоматично
припиняє повноваження наглядової ради.

Однак, це є підставою для винесення
питання щодо складу наглядової ради на
порядок денний загальних зборів, що і
було зроблено, як видно із доданих
порядків денних загальних зборів, що
скликались, але не відбулись.

Крім того, у п. 41 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 13 від 24.10.2008
року "Про практику розгляду судами
корпоративних спорів" зазначено, що
повноваження посадових осіб
товариства (у даному випадку такими
посадовими особами є члени наглядової
ради) припиняються їх переобранням, і
вирішення цього питання не належить до
компетенції судів.

Відповідно до п. 39 даної постанови
рішення наглядової ради може бути
оскаржено з судовому порядку
акціонером товариства шляхом
пред'явлення позову про визнання його
недійсним, якщо таке рішення не
відповідає вимогам законодавства та
порушує права чи законні інтереси
учасника (акціонера) товариства.

Судом не встановлено, а апелянтом не
надано доказів, які б підтверджували
обставини, що на даний час такі рішення
наглядової ради оскаржені або
скасовані, відтак суд приходить до
висновку, що такі рішення наглядової
ради є чинними.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Відповідно до ст.43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Матеріалами справи стверджується
вірний висновок місцевого суду, що
позивачем не обґрунтовано та не
доведено наявність законодавчо
визначених (правових) підстав визнання
договору купівлі-продажу від 04.12.2013р.
недійсним.

З огляду на викладене, судова колегія
вважає, що суд першої інстанції повно
з'ясував обставини справи і дав їм
правильну юридичну оцінку, доводи
скаржника зазначені в апеляційній
скарзі, апеляційним судом не
визнаються такими, що можуть бути
підставою згідно ст.104 Господарського
процесуального кодексу України для
скасування чи зміни оскаржуваного
рішення, тому суд апеляційної
інстанції вважає, що рішення місцевого
господарського суду прийняте у
відповідності до норм матеріального та
процесуального права і його слід
залишити без змін, а апеляційну скаргу -
без задоволення.

Керуючись, ст.ст. 33, 43, 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Рівненський апеляційний
господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення
господарського суду Вінницької
області від 20.02.14 р. у справі № 902/62/14 -
залишити без задоволення, а рішення
суду першої інстанції - без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в
касацій-ному порядку згідно з Розділом
ХІІ-1 Господарського процесуального
кодексу України.

3. Справу повернути до господарського
суду Вінницької області.

Головуючий суддя
Розізнана І.В.

Суддя
Олексюк Г.Є.

Суддя
Мельник О.В.