м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/7045/14 29.04.14

За позовом Управління Державної
служби охорони при ГУ МВС України в м.
Києві

До Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1

Про стягнення 1 534,08 грн.

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача Мірошниченко О.М. - по
дов. № 24/9-682/Ан від 21.02.2014

від відповідача не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста
Києва передані вимоги Управління
Державної служби охорони при ГУ МВС
України в м. Києві про стягнення з
Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 1 426,03
грн. основного боргу та 108,05 грн. пені за
неналежне виконання взятих на себе
останнім зобов'язань згідно договору
на надання послуг охорони майна № 13/960
від 01.07.2004.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 17.04.2014 порушено провадження у
справі № 910/7034/14 та призначено її до
розгляду на 29.04.2014.

Позивачем в судовому засіданні 29.04.2014
позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач в судове засідання 29.04.2014 не
з'явився, письмовий відзив на позов не
подав, вимог ухвали про порушення
провадження у справі від 17.04.2014 не
виконав.

Відповідач належним чином
повідомлений про призначення справи до
розгляду в засіданні господарського
суду, про час і місце його проведення,
оскільки

Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК України.
(п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції»).

Згідно ст. 64 Господарського
процесуального кодексу України ухвала
про порушення провадження у справі
надсилається сторонам за повідомленою
ними господарському суду поштовою
адресою. У разі ненадання сторонами
інформації щодо їх поштової адреси,
ухвала направляється за адресою
місцезнаходження сторін, що зазначена
в Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців.

У відповідності до ст. 87 Господарського
процесуального кодексу України ухвалу
суду від 17.04.2014 було надіслано
відповідачу рекомендованою
кореспонденцією з повідомленням про
вручення на адресу, що зазначена в
позовній заяві, а саме : АДРЕСА_1, яка
згідно витягу з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців станом на 25.04.2014 є
місцем проживання відповідача.

Відповідач ухвалу суду від 17.04.2014,
надіслану за вказаною вище адресою,
отримав 22.04.2014, що підтверджується
наявним в матеріалах справи
повідомленням про вручення поштового
відправлення.

Про поважні причини неявки в судове
засідання повноважного представника
відповідача суд не повідомлений.
Клопотань про відкладення розгляду
справи від відповідача не надходило.

Відповідно до ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України справа
розглянута за наявними в ній
матеріалами.

Оскільки наявних в матеріалах справи
документів достатньо для її розгляду,
суд вважає, що неявка представника
відповідача не перешкоджає розгляду
справи по суті.

В судовому засіданні 29.04.2014, відповідно
до ст. 85 Господарського процесуального
кодексу України, було оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення представника
позивача, Господарський суд міста
Києва

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу
України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

10.09.2012 між Державним закритим
акціонерним товариством
«Охорона-Комплекс» (виконавець) та
Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1
(замовник) було укладено договір на
надання послуг охорони майна № 13/960
(далі - договір).

Згідно з п. 2.1. договору замовник
доручив, а виконавець зобов'язався
здійснювати охорону майна замовника на
об'єкті та обслуговування сигналізації
на цьому об'єкті.

06.03.2007 укладено угоду відповідно до
якої з 01.05.2007 права і обов'язки
виконавця за договором переходять до
Управління Державної служби охорони
при ГУ МВС України в місті Києві.

Спір виник в зв'язку з тим, що позивач
вважає, що відповідачем в порушення
умов договору не було у повному обсязі
сплачено вартість наданих послуг
охорони за період з серпня по жовтень
2013 року, в зв'язку з чим у відповідача
виникла заборгованість в розмірі 1 426,03
грн. та за несвоєчасне виконання
зобов'язань нарахована пеня в розмірі
108,05 грн.

Оцінюючи подані позивачем докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Згідно з ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193
Господарського кодексу України до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу
України, договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Договір є
двостороннім, якщо правами та
обов'язками наділені обидві сторони
договору.

Згідно з ст. 627 Цивільного кодексу
України встановлено, що відповідно до
ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Пунктом 3.1. договору встановлено, що
розрахунок вартості послуг виконавця
за цим договором здійснюється на
підставі цін, визначених сторонами у
протоколі погодження договірної ціни
(додаток 4 до договору). Вартість послуг
визначається у розрахунку (додаток 2 до
договору) та складає 8 257,92 грн. на рік.

Згідно протоколу погодження
договірної ціни послуг охорони
(додаток № 4), який втупив в дію з 01.10.2008
визначено вартість однієї години
охорони майна на одному об'єкті
замовника за допомогою ПЦС в розмірі 0,96
грн. та вартість обслуговування 1
умовної установки сигналізації в рік в
розмірі 256,41 грн.

Відповідно до п. 3.2. договору оплата за
цим договором здійснюється замовником
щомісячно до 20-го числа місяця, в якому
надаються послуги, шляхом
перерахування замовником грошових
коштів у сумі місячної вартості послуг,
визначено в розрахунку, на рахунок
виконавця.

Пунктом 3.5. договору передбачено, що до
закінчення поточного місяця
виконавець надає замовнику два
примірники акта приймання наданих
послуг, який останній зобов'язаний
протягом 5 перших робочих днів
наступного місяця підписати і один
примірник підписаного акта повернути
виконавцю. У випадку наявності у
замовника заперечень щодо обсягу
послуг, наданих виконавцем у звітному
місяці, замовник зобов'язаний в той же
строк у письмовій формі, надати
виконавцю свої обґрунтовані
заперечення.

За умови неповернення замовником
підписаного акта приймання наданих
послуг чи ненадання обґрунтованих
заперечень щодо обсягу послуг, наданих
виконавцем у звітному місяці, в строк,
визначений п. 3.5 даного договору,
вважається, що послуги у такому місяці
надані виконавцем в повному обсязі і
прийняті замовником без зауважень, а
акт приймання надання послуг таким, що
підписаний сторонами (пункт 3.6.
договору).

Позивачем до позовної заяви подано
акти прийому-здачі виконаних
робіт/послуг № С13-007411/1 від 31.08.2013 на
суму 126,34 грн., № С13-008419 від 30.09.2013 на суму
676,64 грн. та № С13-009425/1 від 31.10.2013 на суму
623,05 грн., які з боку відповідача не
підписано.

Зазначений акти разом з листом №
24/14-1419/Ан від 04.04.2014 були надіслані
відповідачу 09.04.2014 рекомендованою
кореспонденцією, що підтверджується
поштовою квитанцією № 9594.

Проте, відповідач зазначені акти не
підписав та не повернув позивачу, а
отже в силу умов п. 3.6. договору послуги
за період з вересня по листопад 2013 року
за договором вважаються наданими та
прийнятими відповідачем без зауважень.

За приписами ч. 1 ст. 901 Цивільного
кодексу України за договором про
надання послуг одна сторона
(виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Пункт 1 статті 902 Цивільного кодексу
України встановлює, що виконавець
повинен надати послугу особисто.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу
України передбачений обов'язок
замовника оплатити надану йому послугу
в розмірі, у строки та в порядку, що
встановлені договором.

Тобто, обов'язковою підставою для
здійснення замовником свого обов'язку
щодо оплати послуг є надання цих
послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно з п. 5.2.2. договору відповідач
зобов'язався своєчасно і в повному
обсязі здійснювати оплату за цим
договром.

Статтею 610 Цивільного кодексу України
визначено, що порушенням зобов'язання є
його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).

Проте, замовник в порушення взятих на
себе зобов'язань за договором вартість
наданих послуг охорони у визначений
договорами строк не виконав, в зв'язку з
чим виникла заборгованість перед
позивачем за період з вересня по
листопад 2013 року, яка за неоспореними
відповідачем розрахунками позивача
складає 1 426,03 грн.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим до
виконання сторонами.

У відповідності до ст. 978 Цивільного
кодексу України за договором охорони
охоронець, який є суб'єктом
підприємницької діяльності,
зобов'язується забезпечити
недоторканність особи чи майна, які
охороняються. Володілець такого майна
або особа, яку охороняють, зобов'язані
виконувати передбачені договором
правила особистої та майнової безпеки
і щомісячно сплачувати охоронцю
встановлену плату.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу
України, одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України
передбачено, що зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Цивільного кодексу України, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193
Господарського кодексу України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

З урахуванням існування належних
доказів надання позивачем послуг, суд
дійшов висновку про наявність
передбачених чинним законодавством
правових підстав для стягнення з
відповідача їх вартості в розмірі 1 426,03
грн.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу
України визначає що боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Матеріалами справи підтверджується те,
що відповідач, в порушення умов
договору, у визначені строки оплату за
надані послуги охорони не провів, а
отже є таким, що прострочив виконання
зобов'язання.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу
України встановлено що, учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу
України, підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері
господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського
кодексу України, штрафними санкціями
у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу
України визначає, що якщо предметом
неустойки є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства.

Сторони можуть домовитись про
зменшення розміру неустойки,
встановленого актом цивільного
законодавства, крім випадків
передбачених законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом зокрема сплата
неустойки.

Пунктом 6.2.1. договору передбачено, що за
кожний день прострочення оплати за цим
договором замовник сплачує виконавцю
пеню у розмірі 0,5% від суми
простроченого платежу.

Пунктом 6 статті 232 Господарського
кодексу України встановлено, що
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Відповідно до п. 6.3. договору
нарахування штрафних санкцій за
невиконання чи неналежне виконання
зобов'язань за договором здійснюється
до дня фактичного виконання
зобов'язання належним чином.

Згідно з ч. 2 ст. 343 Господарського
кодексу України платник грошових
коштів сплачує на користь одержувача
цих коштів за прострочку платежу пеню в
розмірі, що встановлюється за згодою
сторін, але не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
встановлює, що розмір пені,
передбачений статтею 1 цього Закону,
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

При укладанні договору сторони
визначили відповідальність за
порушення зобов'язання щодо оплати за
надані послуги охорони.

При здійснені розрахунку пені
позивачем застосовано подвійну
облікову ставку Національного банку
України, що діяла у період, за який
сплачується пеня.

Укладеними між сторонами договорами
передбачено нарахування пені за кожний
день прострочення, тобто,
відповідальність носить
подовжувальний характер.

Враховуючи, що в силу умов п. 3.2.
договору, відповідач зобов'язаний був
вносити платежі до 20 числа поточного
місяця, то момент прострочення
виконання зобов'язання слід
встановлювати щодо кожного місяця
наданих послуг, і, в залежності від
встановленого, нараховувати пеню, за
кожний місяць наданих послуг за кожним
платежем окремо.

В зв'язку з тим, що взяті на себе
зобов'язання по сплаті послуг охорони
відповідач не виконав, він повинен
сплатити позивачу, крім суми основного
боргу, пеню розмір якої, за
обґрунтованими розрахунками позивача
становить 108,05 грн.

Вимоги позивача в частині стягнення
пені в сумі 108,05 грн. обґрунтовані і
підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідач доказів на спростування
обставин, повідомлених позивачем, не
надав.

Зважаючи на вищевказане, позовні
вимоги Управління Державної служби
охорони при ГУ МВС України в м. Києві є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору,
відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
підлягають стягненню з відповідача на
користь позивача.

Керуючись ст. 49, ст.ст.82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_1)
на користь Управління Державної служби
охорони при ГУ МВС України в м. Києві (м.
Київ, вул. Студентська, 9, ) 1 426 (одну тисячу чотириста
двадцять шість) грн. 03 коп. основного
боргу, 108 (сто вісім) грн. 05 коп. пені, 1 827
(одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн.
00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Повне рішення складено 05.05.2014.

СуддяВ.В. Сівакова