КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" травня 2014 р. Справа№ 925/2125/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Андрієнка В.В.

Буравльова С.І.

при секретарі Вершути
О.П.

за участю представників:

від позивача - не з`явився

від відповідача - Сподобаєва О.В.,
Лаврентьєва В.І.

розглянувши матеріали апеляційної
скарги Приватного підприємства
«Український юридично-фінансовий
центр» на рішення Господарського суду
Черкаської області від 20.02.2014 року
(суддя Грачов В.М.)

за позовом Приватного
підприємства «Український
юридично-фінансовий центр»

до Ватутінського
виробничого управління
житлово-комунального

господарства Ватутінської міської
ради

про стягнення 31763,59 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Господарського
суду Черкаської області з позовом до
відповідача про стягнення коштів.

Рішенням Господарського суду
Черкаської області від 20.02.2014 року
позовні вимоги були задоволені
частково. Стягнуто з відповідача на
користь позивача 1217,54 грн. боргу. В
іншій частині позову було відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
позивач звернувся з апеляційною
скаргою до Київського апеляційного
господарського суду, в якій вказує, що
рішення суду прийняте при неповному
з`ясуванні всіх обставин справи, з
порушенням норма матеріального права,
а тому просить суд змінити та
переглянути рішення суду першої
інстанції в частині задоволених вимог
по стягненню винагороди.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 17.04.2014 року
апеляційну скаргу прийнято до
провадження та призначено до розгляду.

Представники відповідача в судове
засідання на вказану дату з`явилися та
надали усні пояснення стосовно
предмету спору.

Представник позивача в судове
засідання не з`явився про день та час
розгляду справи був повідомлені
належним чином. Причини неявки суду не
повідомив.

Апеляційний господарський суд,
розглянувши доводи апеляційної скарги,
заслухавши пояснення представників
відповідача, дослідивши наявні
матеріали справи, встановив наступне:

17.09.2012 року відповідачем, як
довірителем, і позивачем, як повіреним,
укладено договір-доручення № 1-юр/17-09-12
на здійснення позивачем від імені
відповідача комплексу фактичних і
юридичних дій, спрямованих на
стимулювання населення щодо сплати
заборгованості за житлово-комунальні
послуги.

Відповідно до п. 2.3. - довіритель приймає
від повіреного послуги та виплачує
йому винагороду у строк та на умовах
цього договору.

Пунктом 3.1.6 договора сторони
встановили, що повірений зобов'язаний у
триденний строк з моменту вчинення
будь-яких дій, передбачених у п. п. 2.1.3.,
2.1.4 цього договору, надати довірителю
письмовий звіт про виконання
зазначених дій (виконання доручення),
звіт повинен містити перелік та
розрахунок витрат повіреного,
пов'язаних з виконанням доручення.

Згідно п. 3.3.4 довіритель зобов'язаний
щомісячно, але в будь-якому випадку не
пізніше десятого числа місяця, який йде
за розрахунковим, передати підписаний
акт приймання - здачі виконаних робіт
(наданих послуг), до якого обов'язково
повинен додати списки боржників, які
погасили заборгованість, та списки
залишку заборгованості, для проведення
звіряння та розрахунків.

Умовами договору сторони встановили,
що довіритель зобов'язаний виплатити
повіреному винагороду в термін,
порядку та розмірі, що зазначено у п. 4
цього договору.

Пунктом 4.2.-4.6.встановлено: показником
виконання робіт (наданих послуг)
повіреним за даним договором є сума
погашення боржниками заборгованості
за спожиті житлово-комунальні послуги,
яка фактично надійшла на розрахунковий
рахунок довірителя; розрахунковим
періодом для визначення розміру
винагороди повіреного та зарахування
винагороди на розрахунковий рахунок
повіреного є один календарний місяць;
базою для нарахування винагороди
повіреному за розрахунковий період є
сума заборгованості, погашеної
боржниками у розрахунковому місяці,
яка фактично надійшла на розрахунковий
рахунок довірителя за результатами
виконаних робіт; розмір винагороди
повіреного складає 20% від суми
заборгованості, погашеної боржниками.

Як вбачається із актів
здавання-приймання виконаних робіт
(наданих послуг), що містяться в
матеріалах справи, від 05.10., 06.11., 06.12.2012,
08.01.2013 років, платіжних доручень № 106
від 10.10.2012 року, № 654 від 09.11.2012 року, № 763
від 07.12.2012 року, № 11 від 17.01.2013 року на
виконання укладеного сторонами
договору-доручення № 1-юр/17-09-12 від
17.09.2012 року позивачем надавались
послуги, а відповідачем ці послуги
оплачувались за розрахункові періоди
жовтень-грудень 2012 року.

Останнє звірення погашення
заборгованості сторонами проведено в
січні 2013 року, сума погашення
заборгованості склала 6087,72 грн.,
винагорода повіреного (20%) склала 1217,54
грн. і була перерахована довірителем на
розрахунковий рахунок повіреного.

Пунктом 5.5., 5.6. визначено, що довіритель
зобов'язаний передавати повіреному в
електронному вигляді та у вигляді
письмового документа інформацію про
оплату заборгованості боржниками за
відповідний розрахунковий період із
зазначенням залишків заборгованості
протягом двох робочих днів з моменту
отримання такої інформації, але не
пізніше 10 числа наступного місяця, який
слідує за розрахунковим.

Проведення звірення та розрахунків
здійснюється у присутності
уповноважених представників сторін
цього договору; у разі, якщо довіритель
не надає своєчасно та недостовірні
відомості про сплату заборгованості за
будь-який період, то винагорода
повіреному буде нараховуватись з суми,
яка залишилася після останнього
звіряння.

Відповідно до п.7.2., 7.3 - дострокове
розірвання цього договору можливе лише
за згодою сторін. Довіритель або
повірений, що мають намір відмовитись
від договору, повинні письмово
попередити один одного за один місяць
до припинення дій договору; в разі
відмови від договору з ініціативи
довірителя, довіритель зобов'язаний
письмово разом з попередженням, згідно
п. 7.2. цього договору, надіслати
повіреному інформацію про сплату
заборгованості боржником за всі
розрахункові періоди, а також
інформацію про залишки заборгованості
за всі розрахункові періоди.

23.01.2013 року за № 47/1 відповідачем, як
довірителем, направлено позивачу
письмове повідомлення про відмову від
договору з обґрунтуванням підстав
цього, в повідомленні зазначена
інформація про суму оплати
заборгованості за усі розрахункові
періоди та про відсутність оплати у
січні 2013 року.

15.02.2013 року позивач листом за вих. № 305
надіслав відповідачу відповідь, із
якої вбачається, що позивач прийняв
відмову відповідача від договору і,
враховуючи наявне відповідачем
порушення умов п. п. 5.5., 5.6. договору,
направив рахунок № 149 від 15.02.2013 року на
сплату спірної винагороди в сумі 31763,59
грн. та її розрахунок.

Статтею 193 Господарського кодексу
України встановлено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Статтею 526 Цивільного кодексу України
визначено, що зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 цього ж кодексу
закріплено, що якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно ст. 610 цього ж кодексу порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Частиною 1 ст.509 Цивільного кодексу
України встановлено, що зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Стаття 525 Цивільного кодексу України
передбачено, що одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу
України боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки.

Отже, відповідно до встановлених
обставин справи та приписів
вищенаведених норм законодавства,
колегія суддів вважає, що припинення
дії договору-доручення № 1-юр/17-09-12 від
17.09.2012 року, укладеного сторонами,
відповідає умовам п. п. 7.2., 7.3. договору,
приписам ч. 2 ст. 598 ЦК України.

При цьому, як вірно зазначає позивач, в
разі відмови від договору відповідача,
як довірителя, дія договору
припиняється через місяць після
вручення письмового попередження,
тобто договір залишався чинним до
24.02.2013 року.

В період чинності договору в лютому 2013
року відповідач, відповідно до умов п.
п. 5.5. договору, зобов'язаний був надати
позивачу в електронному вигляді та у
вигляді письмового документа
інформацію про оплату заборгованості
боржниками за відповідний
розрахунковий період із зазначенням
залишків заборгованості, проте
зазначена умова договору відповідачем
не виконана.

Відтак, відповідно до п. п. 5.6. договору,
у відповідача наступив обов'язок
нарахувати і сплатити винагороду
позивачу, як повіреному, з суми, яка
залишилася після останнього звіряння,
тобто з розрахункового періоду за
грудень 2012 року (останнє звірення від
08.01.2013 року), сума погашення
заборгованості за цей розрахунковий
період і база для нарахування
винагороди, відповідно до п. п. 4.4.
договору, склала 6087,72 грн.

Таким чином, розмір винагороди
позивача, як повіреного, (20% від 6087,72
грн.) складає 1217,54 грн.

Позивач, звертаючись з апеляційною
скаргою, заперечує проти такого
висновку суду першої інстанції та
вважає, що сума винагороди повинна,
зважаючи на приписи п. 5.6 договору,
вираховуватися із суми, що була не на
момент останнього звіряння, а із суми,
яка залишилися вже після такого
останнього звіряння.

Так останнє звіряння було в 08.01.2013 року,
а отже винагорода повинна
нараховуватися позивача, виходячи із
сум, які надійшли на рахунок
відповідача вже після 08.01.2013 року.

Проте колегія суддів вважає таке
твердження хибним, враховуючи
наступне.

Як вбачається з п. 4.4 договору базою для
нарахування винагороди повіреному за
розрахунковий період є сума
заборгованості, погашеної боржниками у
розрахунковий місяць, яка фактично
надійшла на розрахунковий рахунок
довірителя за результатами виконаних
робіт.

Відповідно до пояснень представника
відповідача, та не було спростовано
належними та допустимими доказами
позивачем, останній не надав жодного
звіту про виконання дій щодо стягнення
заборгованості за період січень-лютий
2013 року, а отже відсутні підстави для
визначення того, що ці роботи
проводилися, тобто відсутня база для
нарахування такої винагороди.

Враховуючи те, що позивачем не
виконувалися роботи за вказаний
період, не можна вважати, що кошти, що
надійшли на розрахунковий рахунок
відповідача від боржників після 08.01.2013
року, результатом вчинених, відповідно
до договору-доручення, дій позивача, а
отже з цієї суми не може й
нараховуватися винагорода останньому.

Згідно з ст. 33 ГПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об`єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи і їх
сукупності, керуючись законом.

Таким чином, судом першої інстанції
вірно визначена сума з якої повинна
нараховуватися винагорода позивачу в
розмірі 20%, тобто 1217,54 грн.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що судом першої інстанції
повно, всебічно і об'єктивно з`ясовано
обставини справи, винесено рішення у
відповідності до норм матеріального і
процесуального права, з повним
з`ясування обставин, що мають значення
для справи, правомірно частково
задоволені позовні вимоги Приватного
підприємства «Український
юридично-фінансовий центр», а тому
апеляційна скарга Приватного
підприємства «Український
юридично-фінансовий центр» не підлягає
задоволенню.

Зважаючи на те, що колегією суддів
апеляційна скарга Приватного
підприємства «Український
юридично-фінансовий центр»
залишається без задоволення, судові
витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України
покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103,
105 Господарського процесуального
кодексу України, Київський апеляційний
господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного
підприємства «Український
юридично-фінансовий центр» залишити
без задоволення, рішення
Господарського суду Черкаської
області від 20.02.2014 року у справі №
925/2125/13- без змін.

2. Матеріали справи № 925/2125/13
повернути до Господарського суду
Черкаської області.

Головуючий суддя
В.В. Шапран

Судді
В.В. Андрієнко

С.І. Буравльов