ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

11.03.2014р.
Справа №905/8468/13

Господарський суд Донецької області у
складі судді Шилової О.М.,

при секретарі судового засідання
Табачнікові В.Г.

розглянув матеріали справи

за позовом Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «АХА
Страхування», м.Київ

до Приватного акціонерного
товариства «Українська акціонерна
страхова компанія
АСКА», м.Донецьк

за участю третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог, на стороні

позивача: ОСОБА_1, м.Донецьк,

відповідача: ОСОБА_2, м.Донецьк

про стягнення 4647,60грн.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився,

від відповідача: не з'явився,

треті особи: не викликались.

Суд перебував у нарадчій кімнаті

11.03.2014р. з 11-35год. до 11-40год.

СУТЬ СПОРУ:

Приватне акціонерне товариство
«Страхова компанія «АХА Страхування»,
м.Київ звернулось до господарського
суду Донецької області з позовом до
Приватного акціонерного товариства
«Українська акціонерна страхова
компанія АСКА», м.Донецьк про стягнення
4647,60грн.

Ухвалою господарського суду Донецької
області від 04.12.2013р. до участі у справі
залучено третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні позивача: ОСОБА_1; відповідача:
ОСОБА_2 (а.с.1).

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на: Договір добровільного
страхування наземного транспорту
№37242Га/11д від 01.09.2011р.; Довідку ДАІ;
заяву про настання події від 11.01.2012р.;
постанову Ленінського районного суду
м.Донецька від 08.02.2012р. у справі
№3/532/280/2012; страховий акт
№2012/V/MOD00134/VESKO1005 від 19.01.2012р. та
розрахунок до нього; рахунок - фактуру
№СФ-0000110 від 16.01.2012р.; платіжне
доручення №312 від 20.01.2012р. на суму
4647,60грн.; регресну вимогу Вих.№884/2 від
28.03.2013р. тощо.

Протягом розгляду справи позивач
надав:

1) клопотання №656/2 від 12.12.2013р. про
розгляд справи за відсутності свого
представника (з додатками) (а.с.39-51);

2) клопотання №1039/2 від 07.02.2014р. з
частиною витребуваних судом
документів (а.с.80-86);

3) з клопотанням №1116/1 від 05.03.2014р. -
додаткові документи, зокрема, копію
належно оформленого Акту
здачі-приймання виконаних робіт
(послуг) №000788 від 24.02.2012р. (а.с.106-115).

Протягом розгляду справи відповідач
надав:

1) з супровідним листом №2512/17 від
25.12.2013р. - зокрема, відзив №2611/17 від
25.12.2013р., в якому просив суд відмовити у
задоволенні позовних вимог; копію
Полісу №АА/1181758 (а.с.53-65);

2) з супровідним листом №193/17 від 30.01.2014р.
- докази направлення примірників
відзиву позивачу та третім особам
(а.с.75-78).

Розпорядженням голови господарського
суду Донецької області від 10.01.2014р.
справу передано на повторний
автоматичний розподіл у зв'язку з
перебуванням судді Малікової Е.І. на
лікарняному.

За результатами повторного
автоматичного розподілу для розгляду
справи призначено суддю Шилову О.М.
(а.с.68-69).

12.02.2014р. на адресу господарського суду
від Ленінського районного суду
м.Донецька з супровідним листом №2079/14
від 06.02.2014р. надійшли копії матеріалів
адміністративної справи №3-532/280/2012
відносно ОСОБА_2 (а.с.88-100).

13.02.2014р. від третьої особи ОСОБА_2
надійшов лист б/н від 10.02.2014р., в якому
останній зазначив, що обставин ДТП не
пам'ятає; під час ДТП керував
автомобілем згідно технічного
паспорту, оформленого на іншого
громадянина, без довіреності, що не
суперечило Правилам дорожнього руху
України (а.с.102).

Розглянувши наявні у матеріалах справи
документи, всебічно і повно з'ясувавши
всі обставини справи, оцінивши за своїм
внутрішнім переконанням докази, які
мають значення для вирішення спору, суд

ВСТАНОВИВ:

01.09.2011р. між АТ «СК «АХА Страхування»
(Страховик, позивач) та ОСОБА_1
(Страхувальник) був укладений Договір
добровільного страхування наземного
транспорту №37242Га/11д від 01.09.2011р. (далі -
Договір, а.с.16-18). Згідно з п.5 Договору
позивачем застрахований транспортний
засіб марки Hyundai Accent, реєстраційний
номер НОМЕР_1 (надалі - застрахований
автомобіль), зокрема, за ризиком
«Збитки внаслідок ДТП» (п.9.2. Договору);
за вказаним ризиком встановлено
безумовну франшизу позивача 0,50% від
страхової суми, що дорівнює 400грн. (п.10.2
Договору). Пунктом 3 Договору
вигодонабувачем визначено
Страхувальника. Згідно з п.18 Договору
він діє з 03.09.2011р. до 02.09.2012р.

10.01.2012р. на перехресті вул.Челюскінців
та пр.Б.Хмельницького у м.Донецьку
відбулась дорожньо-транспортна
пригода (надалі - ДТП) за участю
автомобіля MITSUBISHI PAJERO, реєстраційний
номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2 та
застрахованого автомобіля під
керуванням ОСОБА_1

В результаті ДТП автомобілі отримали
механічні пошкодження (а.с.90-92, 97).

Позивачем на підставі Договору та
заяви Страхувальника про настання
події (а.с.19) був складений страховий
акт №2012/V/MOD00134/ VESKO1005 від 19.01.2012р. (а.с.26-28),
з розрахунку страхового відшкодування
до якого (а.с.25) вбачається, що страхове
відшкодування в сумі 4647,60грн.
розраховане позивачем виходячи з
вартості відновлювального ремонту за
рахунком - фактурою ПрАТ «ТЕХНОЦЕНТР»
№СФ-0000110 від 16.01.2012р. (5047,60грн. з ПДВ -
а.с.30) за вирахуванням 400грн. безумовної
франшизи позивача. Платіжним
дорученням №312 від 20.01.2012р. (а.с.29)
позивач виплатив страхове
відшкодування в сумі 4647,60грн. на
користь ПрАТ «ТЕХНОЦЕНТР», яке
здійснило ремонтні роботи (а.с.108-109).

Згідно з п.7.38 Методики товарознавчої
експертизи та оцінки колісних
транспортних засобів, затвердженої
спільним Наказом Міністерства юстиції
України та Фонду державного майна
України №142/5/2092 від 24.11.2003р. (далі -
Методика), знос не нараховується для
нових складників та для складників КТЗ,
строк експлуатації яких не перевищує: 5
років - для легкових КТЗ виробництва
країн СНД та 7 років - для інших легкових
КТЗ.

Згідно зі Свідоцтвом про реєстрацію
транспортного засобу НОМЕР_3
застрахований позивачем автомобіль
було випущено у 2008 році (а.с.20). З
матеріалів справи не вбачається, що до
ДТП від 10.01.2012р. застрахований
позивачем автомобіль отримував
пошкодження, і іншого відповідачем
суду не доведено. Відповідачем також не
доведено факт експлуатації
застрахованого позивачем автомобіля в
інтенсивному режимі.

Таким чином, суд виходить з того, що
знос під час здійснення позивачем
страхової виплати нарахуванню не
підлягав, оскільки на момент ДТП від
10.01.2012р. строк експлуатації
застрахованого автомобіля не
перевищив 7 років.

Аналіз Договору страхування, положень
ст.ст.22, 1192 Цивільного кодексу (далі - ЦК)
України та ст.ст.9, 20, 25 Закону України
„Про страхування" дозволяє зробити
висновок, що страхову виплату було
здійснено позивачем правомірно.

Аналіз приписів ч.ч.1, 2 ст.1166, ч.ч.2, 5
ст.1187, п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України дозволяє
дійти висновку про те, що у випадку
заподіяння шкоди внаслідок взаємодії
кількох джерел підвищеної небезпеки
питання про її відшкодування
вирішується за принципом вини.

Відповідно до ст.1191 ЦК України особа,
яка відшкодувала шкоду, завдану іншою
особою, має право зворотної вимоги
(регресу) до винної особи у розмірі
виплаченого відшкодування, якщо інший
розмір не встановлений законом.

За приписами ст.228 Господарського
кодексу України учасник господарських
відносин, який відшкодував збитки, має
право стягнути збитки з третіх осіб у
порядку регресу.

Стаття 993 ЦК України передбачає, що до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, в межах фактичних витрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, яка
отримала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за спричинені
збитки. Аналогічне положення
встановлене ст.27 Закону України "Про
страхування".

Наявність вини ОСОБА_2 у порушенні
Правил дорожнього руху України, що
спричинило пошкодження автомобілів,
підтверджена постановою Ленінського
районного суду м.Донецька від 08.02.2012р. у
справі №3/532/280/2012 (а.с.100).

З наданої відповідачем копії Полісу
№АА/1181758 обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів (надалі - Поліс №АА/1181758, а.с.64)
вбачається, що на дату ДТП (10.01.2012р.) ПрАТ
«Українська акціонерна страхова
компанія АСКА» забезпечило
цивільно-правову відповідальність у
зв'язку з керуванням транспортним
засобом MITSUBISHI PAJERO, д.н.з. НОМЕР_2 (надалі -
забезпечений автомобіль) з лімітом
відшкодування за майнову шкоду 50000грн.
та франшизою 510грн. Період дії полісу: з
00-00 21.01.2011р. до 20.01.2012р. включно.

Забезпечений транспортний засіб -
наземний транспортний засіб,
зазначений у чинному договорі
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності,
або, залежно від умов договору
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності,
будь-який наземний транспортний засіб,
який експлуатується особою,
цивільно-правова відповідальність
якої застрахована, на законних
підставах (п.1.7. ч.1 ст.1 Закону України
„Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" (далі - Закон) в редакції, що
діяла на момент укладення Полісу №
АА/1181758).

Суд виходить з правомірності керування
під час ДТП ОСОБА_2 автомобілем марки
MITSUBISHI PAJERO, д.н.з. НОМЕР_2, оскільки в
матеріалах справи не міститься
доказів, які свідчать про протилежне, і
іншого відповідачем не доведено.

На підставі викладеного суд доходить
до висновку, що на момент скоєння
дорожньо-транспортної пригоди
автомобіль марки MITSUBISHI PAJERO, д.н.з.
НОМЕР_2, згідно з приписами п.п.1.4., 1.7. ч.1
ст.1 Закону вважався забезпеченим
відповідачем транспортним засобом, а
ОСОБА_2 - особою, відповідальність якої
застрахована.

Таким чином, з урахуванням приписів
ст.993 Цивільного кодексу України,
ст.ст.18, 27 Закону України „Про
страхування", ст.ст.22, 28, 29 Закону особою,
відповідальною за завдані позивачу
виплатою ним страхового відшкодування
збитки, є Приватне акціонерне
товариство «Українська акціонерна
страхова компанія АСКА».

Матеріали справи не містять доказів
відшкодування відповідачем сплаченого
позивачем страхового відшкодування на
час розгляду даної справи.

Заявлена позивачем до стягнення сума
страхового відшкодування не перевищує
ліміт відповідальності ПрАТ
«Українська акціонерна страхова
компанія АСКА».

В той же час відповідно до приписів п.12.1
ст.12 Закону розмір франшизи при
відшкодуванні шкоди, заподіяної майну
потерпілих, встановлюється при
укладанні договору обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності і не може
перевищувати 2 відсотки від ліміту
відповідальності страховика, в межах
якого відшкодовується збиток,
заподіяний майну потерпілих. Страхове
відшкодування завжди зменшується на
суму франшизи, розрахованої за
правилами цієї норми.

Враховуючи, що Полісом №АА/1181758
безумовна франшиза встановлена у
розмірі 510грн., суд приходить до
висновку, що зазначена сума франшизи не
підлягає стягненню з відповідача.

Відповідно до ст.29 Закону у зв'язку з
пошкодженням транспортного засобу
страховиком за договором обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів відшкодовуються
витрати, пов'язані з відновлювальним
ремонтом транспортного засобу з
урахуванням зносу, розрахованого у
порядку, встановленому законодавством.
Оскільки Методикою як спеціальним
нормативним актом у сфері оцінки
колісних транспортних засобів не
передбачено нарахування зносу для
складників КТЗ, строк експлуатації
яких не перевищує: 5 років - для легкових
КТЗ виробництва країн СНД та 7 років -
для інших легкових КТЗ (п.7.38), а на
момент ДТП від 10.01.2012р. строк
експлуатації застрахованого позивачем
автомобіля не перевищив 7 років, то знос
під час визначення суми збитків, що
підлягають відшкодуванню
відповідачем, вирахуванню не підлягає.

Виходячи з приписів ст.ст.22, 1192 ЦК
України та ст.ст.9, 20, 25 Закону України
„Про страхування", ст.29 Закону, п.7.38
Методики, суд дійшов висновку про те, що
у даному випадку правомірним є
обчислення розміру завданої
застрахованій позивачем особі шкоди
виходячи саме з вартості
відновлювального ремонту, характеру
пошкоджень та стану застрахованого
транспортного засобу.

Позивач розрахував страхове
відшкодування на підставі
рахунку-фактури СТО №СФ-0000110 від
16.01.2012р. на суму 5047,60грн. з ПДВ (а.с.30),
проте з Акту здачі-прийняття виконаних
робіт (послуг) №000788 від 24.02.2012р. (а.с.108-109)
вбачається, що реальна вартість послуг
СТО з відновлення застрахованого
позивачем автомобіля склала лише
4647,60грн. з ПДВ. Отже, саме зазначена в
Акті здачі-прийняття виконаних робіт
(послуг) №000788 від 24.02.2012р. сума
відповідає розміру понесених
застрахованою позивачем особою
збитків, які підлягали відшкодуванню
позивачем.

Рахунок СТО є підставою для виникнення
податкових зобов'язань, пов'язаних з
наданням послуг з відновлювального
ремонту пошкодженого транспортного
засобу. Зазначені зобов'язання
виникають внаслідок фактичного
надання послуги з проведення такого
ремонту за умови, що виконавець цієї
послуги є платником ПДВ.

Як вже зазначалось, належним чином
оформлений ПрАТ «ТЕХНОЦЕНТР» Акт здачі
- прийняття виконаних робіт (послуг)
№000788 від 24.02.2012р. підтверджує фактичне
надання послуг з проведення
відновлювального ремонту.

ПрАТ «ТЕХНОЦЕНТР» є платником податку
на додану вартість, що підтверджується
Свідоцтвом №100313188 серії НБ №19983,
виданим 13.12.2010р. (а.с.110).

На підставі викладеного суд вважає, що
позовні вимоги підлягають задоволенню
частково, в сумі 3737,60грн., яку судом
розраховано наступним чином:

4647,60грн. (понесені в результаті ДТП
збитки) - 400грн. (франшиза позивача) -
510грн. (франшиза відповідача) = 3737,60грн.

Факт сплати позивачем попереднього
рахунку СТО за відсутності акту
виконаних робіт та до реального
виконання ремонтних робіт свідчить про
ведення позивачем підприємницької
діяльності на власний розсуд, що не
суперечить чинному законодавству,
проте понесені позивачем надлишкові
витрати не підлягають покладенню на
відповідача.

Викладене у відзиві №2611/17 від 25.12.2013р.
(а.с.54-56) заперечення відповідача з
приводу порушення позивачем вимог ст.35
Закону, що, на думку відповідача,
виключає здійснення ним страхового
відшкодування, суд до уваги не приймає
з огляду на наступне.

Приписи ст.35 Закону не
розповсюджуються на позивача, який є
страховиком, а не «потерпілим чи іншою
особою, яка має право на отримання
відшкодування», та звертається до
відповідача з вимогою про стягнення не
страхового відшкодування, а понесених
збитків в порядку регресу.

Неповідомлення відповідача про
настання ДТП жодною із залучених до
участі у даній справі третіх осіб також
не звільняє відповідача від обов'язку
відшкодувати позивачу збитки, завдані
застрахованою відповідачем особою,
оскільки страхова виплата за
страхуванням цивільно-правової
відповідальності здійснюється
незалежно від повідомлення страховика
про настання ДТП (Постанови Верховного
суду України у справі №23/279 від 28.08.2012р.;
у справі №53/128 від 12.03.2012р.).

Заперечення відповідача про те, що
позивачем не надано доказів чинності
Договору страхування, суд не приймає до
уваги з огляду на наступне.

У страховому акті 2012/V/MOD00134/VESKO1005 від
19.01.2012р. (а.с.26) позивачем зазначений
термін дії Договору: з 03.09.2011р. до
02.09.2012р., що свідчить про визнання
позивачем факту набуття Договором
страхування чинності. У пункті 4.1
вказаного страхового акту (а.с.27)
позивачем зазначено, що 01.09.2011р. та
02.12.2011р. страховий платіж сплачений.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях. Відповідачем не доведено
належними та допустимими доказами факт
неукладеності або недійсності
Договору добровільного страхування
наземного транспорту №37242Га/11д від
01.09.2011р., а отже, суд виходить з
презумпції правомірності вказаного
правочину (ст.204 ЦК України) та
обов'язковості зазначеного Договору
для виконання позивачем (ст.629 ЦК
України, ч.1 ст.16 Закону України „Про
страхування").

Решта викладених у відзиві №2611/17 від
25.12.2013р. (а.с.54-56) доводів відповідача
спростовується наявними у матеріалах
справи документами, на які містяться
посилання у даному рішенні.

Судові витрати розподіляються
відповідно до вимог абз.3 ч.1 ст.49
Господарського процесуального кодексу
України.

На підставі викладеного, згідно зі
ст.ст.22, 204, 629, 993, 1166, 1187, 1188, 1191, 1192
Цивільного кодексу України; ст. 228
Господарського кодексу України; ст.ст.9,
16, 18, 20, 25, 27 Закону України „Про
страхування" №85/96-ВР від 07.03.1996р.; п.1.4,
п.1.7. ч.1 ст.1, ст.ст. 12, 22, 28, 29 Закону
України „Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" №1961-IV від 01.07.2004р.; п.7.38, п.7.39
Методики товарознавчої експертизи та
оцінки колісних транспортних засобів,
затв. спільним Наказом Міністерства
юстиції України та Фонду державного
майна України №142/5/2092 від 24.11.2003р.;
керуючись ст.ст.4-2, 4-3, 22, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «АХА Страхування», м.Київ до
Приватного акціонерного товариства
«Українська акціонерна страхова
компанія АСКА», м.Донецьк про стягнення
4647,60грн. - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного
товариства «Українська акціонерна
страхова компанія АСКА» (83052, м.Донецьк,
пр-т Ілліча, буд.100; ) на
користь Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія «АХА
Страхування» (04070, м.Київ, вул.Іллінська,
8; р/р №0301, Банк АКІБ «УкрСиббанк»,
м.Харків, МФО 351005, ) 3737,60грн. в
порядку регресу; 1383,63грн. судового
збору.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Рішення може бути оскаржене до
Донецького апеляційного
господарського суду в порядку,
передбаченому розділом ХІІ
Господарського процесуального кодексу
України.

У судовому засіданні 11.03.2014р. оголошено
і підписано вступну та резолютивну
частини рішення.

Повне рішення складене та
підписане 14.05.2014р.

Суддя
О.М.
Шилова

Надруковано 5 прим.: 1 - до справи,

2 - сторонам, 2 - третім особам