ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2014 року Справа № 924/1265/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого - судді
Карабаня В.Я.,

суддів
Жаботиної Г.В., Ковтонюк Л.В.

у відкритому судовому засіданні за
участю представників сторін:

від позивача: Чеботарьова І.Г.

від відповідача: Доманський В.А.,
Божук А.А.

розглянувши касаційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України"

на постанову Рівненського
апеляційного господарського суду від
19.02.2014р.

у справі № 924/1265/13 Господарського суду
Хмельницької області

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України"

до Комунального підприємства по
експлуатації теплового господарства
"Тепловик" Старокостянтинівської
міської ради

про стягнення 408723,68грн., з них: 30916,83грн. -
інфляційні втрати, 166915,45грн. - 3% річних,
210891,40грн. - пені,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду
Хмельницької області від 16.12.2013р. (суддя
Музика М.В.), залишеним без змін
постановою Рівненського апеляційного
господарського суду від 19.02.2014р. (судді:
Саврій В.А., Дужич С.П., Мамченко Ю.А.), у
позові Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" до
Комунального підприємства по
експлуатації теплового господарства
"Тепловик" Старокостянтинівської
міської ради про стягнення 408723,68 грн., з
них 30916,83грн. - інфляційні втрати; 166915,45
грн. - 3% річних; 210 891,40 грн. - пені -
відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятими у справі
рішенням та постановою, Публічне
акціонерне товариство "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
звернулось до Вищого господарського
суду України з касаційною скаргою, в
якій, посилаючись на порушення судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить їх скасувати та прийняти нове
рішення, яким задовольнити позов. В
обґрунтування вимог касаційної скарги
заявник вказує на те, що норми ч.2 ст. 604
Цивільного кодексу України не можуть
бути застосовані до спірних
правовідносин, судами попередніх
інстанцій неправильно застосовані
ст.ст. 217, 218 Господарського кодексу
України, ст. 23 Закону України "Про
Державний бюджет України на 2012рік" та
постанову КМУ від 11.06.2012р. №517.

Розглянувши касаційну скаргу,
перевіривши правильність застосування
господарськими судами попередніх
інстанцій норм матеріального та
процесуального права, Вищий
господарський суд України дійшов
висновку, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Господарськими судами встановлено:

01.10.2011р. Публічне акціонерне товариство
по газопостачанню та газифікації
"Хмельницькгаз" (постачальник) та
Комунальне підприємство "Тепловик"
(покупець) уклали договір
№2011-ТКЕ/Н-(14)-280 поставки природного
газу за регульованим тарифом для
вироблення теплової енергії для потреб
установ та організацій, що
фінансуються з державного та місцевих
бюджетів, а також інших суб'єктів
господарювання.

Відповідно до п.1.1 договору,
постачальник зобов'язується передати
природний газ для виробництва теплової
енергії, яка споживається населенням
та релігійними організаціями, а
споживач зобов'язується прийняти і
оплатити природний газ в обсязі та на
умовах, визначених договором. Період
поставки газу - з 01 жовтня 2011року по
31грудня 2012року.

Розділом 2 договору сторони погодили
ціну за 1000 куб.м. природного газу, яка в
подальшому змінювалась додатковими
угодами.

За умовами договору та додаткової
угоди оплата вартості газу, послуг з
розподілу, постачання та цільової
надбавки здійснюється Замовником
грошовими коштами наступним чином: до
10-го числа місяця поставки -33%, до 20-го
числа місяця поставки-33%. До 30-(31-го)
числа місяця поставки -34%. Остаточний
розрахунок за фактично спожитий газ та
надані послуги з його розподілу і
постачання здійснюється Змовником до 5
числа місяця наступного за звітним.

08.08.2012р. укладено додаткову угоду №-2 до
договору №-2011-ТКЕ/Н-(14)-(280), згідно з
якою названий договір вважається
таким, що припинив дію в частині
передачі природного газу з 1 вересня 2012
року.

На виконання умов вказаного договору
постачальником - Публічним акціонерним
товариством по газопостачанню та
газифікації "Хмельницькгаз" поставлено
відповідачеві природний газ на суму
11382282,99 грн.

31.10.2012р. Публічне акціонерне товариство
по газопостачанню та газифікації
"Хмельницькгаз" (первісний кредитор) та
Публічне акціонерне товариство
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" (новий кредитор)
уклали договір №2858 про відступлення
права вимоги, відповідно до п.1.1. якого
первісний кредитор передає, а новий
кредитор приймає на себе право вимоги
до боржника первісного кредитора
комунального підприємства по
експлуатації теплового господарства
"Тепловик" Старокостянтинівської
міської ради за договором на
постачання природного газу
№-2011-ТКЕ/Н-(14)-(280) від 01.10.2011 р. у сумі 6 972
098,81грн.

Згідно з п.1.2. договору про відступлення
права вимоги, крім передачі права
вимоги оплати спожитого природного
газу за зобов'язанням, зазначеним в п.1.1.
договору, до нового кредитора
переходять права вимоги стягнення всіх
штрафних санкцій, інфляційних витрат
та відсотків, пов'язаних з невиконанням
або неналежним виконанням боржником
своїх зобов'язань за зазначеним вище
договором. За умовами п.2.2. договору про
відступлення права вимоги право вимоги
вважається переданим після фактичної
передачі документів, зазначених в п.2.1.
цього договору. Первісним кредитором
новому кредитору передано всі
необхідні документи та повідомлено
відповідача про нового кредитора.

04.12.2012 року між територіальним органом
Державного казначейства в
Хмельницькій області, фінансовим
управлінням Хмельницької
облдержадміністріції, Комунальним
підприємством по експлуатації
теплового господарства "Тепловик"
Старокостянтинівської міської ради,
Національною акціонерною компанією
"Нафтогаз України" був підписаний
договір №437/517з "Про організацію
взаєморозрахунків з погашення
заборгованості з різниці в тарифах на
теплову енергію, що вироблялася,
транспортувалася та постачалася
населенню, яка виникла у зв'язку з
невідповідністю фактичної вартості
теплової енергії тарифам, що
затверджувалися та/або погоджувалися
органами державної влади чи місцевого
самоврядування". За вказаним договором
позивачеві перераховуються кошти в
сумі 6972098,81грн.

Позивачем було нараховано
відповідачеві 30916,83грн. - інфляційних
втрат; 166915,45 грн. - 3% річних; 210 891,40 грн. -
пені, про стягнення яких позивач і
звернувся до господарського суду з
даним позовом.

Розглянувши спір у даній справі,
господарські суди попередніх
інстанцій дійшли висновку про
відсутність підстав для задоволення
позову, оскільки, на думку судів,
договір №437/517з "Про організацію
взаєморозрахунків з погашення
заборгованості з різниці в тарифах на
теплову енергію, що вироблялася,
транспортувалася та постачалася
населенню, яка виникла у зв'язку з
невідповідністю фактичної вартості
теплової енергії тарифам, що
затверджувалися та/або погоджувалися
органами державної влади чи місцевого
самоврядування" є новацією стосовно
зобов'язання за договором
№2011-ТКЕ/Н-(14)-280 поставки природного
газу за регульованим тарифом для
вироблення теплової енергії для потреб
установ та організацій, що
фінансуються з державного та місцевих
бюджетів, а також інших суб'єктів
господарювання. Тобто зобов'язання за
договором №2011-ТКЕ/Н-(14)-280 є припиненими
у зв'язку з укладенням договору №437/517з (
ст. 604 ЦК України).

Судова колегія касаційної інстанції не
погоджується з такими висновками
судів попередніх інстанцій, вважає ці
висновки передчасними та такими, що
зроблені всупереч положенням ст. 43
Господарського процесуального кодексу
України без ґрунтовного дослідження
обставин справи, що мають значення для
правильного вирішення спору, з огляду
на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України
"Про теплопостачання" державна
підтримка у сфері теплопостачання
надається відповідно до обсягів
коштів, передбачених законом про
Державний бюджет України та місцевими
бюджетами на відповідний рік, а також
коштів на проведення науково-дослідних
робіт з удосконалення систем
теплопостачання та енергозбереження.

Статтею 23 Закону України "Про
Державний бюджет України на 2012 рік"
встановлено що перерахування
субвенції з державного бюджету
місцевим бюджетам на погашення
заборгованості з різниці в тарифах на
теплову енергію, послуги з
централізованого водопостачання та
водовідведення, що вироблялися,
транспортувалися та постачалися
населенню, яка виникла у зв'язку з
невідповідністю фактичної вартості
теплової енергії та послуг з
централізованого водопостачання та
водовідведення тарифам, що
затверджувалися та/або погоджувалися
органами державної влади чи місцевого
самоврядування, здійснюється у
порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 11.06.2012р. №517 затверджено Порядок та
умови надання у 2012 році субвенції з
державного бюджету місцевим бюджетам
на погашення заборгованості з різниці
в тарифах на теплову енергію, послуги з
централізованого водопостачання та
водовідведення, що вироблялися,
транспортувалися та постачалися
населенню, яка виникла у зв'язку з
невідповідністю фактичної вартості
теплової енергії та послуг з
централізованого водопостачання та
водовідведення тарифам, що
затверджувалися та/або погоджувалися
органами державної влади чи місцевого
самоврядування.

Відповідно до п. 1 названого Порядку ці
Порядок та умови визначають механізм
перерахування і надання у 2012 році
субвенції з державного бюджету
місцевим бюджетам на погашення
заборгованості з різниці в тарифах на
теплову енергію, послуги з
централізованого водопостачання та
водовідведення, що вироблялися,
транспортувалися та постачалися
населенню, яка виникла у зв'язку з
невідповідністю фактичної вартості
теплової енергії та послуг з
централізованого водопостачання та
водовідведення тарифам, що
затверджувалися та/або погоджувалися
органами державної влади чи місцевого
самоврядування (далі - заборгованість).

Згідно з п.4 цього Порядку підставою для
проведення розрахунків з погашення
заборгованості є договір про
організацію взаєморозрахунків, який
укладається підприємствами, що
виробляють, транспортують та
постачають теплову енергію населенню
або надають населенню послуги з
централізованого водопостачання та
водовідведення (далі - надавачі послуг),
та іншими учасниками розрахунків з
погашення заборгованості (далі -
учасники розрахунків), у тому числі у
разі заміни сторони у зобов'язанні під
час здійснення розрахунків за
придбану/реалізовану на оптовому ринку
електричну енергію, на підставі
довідки, що підтверджує наявність в
учасників розрахунків кредиторської
та/або дебіторської заборгованості на
дату підписання такого договору.
Примірний договір про організацію
взаєморозрахунків наведений у додатку
2.

Учасниками розрахунків є
територіальні органи Казначейства;
Міністерство фінансів Автономної
Республіки Крим, обласні, міські у мм.
Києві та Севастополі фінансові
управління, фінансові управління
районних, районних у мм. Києві та
Севастополі держадміністрацій чи
структурні підрозділи з питань
фінансів виконавчих органів міських
(міст обласного значення) рад (далі -
місцеві фінансові органи); надавачі
послуг; Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України", її філії,
дочірні підприємства і компанії;
суб'єкти господарювання, що здійснюють
постачання природного газу за
регульованим тарифом; підприємства, що
здійснюють передачу та постачання
електричної енергії (далі -
енергопостачальники); державне
підприємство "Енергоринок";
енергогенеруючі компанії та їх
кредитори - постачальники вугільної
продукції; державне підприємство
"Вугілля України"; вугледобувні
підприємства; Держрезерв. Кількість
сторін договору про організацію
взаєморозрахунків є необмеженою та
визначається такою кількістю
учасників розрахунків, виконання
договору якими забезпечить погашення
заборгованості та надходження до
бюджету коштів у сумі, необхідній для
її погашення.

Учасниками розрахунків можуть бути
підприємства, установи, організації та
інші суб'єкти господарювання незалежно
від форми власності.

Із суб'єктами господарювання, що
здійснюють постачання природного газу,
та енергопостачальниками проводяться
розрахунки з погашення кредиторської
заборгованості за спожиті енергоносії
(без урахування пені, штрафних та
фінансових санкцій).

Отже, законодавством передбачено
перерахування субвенції з державного
бюджету місцевим бюджетам на погашення
заборгованості з різниці в тарифах на
теплову енергію, послуги з
централізованого водопостачання та
водовідведення, що вироблялися,
транспортувалися та постачалися
населенню, а також встановлено порядок
та умови надання такої субвенції.

Частиною 2 ст. 604 Цивільного кодексу
України встановлено, що зобов'язання
припиняється за домовленістю сторін
про заміну первісного зобов'язання
новим зобов'язанням між тими ж
сторонами (новація).

З приписів наведеної законодавчої
норми вбачається, що новація можлива
лише тоді, коли сторонами первісного і
нового зобов'язання є ті ж самі особи.

Разом з тим, новація оформляється
відповідним договором в письмовій
формі, тому слід з'ясовувати чи дійсно
воля сторін була спрямована саме на
укладення правочину про припинення
зобов'язання шляхом заміни його новим
зобов'язанням.

З огляду на викладене, судова колегія
касаційної інстанції вважає, що при
вирішенні спору у даній справі судами
попередніх інстанцій не вповні
досліджені обставини, що мають
значення для правильного вирішення
спору, а саме: не встановлено обставини
щодо дійсного виконання відповідачем
своїх зобов'язань за
договором№2011-ТКЕ/Н-(14)-280, а також не
встановлено правової природи договору
№437/517з "Про організацію
взаєморозрахунків з погашення
заборгованості з різниці в тарифах на
теплову енергію, що вироблялася,
транспортувалася та постачалася
населенню, яка виникла у зв'язку з
невідповідністю фактичної вартості
теплової енергії тарифам, що
затверджувалися та/або погоджувалися
органами державної влади чи місцевого
самоврядування" в розумінні змісту
вищенаведеного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 111-7 Господарського
процесуального кодексу України
касаційна інстанція не наділена
повноваженнями щодо встановлення
обставин справи, а останні встановлені
неповно, то оскаржені судові рішення
підлягають скасуванню у названій
частині, а справа підлягає передачі на
новий розгляд до господарського суду
першої інстанції.

Під час нового розгляду справи
господарському суду першої інстанції
слід взяти до уваги викладене, вжити
всі передбачені законом заходи для
всебічного, повного та об'єктивного
встановлення обставин, що мають
суттєве значення для справи, і, в
залежності від встановленого та
відповідно до вимог чинного
законодавства, вирішити спір.

Керуючись ст.ст. 111-5, 111-7, 111-9, 111-10, 111-11,
111-12 Господарського процесуального
кодексу України, Вищий господарський
суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
задовольнити частково,

Рішення Господарського суду
Хмельницької області від 16.12.2013р. та
постанову Рівненського апеляційного
господарського суду від 19.02.2014р. у
справі №924/1265/13 скасувати, а справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Головуючий суддя Карабань В.Я.
Судді Жаботина Г.В.
Ковтонюк Л.В.