ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
УХВАЛА

"05" травня 2014 р.Справа № 12/17-3192-2011

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю
"Сільськогосподарське підприємство
"НІБУЛОН"

до відповідача Державного
підприємства водних шляхів
"Устьдунайводшлях"

про стягнення 88069,14грн.

Суддя Гут
С.Ф.

Представники:

Від позивача: Холод О.В., довіреність
№368 від 28.12.2011р.;

Від відповідача: не з'явився;

Від ДВС: Середа В.Ю., довіреність від
08.01.2014р.

СУТЬ СПОРУ: розглядається в порядку
ст.121-2 ГПК України

Позивач, Товариство з обмеженою
відповідальністю
"Сільськогосподарське підприємство
"НІБУЛОН", звернувся до господарського
суду Одеської області з позовною
заявою до відповідача Державного
підприємства водних шляхів
"Устьдунайводшлях" про стягнення
заборгованості у розмірі 88069,14грн.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 12.08.11р. порушено
провадження у справі №12/17-3192-2011.

Рішенням господарського суду Одеської
області від 11.10.11р. по справі №12/17-3192-2011
позов задоволено повністю, стягнуто з
Державного підприємства водних шляхів
"Устьдунайводшлях" на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю
"Сільськогосподарське підприємство
"НІБУЛОН" 80718,88грн. - інфляційних витрат;
7350,26грн. - 3% річних; 880,69грн. - державного
мита; 236грн. - витрати на ІТЗ судового
процесу

28.10.2011р. по справі було видано
відповідний наказ на виконання рішення
господарського суду Одеської області,
в порядку ст. 116 ГПК України.

02.12.2012р. на адресу господарського суду
Одеської області надійшла скарга
ТОВ „Сільськогосподарське
підприємство „НІБУЛОН" (вх.№2-435/13) на
дії державного виконавця.

В обґрунтування скарги позивач
зазначив, що у зв'язку з відсутністю у
боржника грошових коштів та майна, на
яке можливо звернути стягнення, 25.09.2013р.
заступник начальника відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби головного управління юстиції в
Одеській області виніс постанову про
повернення наказу суду у справі
№12/17-3192-2011 стягувачу без виконання на
підставі п.9 ч.1 ст.47 Закону України „Про
виконавче провадження". Однак, на думку
скаржника дана постанова є незаконною,
а дії щодо її винесення протиправними.
В скарзі ТОВ „СП „НІБУЛОН" просив суд
поновити строк на оскарження дій та
бездіяльності державного виконавця -
заступника начальника відділу
примусового виконання рішень
управління ДВС ГУЮ в Одеській області.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 13.01.14р. по справі №12/17-3192-2011
залишено скаргу ТОВ СП "НІБУЛОН" від
02.12.2013р. (вх.№2-435/13) на дії та
бездіяльність Відділу примусового
виконання рішень управління
виконавчої служби головного
управління юстиції в Одеській області
у порядку ст.121-2 ГПК України без
розгляду, в порядку ст.121-2 ГПК України.

Постановою Одеського апеляційного
господарського суду від 11.02.14р.
апеляційну скаргу - задоволено, ухвалу
господарського суду Одеської області
від 13.01.14р. про залишення без розгляду
скарги ТОВ СП "НІБУЛОН" на дії та
бездіяльність Відділу примусового
виконання рішень управління
виконавчої служби головного
управління юстиції в Одеській області
у порядку ст.121-2 ГПК України - скасовано,
а скаргу передано на новий розгляд до
господарського суду Одеської області,
розгляд якої доручено судді Гут С.Ф.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 25.02.2014р. прийнято скаргу
ТОВ СП "НІБУЛОН" від 02.12.2013р. (вх.№2-435/13)
на дії державного виконавця, в порядку
ст.121-2 ГПК України - до розгляду.

11.03.2014р. відповідач надав заперечення
на скаргу ТОВ СП "НІБУЛОН" (вх.ГСОО№5929/14
від 11.03.2014р.), відповідно до яких вважає,
що вимоги викладені у скарзі ТОВ СП
"НІБУЛОН" не підлягають задоволенню з
наступних підстав: по-перше - наказ
господарського суду по справі
№12/17-3192-2011 від 28.10.2011р., який був
повернутий виконавчою службою, на
сьогодні знов пред'явлений до
виконання. Заступником начальника
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби головного управління юстиції в
Одеської області 10.02.2014р. винесено
постанову про прийняття до виконання
виконавчого провадження №41543066 з
примусового виконання наказу від
28.10.2011р. по справі №12/17-3192-2011. По-друге -
вважає, що заступником начальника
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби головного управління юстиції в
Одеської області Гамбалем О.Є.
постанова про повернення вказаного
наказу суду винесена на підставі п. 9 ч.1
т. 47 ЗУ «Про виконавче провадження»
цілком законно. Згідно вказаної норми
виконавчий документ повертається якщо
є встановлена законом заборона щодо
звернення стягнення на майно і
відсутнє інше майно чи кошти, на які
можливо звернути стягнення. У
Державного підприємства водних шляхів
"Устьдунайводшлях" на сьогоднішній час
дійсно відсутні кошти, а відповідно до
ЗУ «Про введення мораторію на
примусову реалізацію майна»
встановлено мораторій на реалізацію
майна державних підприємств.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 11.04.14р. строк вирішення
спору по скарзі було продовжено до
06.05.2014р.

11.04.2014р. Відділ примусового виконання
рішень управління виконавчої служби
головного управління юстиції в
Одеській області надав заперечення
(вх.ГСОО№9153/14 від 11.04.2014р.), відповідно
до яких проти скарги ТОВ СП "НІБУЛОН"
заперечує у повному обсязі та просить
суд відмовити у її задоволенні з
наступних підстав: Законом України
„Про внесення змін до деяких законів
України щодо виконання судових рішень"
від 19.09.2013р. №583-VII внесено зміни до
Закону України «Про гарантії держави
щодо виконання судових рішень». Так,
вказаним законом, внесено зміни до
статті 4, а саме частину третю після
слова і цифр «пунктів 2-4» доповнено
цифрою « 9». Відповідно до розділу II
Прикінцевих положень Закону України
«Про внесення змін до деяких законів
України щодо виконання судових рішень»
від 19.09.2013 №583-VII, цей Закон набирає
чинності з дня, наступного за днем його
опублікування. Відповідна публікація
документа відбулась в «Голосі України»
від 15.10.2013 №192, «Урядовий кур'єр» від
22.10.2013 №193, «Офіційний вісник України»
від 25.10.2013 №80, стор. 11. стаття 2963. код
акту 69224/2013. На момент прийняття
постанови про повернення виконавчого
документа стягувачу від 25.09.2013р. на
підставі пункту 9 статті 47 Закону
України «Про виконавче провадження»,
пункт 9 наведеної статті не було
включено до статті 4 Закону України
«Про гарантії держави щодо виконання
судових рішень», як підставу для
направлення документів для виконання
до центрального органу виконавчої
влади, що реалізує державну політику у
сфері казначейського обслуговування
бюджетних коштів.

Крім того, ТОВ СП "НІБУЛОН" було
повторно пред'явлено до виконання до
Державної виконавчої служби
Ізмаїльського міськрайонного
управління юстиції, після чого
державним виконавцем 15.01.2014р. було
прийнято постанову про відкриття
виконавчого провадження №41543066 про
стягнення з Державного
підприємства водних шляхів
„Устьдунайводшлях" боргу у сумі
89185,83грн. Після цього, постановою
Державної виконавчої служби
Ізмаїльського міськрайонного
управління юстиції від 07.02.2014р.
матеріали виконавчого провадження
№41543066 були передані на примусове
виконання до відділу примусового
виконання рішень управління
виконавчої служби головного
управління юстиції в Одеській області.
Постановою державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
управління виконавчої служби
головного управління юстиції в
Одеській області від 10.02.2014р. матеріали
виконавчого провадження №41543066
прийнято до виконання. З урахуванням
того, що виконавче провадження за
вищевказаним наказом, постановою
державного виконавця про відкриття
виконавчого провадження від 15.01.2014р.
розпочате знову, то підстав визнавати
постанову від 25.09.2013 недійсною не має.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін та ДВС, суд доходить до такого
висновку.

У відповідності до ст.124 Конституції
України судові рішення ухвалюються
судами іменем України і є обов'язковими
до виконання на всій території України.

Згідно ст.115 Господарського
процесуального кодексу України
рішення, ухвали, постанови
господарського суду, що набрали
законної сили, є обов'язковими на всій
території України і виконуються у
порядку, встановленому Законом України
"Про виконавче провадження".

Статтею 1 Закону України "Про виконавче
провадження" визначено, що виконавче
провадження, як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, зазначених у
цьому Законі, спрямованих на примусове
виконання рішень судів та інших
органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Відповідно до ст.19 названого закону
державний виконавець відкриває
виконавче провадження на підставі
виконавчого документа: 1) за заявою
стягувача або його представника про
примусове виконання рішення, 2) за
заявою прокурора у випадках
представництва інтересів громадянина
або держави в суді; 4) в інших
передбачених законом випадках.

Відповідно до цього Закону державною
виконавчою службою підлягають
виконанню, зокрема, такі виконавчі
документи: виконавчі листи, що
видаються судами, і накази
господарських судів, у тому числі на
підставі рішень третейського суду,
Міжнародного комерційного
арбітражного суду при
Торгово-промисловій палаті України та
Морської арбітражної комісії при
Торгово-промисловій палаті України (п.1
ч.2 ст.17 Закону України "Про виконавче
провадження").

Згідно ч.1 ст.25 вказаного закону
державний виконавець зобов'язаний
прийняти до виконання виконавчий
документ і відкрити виконавче
провадження, якщо не закінчився строк
пред'явлення виконавчого документа до
виконання і цей документ відповідає
вимогам, передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби. Відповідно до ч.2
цієї статті державний виконавець
протягом трьох робочих днів з дня
надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження. У
постанові державний виконавець
вказує про необхідність боржнику
самостійно виконати рішення у строк
до семи днів з моменту винесення
постанови (у разі виконання рішення
про примусове виселення боржника - у
строк до п'ятнадцяти днів) та
зазначає, що у разі ненадання
боржником документального
підтвердження виконання рішення буде
розпочате примусове виконання цього
рішення із стягненням з боржника
виконавчого збору і витрат, пов'язаних
з організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом. За заявою стягувача державний
виконавець одночасно з винесенням
постанови про відкриття виконавчого
провадження може накласти арешт на
майно та кошти боржника, про що
виноситься відповідна постанова.

Відповідно до ч.ч.5,6 ст.25 Закону України
"Про виконавче провадження", копії
постанови про відкриття виконавчого
провадження надсилаються не пізніше
наступного робочого дня стягувачу та
боржникові, постанова про відкриття
виконавчого провадження може бути
оскаржена сторонами у десятиденний
строк у порядку, встановленому цим
Законом.

Згідно ч.1 ст.27 Закону України "Про
виконавче провадження", у разі
ненадання боржником у строки,
встановлені частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного
виконання рішення, документального
підтвердження повного виконання
рішення державний виконавець на
наступний день після закінчення
відповідних строків розпочинає
примусове виконання рішення.

Пунктом 1 ст.31 Закону України "Про
виконавче провадження" передбачено, що
копії постанов державного виконавця та
інші документи виконавчого
провадження (далі - документи
виконавчого провадження), що державний
виконавець зобов'язаний довести до
відома сторін та інших учасників
виконавчого провадження, надсилаються
адресатам із супровідними листами
простою кореспонденцією, крім постанов
про відкриття виконавчого провадження
або відмову у відкритті виконавчого
провадження, про повернення
виконавчого документа стягувачу
відповідно до статті 47 цього Закону, що
надсилаються рекомендованим листом з
повідомленням про вручення. Боржник
вважається повідомленим про відкриття
виконавчого провадження, якщо йому
надіслано постанову про відкриття
виконавчого провадження за адресою,
зазначеною у виконавчому документі.

Згідно з п. 9ст. 47 Закону України „Про
виконавче провадження", виконавчий
документ, на підставі якого відкрито
виконавче провадження, за яким
виконання не здійснювалося або
здійснено частково, повертається
стягувачу у разі, якщо: наявна
встановлена законом заборона щодо
звернення стягнення на майно чи кошти
боржника, якщо у нього відсутнє інше
майно чи кошти, на які можливо звернути
стягнення, а також щодо проведення
інших виконавчих дій стосовно
боржника, що виключає можливість
виконання відповідного рішення.

У відповідності з п. 9.1, 9.13 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 17.10.2012р. №9 „Про деякі
питання практики виконання рішень,
ухвал, постанов господарських судів
України" прийняття органами Державної
виконавчої служби, їх посадовими
особами будь-яких рішень (постанов
тощо) в процесі здійснення виконання
судових рішень господарських судів
підпадає в розумінні статті 121-2 ГПК під
ознаки дій цих органів та осіб, тому
відповідні рішення також підлягають
оскарженню до названих судів. За
результатами розгляду скарги
виноситься ухвала, в якій
господарський суд або визнає доводи
заявника правомірними і залежно від їх
змісту визнає постанову державного
виконавця щодо здійснення заходів
виконавчого провадження недійсною, або
визнає дії чи бездіяльність органу
Державної виконавчої служби
незаконними, чи визнає недійсними
наслідки виконавчих дій, або зобов'язує
орган державної виконавчої служби
здійснити певні виконавчі дії, якщо він
ухиляється від їх виконання без
достатніх підстав, або визнає доводи
скаржника неправомірними і скаргу
відхиляє.

Згідно ч.4 ст. 82 Закону України "Про
виконавче провадження", рішення, дії чи
бездіяльність державного виконавця
або іншої посадової особи державної
виконавчої служби щодо виконання
судового рішення можуть бути оскаржені
сторонами до суду, який видав
виконавчий документ, а іншими
учасниками виконавчого провадження та
особами, які залучаються до проведення
виконавчих дій, - до відповідного
адміністративного суду в порядку,
передбаченому законом.

Відповідно до ст.19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України
„Про виконавче провадження" державний
виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Відповідно до ч.1 ст.121-2 ГПК України
скарги на дії чи бездіяльність органів
Державної виконавчої служби щодо
виконання рішень, ухвал, постанов
господарських судів можуть бути подані
стягувачем, боржником або прокурором
протягом десяти днів з дня вчинення
оскаржуваної дії, або з дня, коли
зазначеним особам стало про неї відомо,
або з дня, коли дія мала бути вчинена.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом (ст. 43 ГПК
України).

Отже, суд дійшов висновку, що
твердження позивача, щодо неврахування
державним виконавцем положень закону
України „Про гарантії держави щодо
виконання судових рішень",
спростовуються тим, що на момент
прийняття постанови про повернення
виконавчого документа стягувачу від
25.09.2013р. на підставі пункту 9 статті 47
Закону України «Про виконавче
провадження», пункт 9 наведеної статті
не було включено до статті 4 Закону
України «Про гарантії держави щодо
виконання судових рішень», як підставу
для направлення документів для
виконання до центрального органу
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері казначейського
обслуговування бюджетних коштів.

Крім того, враховуючи те, що на момент
розгляду скарги позивача від 02.12.2013р.
(вх.№2-435/13), ТОВ СП "НІБУЛОН" було
повторно пред'явлено до виконання до
Державної виконавчої служби
Ізмаїльського міськрайонного
управління юстиції, після чого
державним виконавцем 15.01.2014р. було
прийнято постанову про відкриття
виконавчого провадження №41543066 про
стягнення з Державного
підприємства водних шляхів
„Устьдунайводшлях" боргу у сумі
89185,83грн. Після цього, постановою
Державної виконавчої служби
Ізмаїльського міськрайонного
управління юстиції від 07.02.2014р.
матеріали виконавчого провадження
№41543066 були передані на примусове
виконання до відділу примусового
виконання рішень управління
виконавчої служби головного
управління юстиції в Одеській області.
Постановою державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
управління виконавчої служби
головного управління юстиції в
Одеській області від 10.02.2014р. матеріали
виконавчого провадження №41543066
прийнято до виконання. У зв'язку з чим,
суд зазначає, що 10.02.2014р. вже винесена
Постанова про прийняття до виконання
виконавчого щодо стягнення з
Державного підприємства водних
шляхів „Устьдунайводшлях" боргу у сумі
89185,83грн. за наказом від 28.10.2011р. по
справі №12/17-3192-2011.

З урахуванням встановлених обставин
справи, господарський суд Одеської
області визнає доводи скаржника, щодо
оскарження постанови ВП №33831417 про
повернення виконавчого документа
стягувачеві від 25.09.2013р. яка була
винесена заступником начальника
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби головного управління юстиції в
Одеської області Гамбалем О.Є. по
справі №12/17-3192-2011 неправомірними,
оскільки вони спростовуються наявними
в матеріалах справи документами, та суд
доходить висновку, що постанова
ВП№33831417 про повернення виконавчого
документа стягувачеві від 25.09.2013р.,
прийнята не з порушенням норм чинного
законодавства, оскільки у державного
виконавця були правові підстави для
винесення вищезазначеної постанови.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши
матеріали справи та норми чинного
законодавства, заслухавши пояснення
представника позивача, додані до
скарги докази та давши їм оцінку в
сукупності, суд дійшов висновку про
недоведеність заявником обставин
викладених у скарзі, у зв'язку з чим у
суду відсутні підстави для задоволення
скарги ТОВ СП "НІБУЛОН" від 02.12.2013р.
(вх.№2-435/13) в порядку ст.121-2 ГПК України
по справі №12/17-3192-2011, оскільки суд
дійшов висновку що постанова ВП №33831417
про повернення виконавчого документа
стягувачеві від 25.09.2013р. винесена
заступником начальника відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби головного управління юстиції в
Одеської області Гамбалем О.Є. ,
відповідає вимогам закону, а тому
відсутні підстави для її скасування, та
дії заступника начальника відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби головного управління юстиції в
Одеської області Гамбалем О.Є. щодо
винесення постанови ВП
№33831417 про повернення виконавчого
документа стягувачеві від 25.09.2013р. не є
незаконними.

Керуючись ст.ст. 86, 121-2 Господарського
процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

1.У задоволенні скарги ТОВ СП "НІБУЛОН"
від 02.12.2013р. (вх.№2-435/13) в порядку ст.121-2
ГПК України по справі №12/17-3192-2011 -
відмовити.

Суддя
Гут С.Ф.