м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/4053/14 29.04.14
За позовом Публічного акціонерного
товариства «Київенерго»
До Публічного акціонерного товариства
«Комерційний банк «Експобанк»
Про стягнення 22 465,24 грн.
Суддя Ващенко Т.М.
Представники сторін:
Від позивача: Кирищук В.П. представник
за довіреністю № 91/2014/02/14-1 від 14.02.14.
Від відповідача: Пересунько Л.А.
представник за довіреністю № 89 від
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
На розгляд Господарського суду міста
Києва передані позовні вимоги
Публічного акціонерного товариства
"Київенерго" (далі - позивач) до
Публічного акціонерного товариства
«Комерційний банк «Експобанк» (далі -
відповідач) про стягнення 22 465,24 грн., а
саме: 20 428,15 грн. - основного боргу, 495,18
грн. - 3% річних, 1 419,34 грн. - пені, 122,57 грн. -
збитків від інфляції.
В обґрунтування заявлених позовних
вимог позивач посилався на неоплату
наданих послуг за Договором на
постачання теплової енергії у гарячій
воді № 9015054 від 01.05.04., що призвело до
виникнення у відповідача
заборгованості перед позивачем,
нарахування 3 % річних, пені, збитків від
інфляції та звернення з даним позовом
до суду.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 14.03.14. порушено провадження у
справі № 910/4053/14, розгляд справи
призначено на 10.04.14.
В судовому засіданні 10.04.14.
представником відповідача подано
письмовий відзив на позовну заяву,
відповідно до якого він проти позову
заперечує та просить суд відмовити
позивачу в його задоволенні з підстав,
викладених в відзиві.
В судовому засіданні 10.04.14. на підставі
ч. 3 ст. 77 ГПК України оголошено перерву
В судовому засіданні 29.04.14.
представником позивача подано
клопотання про припинення провадження
у справі в частині стягнення з
відповідача суми основного боргу.
В судовому засіданні 29.04.14.
представником позивача підтримано
свої позовні вимоги з врахуванням
заяви, поданої 29.04.14.
Представник відповідача в судовому
засіданні 29.04.14. проти позову
За результатами дослідження доказів,
наявних в матеріалах справи, суд в
нарадчій кімнаті, у відповідності до
ст. ст. 82-85 ГПК України, ухвалив рішення
у справі № 910/4053/14.
В судовому засіданні 29.04.14. судом
проголошено вступну та резолютивну
Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, всебічно і повно
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
Господарський суд міста Києва, -
01.05.04. між АЕК «Київенерго» (далі -
Енергопостачальна організація) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Комерційний банк
«Експобанк» (далі - Абонент) було
укладено Договір № 9015054 на постачання
теплової енергії у гарячій воді (далі -
Договір), відповідно до умов якого його
предметом є постачання, користування
та своєчасна сплата в повному обсязі
спожитої теплової енергії у гарячій
воді на умовах, передбачених Договором
Відповідно до загальних положень
статуту Публічного акціонерного
товариства "Київенерго", затвердженого
загальними зборами акціонерів
акціонерної енергопостачальної
організації "Київенерго" (протокол №
1/2012 від 23.01.12.), Акціонерна
енергопостачальна компанія
"Київенерго" перейменована у Публічне
акціонерне товариство "Київенерго" у
відповідності до вимог та положень
Закону України "Про акціонерні
товариства" № 514-VI від 17.09.08.
Публічне акціонерне товариство
«Комерційний банк «Експобанк» є
правонаступником всіх прав і
обов'язків Відкритого акціонерного
товариства «Комерційний банк
«Експобанк», яке є правонаступником
всіх прав і обов'язків Товариства з
обмеженою відповдальністю
«Комерційний банк «Експобанк» (п. 1.1
статуту відповідача, затвердженого
загальними зборами акціонерів
(протокол від 21.05.13. № 3/2013).
При цьому, додатковою угодою від 09.11.11.
до Договору сторонами погоджено, що
Енергопостачальною організацією є
Публічне акціонерне товариство
«Київенерго», а Абонентом Публічне
акціонерне товариство «Комерційний
Договір № 9015054 від 01.05.04. на постачання
теплової енергії у гарячій воді є
договором енергопостачання, а тому
права та обов'язки сторін визначаються
в тому числі положеннями параграфу 3
глави 30 Господарського кодексу
Відповідно до ч. 1 ст. 275 Господарського
кодексу України визначено, що за
договором енергопостачання
енергопостачальне підприємство
(енергопостачальник) відпускає
електричну енергію, пару, гарячу і
перегріту воду (далі - енергію)
споживачеві (абоненту), який
зобов'язаний оплатити прийняту енергію
та дотримуватися передбаченого
договором режиму її використання, а
також забезпечити безпечну
експлуатацію енергетичного
обладнання, що ним використовується.
Частинами 6, 7 статті 276 Господарського
кодексу України встановлено, що
розрахунки за договорами
енергопостачання здійснюються на
підставі цін (тарифів), встановлених
відповідно до вимог закону. Оплата
енергії, що відпускається,
здійснюється, як правило, у формі
попередньої оплати. За погодженням
сторін можуть застосовуватися планові
платежі з наступним перерахунком або
оплата, що провадиться за фактично
Згідно з ст. 20 Закону України "Про
теплопостачання", тарифи на теплову
енергію, реалізація якої здійснюється
суб'єктами господарювання, що займають
монопольне становище на ринку, є
регульованими. Тарифи на виробництво,
транспортування та постачання
теплової енергії затверджуються
органами місцевого самоврядування,
крім теплової енергії, що виробляється
суб'єктами господарювання, що
здійснюють комбіноване виробництво
теплової і електричної енергії та/або
використовують нетрадиційні та
поновлювані джерела енергії, на
підставі розрахунків, виконаних
теплотранспортуючими та
теплопостачальними організаціями за
методиками, розробленими центральним
органом виконавчої влади у сфері
В силу приписів ч. 1 ст. 714 Цивільного
кодексу України, за договором
постачання енергетичними та іншими
ресурсами через приєднану мережу одна
сторона (постачальник) зобов'язується
надавати другій стороні (споживачеві,
абонентові) енергетичні та інші
ресурси, передбачені договором, а
споживач (абонент) зобов'язується
оплачувати вартість прийнятих
ресурсів та дотримуватись
передбаченого договором режиму її
використання, а також забезпечити
безпечну експлуатацію енергетичного
та іншого обладнання.
Відповідно до п. п. 2.2.1, 2.2.3 Договору,
позивач зобов'язувався безперебійно
постачати теплову енергію у вигляді
гарячої води для потреб: опалення - в
період опалювального сезону; для
гарячого водопостачання - протягом
року. Сповіщати Споживача в 5-денний
термін про зміну тарифів.
Відповідач в свою чергу, згідно з п. п.
2.3.1, 2.3.2 Договору зобов'язувався
дотримуватись кількості споживання
теплової енергії за кожним параметром
в обсягах, які визначенні у додатку 1 не
допускаючи їх перевищення; своєчасно
сплачувати вартість спожитої теплової
енергії в терміни та за тарифами,
зазначеними в додатку 4.
Порядок розрахунків сторони погодили
Додатком 4 до Договору, в п. п. 2, 3, 4, 5
цього додатку передбачено, що Абонент
до початку розрахункового періоду
(місяця) сплачує Енергопостачальній
організації вартість заявленої у
договорі кількості теплової енергії на
розрахунковий період, з урахуванням
сальдо розрахунків на початок місяця,
або оформлює договір про заставу майна,
згідно Закону України «Про заставу», як
засіб гарантії сплати споживаємої
теплової енергії. В разі, якщо
«Абонент» розраховується за
показниками приладів обліку: при
перевищенні фактичного використання
теплової енергії понад заявленого та
сплаченого до початку розрахункового
періоду ця кількість перевищення
самостійно . сплачується Абонентом не
пізніше 28 числа поточного місяця; у
випадку, якщо фактичне використання
теплової енергії нижче від заявленого
та сплаченого до початку
розрахункового періоду, сальдо
розрахунків визначається за
фактичними показниками приладів
обліку. Абонентам, що не мають приладів
обліку, кількість фактично спожитої
теплової енергії визначається згідно
договірних навантажень з урахуванням
середньомісячної фактичної
температури теплоносія від теплових
джерел Енергопостачальної організації
та кількості годин (діб) роботи
тепловикористовуючого обладнання
Абонента - в : рахунковому періоді.
Різниця між заявленою та фактично
спожитою Абонентом тепловою енергією
сплачується ним самостійно, не пізніше
15 числа слідуючого за розрахунковим.
Абонент щомісяця з 12 по 15 число
самостійно отримує в районному відділі
тепло збуту табуляграму фактичного
споживання теплової енергії за
попередній період, акт звірки на
початок розрахункового періоду.
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги,
позивач вказує на те, що за період з
01.03.13. по 01.02.14. позивачем поставлено, а
відповідачем було спожито теплову
енергію, але відповідач за поставлену
енергію розрахувався частково, в
зв'язку з чим у нього виникла
заборгованість перед позивачем.
Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 6
від 23.03.2012 р. «Про судове рішення»
рішення господарського суду має
ґрунтуватись на повному з'ясуванні
такого: чи мали місце обставини, на які
посилаються особи, що беруть участь у
процесі, та якими доказами вони
підтверджуються; чи не виявлено у
процесі розгляду справи інших
фактичних обставин, що мають суттєве
значення для правильного вирішення
спору, і доказів на підтвердження цих
обставин; яка правова кваліфікація
відносин сторін, виходячи з фактів,
установлених у процесі розгляду
справи, та яка правова норма підлягає
застосуванню для вирішення спору.

Оцінюючи подані позивачем докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача підлягають частковому
задоволенню з наступних підстав.

Положеннями ст. 19 Конституції України
встановлено, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з ст. ст. 11, 629 Цивільного кодексу
України договір є однією із підстав
виникнення зобов'язань та обов'язковим
для виконання сторонами.

В силу ст. 526 Цивільного кодексу України
та ст. 193 Господарського кодексу
України, зобов'язання має виконуватись
належним чином, відповідно до умов
договору та вимог Цивільного кодексу
України, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу України
встановлено, що одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України передбачено, що якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Частинами 6, 7 ст. 276 Господарського
кодексу України встановлено, що
розрахунки за договорами
енергопостачання здійснюються на
підставі цін (тарифів), встановлених
відповідно до вимог закону. Оплата
енергії, що відпускається,
здійснюється, як правило, у формі
попередньої оплати. За погодженням
сторін можуть застосовуватися планові
платежі з наступним перерахунком або
оплата, що провадиться за фактично
відпущену енергію.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень;
докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу; обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти
як закріплену в процесуальному та
матеріальному законодавстві міру
належної поведінки особи, що бере
участь у судовому процесі, із збирання
та надання доказів для підтвердження
свого суб'єктивного права, що має за
мету усунення невизначеності, яка
виникає в правовідносинах у разі
неможливості достовірно з'ясувати
обставини, які мають значення для
справи.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідачем в рахунок погашення
наявної станом на 01.02.14. заборгованості
за спожиту теплову енергію у гарячій
воді згідно Договору було сплачено на
користь позивача грошові кошти у
розмірі 20 428,15 грн.

Вказану суму було сплачено
відповідачем 19.02.14., що підтверджується
платіжним дорученням № 287 від 19.02.14.

Таким чином, в частині стягнення
основного боргу за спожиту у спірний
період теплову енергію у гарячій воді у
розмірі 20 428,15 грн. необхідно відмовити,
оскільки вказану суму відповідачем
було сплачено 19.02.14., тобто до звернення
позивача 12.03.14. з даним позовом до суду.

Враховуючи зазначене, клопотання
позивача про припинення провадження у
справі в частині стягнення з
відповідача суми основного боргу в
розмірі 20 428,15 грн. в зв'язку з її сплатою
відповідачем, задоволенню не підлягає.

Стосовно вимог про стягнення 1 419,34 грн.
пені, суд відзначає наступне.

Відповідно до п. 7 Додатку № 4 до
Договору, у разі порушення терміну
сплати за поточне споживання чи
наявності боргу на початок кожного
розрахункового періоду, Абоненту на
суму боргу на початок періоду кожного
розрахункового періоду (місяця)
Енергопостачальною організацією
нараховується пеня в розмірі 0,5% за
кожний день, до моменту його повного
погашення, але не більше суми,
обумовленої чинним законодавством
України.

Стаття 611 Цивільного кодексу України
передбачає, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, якими зокрема є сплата
неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 548 Цивільного
кодексу України виконання зобов'язання
(основного зобов'язання)
забезпечується, якщо це встановлено
договором або законом.

Згідно з ст. ст. 546, 549 Цивільного кодексу
України виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою,
різновидом якої є штраф та пеня.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного
кодексу України пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" розмір
пені, передбачений статтею 1 цього
Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

В силу приписів п. 18 Інформаційного
листа Вищого господарського суду
України "Про деякі питання практики
застосування норм Господарського
процесуального кодексу України,
порушені у доповідних записках про
роботу господарських судів у 2004 році"
№ 01-8/344 від 11.04.05. з огляду на вимоги
частини 1 статті 47 ГПК України щодо
прийняття судового рішення за
результатами обговорення усіх
обставин справи та частини 1 статті 43
ГПК України стосовно всебічного,
повного і об'єктивного розгляду в
судовому процесі всіх обставин справи
в їх сукупності, суд повинен перевірити
обґрунтованість і правильність
здійсненого нарахування сум штрафних
санкцій, річних, збитків від інфляції, і
в разі, якщо їх обчислення помилкове -
зобов'язати позивача здійснити
перерахунок відповідно до закону чи
договору або зробити це самостійно.

Судом здійснено перерахунок пені та
встановлено, що з відповідача на
користь позивача підлягає стягненню 1
419,34 грн. - пені, що відповідає
обґрунтованому розрахунку позивача.

Крім того, позивач просить суд на
підставі ст. 625 Цивільного кодексу
України стягнути з відповідача на свою
користь збитків від інфляції в сумі 122,57
грн. та 495,18 грн. - 3% річних.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України, боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми.

Розмір процентів річних визначається
сторонами в договорі. Якщо сторони в
договорі не передбачили сплату
процентів річних та їх розмір,
підлягають сплаті три проценти річних
від простроченої суми за весь час
прострочення.

Передбачене законом право кредитора
вимагати сплати боргу з урахуванням
індексу інфляції та процентів річних є
способами захисту його майнового права
та інтересу, суть яких полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
та отриманні компенсації (плати) від
боржника за користування утримуваними
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредиторові; отже, інфляційні
нарахування на суму боргу та проценти
річних входять до складу грошового
зобов'язання.

При цьому, положення ч. 2 ст. 625
Цивільного кодексу України не
передбачають можливості вибіркового
обрання особою індексів інфляції за
окремі періоди в межах заявленого
періоду за який нараховуються
інфляційній, а тому мають
враховуватися всі індекси інфляції (в
т.ч. з від'ємним значенням). Наведене
додатково підтверджується листом
Верховного Суду України № 62-97 р. від
03.04.1997 р.

Судом здійснено перерахунок збитків
від інфляції, 3% річних та встановлено,
що з відповідача на користь позивача
підлягає стягненню 495,18 грн. - 3% річних
та 121,91 грн. - збитків від інфляції. В
іншій частині в розмірі 0,66 грн. збитки
від інфляції нараховано безпідставно,
а тому в задоволенні позову в цій
частині необхідно відмовити.

При цьому, судом враховано, що
відповідачем не було подано
контррозрахунку пені, 3% річних та
збитків від інфляції.

Заперечуючи проти вимог про стягнення
пені, 3% річних та збитків від інфляції
відповідач вказує на те, що у
відповідності до підписаного
сторонами акту звірки розрахунків від
31.01.14., нарахування в ньому вказаних сум
відсутні, та посилається на те, що
відповідно до постанови Вищого
господарського суду України від 16.12.10. у
справі № 17/717, у розумінні ст.ст. 9, 10
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні", акт звірки взаєморозрахунків
є зведеним обліковим документом, який
відображає загальну суму
заборгованості та фіксує стан
розрахунків між сторонами.

Разом з тим, суд звертає увагу
відповідача на те, що пеня, 3% річних та
збитки від інфляції не є
заборгованістю. З урахуванням приписів
статті 549, частини другої статті 625 ЦК
України та статті 1 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
правовими наслідками порушення
грошового зобов'язання, тобто
зобов'язання сплатити гроші, є
обов'язок сплатити не лише суму
основного боргу, а й неустойку (якщо її
стягнення передбачене договором або
актами законодавства), інфляційні
нарахування, що обраховуються як
різниця добутку суми основного боргу
на індекс (індекси) інфляції, та
проценти річних від простроченої суми
основного боргу (п. 1.3 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 14
від 17.12.13. «Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань»).

Відповідно до положень ст. 49 ГПК
України витрати, пов'язані з розглядом
справи, покладаються на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Комерційний банк
«Експобанк» (01054, м. Київ, вул.
Дмитрівська, б. 18/24; ідентифікаційний
код 09322299) на користь Публічного
акціонерного товариства «Київенерго»
(01001, м. Київ, площа Івана Франка, б. 5, ; поточний рахунок № 1
в ГУ по місту Києву та Київській
області ВАТ «Ощадбанк», МФО 322669,
одержувач ПАТ «Київенерго») 1 419 (одну
тисячу чотириста дев'ятнадцять) грн. 34
коп. - пені, 495 (чотириста дев'яносто
п'ять) грн. 18 коп. - 3% річних, 121 (сто
двадцять одну) грн. 91 коп. - збитків від
інфляції, 165 (сто шістдесят п'ять) грн. 60
коп. - витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині в позові відмовити.

4. Після вступу рішення в законну силу
видати наказ.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 05.05.14.

Суддя
Т.М. Ващенко