ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ
РІШЕННЯ

25.04.2014
Справа № 907/187/14

За позовом: Державне
територіально-галузеве об'єднання
„Львівська залізниця" м.Львів

До відповідача: Чопської митниці Мін
доходів м.Ужгород

Про спонукання до укладення договору

Суддя
О.Йосипчук

за участю представників сторін:

позивача: Пантюшева Н.М. -
представник

відповідача: Ясевич М.М. -
представник

СУТЬ СПОРУ: Предметом даного спору є
вимога позивача про зобов'язання
відповідача укласти з Державним ТГО
„Львівська залізниця" Договір на
постачання електричної енергії на 2014р.
в редакції залізниці. Мотиви
означеного позову зводяться до
посилання на факті отримання позивачем
ліцензії на здійснення діяльності з
постачання електричної енергії, що є
підставою для застосування у
відносинах із відповідачем положень
ст.1, 26 Закону України „Про
електроенергетику", п.1.6. Правил
користування електричною енергією
(Постанова НКРЕ №28 від 31.07.1996р.) та
ст.ст.179, 275 ГК України.

Відповідач проти позову заперечив з
підстав, викладених у відзиві на
позовну заяву. Зокрема стверджує про
відсутність будь-яких правових підстав
для породження майново-зобов'язальних
відносин із позивачем при споживанні
електроенергії на об'єктах
залізничного транспорту, які
використовує Чопська митниці.
Нормативно обґрунтовуючи свої
заперечення, відповідач посилається на
правила ст.ст.188, 556 Митного кодексу
України та Постанові КМ України №100 від
22.02.1994р., якими закріплено правило, за
яким адміністрації, морських і
річкових портів, міжнародних
аеропортів, прикордонних залізничних
станцій або інших обладнаних місць, у
межах яких діють пункти пропуску через
державний кордон України, на
безоплатній основі забезпечує органи
доходів і зборів необхідними
службовими приміщеннями, обладнанням,
засобами зв'язку та створює їм належні
умови для роботи. У разі якщо митне
оформлення товарів здійснюється
органами доходів і зборів
безпосередньо на територіях або в
приміщеннях підприємств, зазначені
підприємства, незалежно від форми
власності та підпорядкування,
зобов'язані безоплатно надавати
органам доходів і зборів у тимчасове
користування відповідні службові та
побутові приміщення, а також
обладнання, засоби та канали зв'язку.

У попередніх засіданнях суду
оголошувались перерви в порядку ст.77
ГПК України.

Заслухавши пояснення представників
сторін, проаналізувавши

подані по справі доказові матеріали
щодо спірного питання,

СУД ВСТАНОВИВ:

Як вбачається із матеріалів справи,
працівниками позивача було здійснено
перевірку об'єктів Чопської митниці
(відповідача у справі), розміщених на
залізниці, по яких здійснюється
постачання електричної енергії, а саме
п/п Батьово, п/п Саловка, Вокзал м.Чоп,
станція „Експорт", станції „Імпорт",
Товарна контора, БУ-5 м.Чоп. Факту
перебування своїх об'єктів і зоні дії
Львівської митниці відповідач не
заперечив, однак зауважив, що дані
об'єкти постачання електроенергії, у
яких розташовані підрозділи митного
оформлення митниці є невід'ємними
елементами інфраструктури міжнародних
залізничних пунктів пропуску.

Судовим розглядом справи встановлено,
що предметом договору на постачання
електричної енергії, про спонукання до
укладання якого заявлено позов, є
продаж Львівською залізницею
електричної енергії Чопській митниці
для забезпечення потреб її
електроустановок. Тобто, згідно з даним
проектом спірного договору, зокрема п.2
цього проекту, надання відповідачу
електроенергії, як різновиду товару,
здійснюється за плату.

Відповідно до п. 8 Постанови Кабінету
Міністрів України № 100 від 22.02.1994р. "Про
стан виконання рішень Президента
України і Уряду з питань додержання
вимог прикордонного і митного
законодавства" встановлено, що
проведення роботи, пов'язаної з
обладнанням, утриманням і ремонтом у
пунктах пропуску через державний
кордон приміщень для виконання
зазначених видів контролю та службових
приміщень для розміщення відповідних
прикордонних підрозділів, митних та
інших установ, що здійснюють контроль
на державному кордоні, покладається на
Міністерство транспорту (пункти
пропуску для залізничного, морського,
річкового, паромного та повітряного
сполучення) і на Державний митний
комітет (пункти пропуску для
автомобільного сполучення).

Таким чином, вищезазначеною Постановою
Кабінету Міністрів України №100 від
22.02.1994р., що є чинною на дату подання
позовної заяви, фактично зобов'язано
Міністерство транспорту
врегульовувати питання обладнання,
утримання і ремонту службових
приміщень для розміщення митних
установ.

Ч.ч.1-3 ст.188 Митного кодексу України
встановлено, що з метою прискорення
виконання митних формальностей під час
переміщення транспортних засобів
комерційного призначення через митний
кордон України працівники водного,
повітряного, автомобільного та
залізничного транспорту сприяють
посадовим особам органів доходів і
зборів у виконанні ними своїх
службових обов'язків. Адміністрація
автомобільних, морських і річкових
портів, міжнародних аеропортів,
прикордонних залізничних станцій або
інших обладнаних місць, у межах яких
діють пункти пропуску через державний
кордон України, на безоплатній основі
забезпечує органи доходів і зборів
необхідними службовими приміщеннями,
обладнанням, засобами зв'язку та
створює їм належні умови для роботи.
Перелік приміщень, зазначених у
частині другій цієї статті, та вимоги
до них визначаються центральним
органом виконавчої влади, що
забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику, та
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування та реалізує
державну політику у сфері транспорту,
відповідно до обсягу та характеру
міжнародних перевезень.

Згідно ч.2 ст.556 Митного кодексу України
у разі якщо митне оформлення товарів
здійснюється органами доходів і зборів
безпосередньо на територіях або в
приміщеннях підприємств, зазначені
підприємства, незалежно від форми
власності та підпорядкування,
зобов'язані безоплатно надавати
органам доходів і зборів у тимчасове
користування відповідні службові та
побутові приміщення, а також
обладнання, засоби та канали зв'язку.

Наданий Позивачем до позовної заяви
проект договору суперечить вимогам
вищезазначених статей. Окрім того, в
наданому проекті договору у п. 2 і п.3
передбачено сплата користувачем
орендної плати та обов'язок
відповідача окремо сплачувати за
власний рахунок послуги з компенсації
перетікання реактивної електроенергії
з ПДВ, сум пені, 3 відсотка річних,
індекс інфляції, плату за наданнях
послуг (перевірка і ремонт лічильників
та інше), які не включені до плати за
спожиту електроенергію.

Враховуючи викладене, позовні вимоги
позивача зобов'язання відповідача
укласти з Державним ТГО „Львівська
залізниця" Договір на постачання
електричної енергії на 2014р. в редакції
залізниці є безпідставними і
задоволенню не підлягають.

З огляду на викладене та керуючись
ст.ст. 33, 34,49,82,84,85,87 ГПК України

СУД ВИРІШИВ:

1.У задоволенні позову відмовити.

Повний текст рішення складено
та підписано 28.04.2014р.

СУДДЯ
О.С. ЙОСИПЧУК