ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2014 рокуСправа № 912/623/13
Господарський суд Кіровоградської
області в складі судді Тимошевської
В.В. розглянув у відкритому судовому
засіданні справу № 912/623/13

за позовом: приватного підприємства
"Вдячне поле", Кіровоградська область,
Вільшанський район, с. Осички

до відповідача: товариства з обмеженою
відповідальністю "Згода",
Кіровоградська область, смт.
Добровеличківка

про стягнення 52 825,68 грн.

Представники сторін:

від позивача - участі не брали;

від відповідача - участі не брали.

В судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

Приватне підприємство "Вдячне поле"
згідно поданого позову просить
стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю "Згода" збитки у
розмірі 52825,68 грн., якими є втрачена
вигода в розмірі 51125,68 грн. та 1700,00 грн.
понесених витрат на оплату орендної
плати за землю.

В обґрунтування підстав позову позивач
послався на самовільне зайняття
відповідачем земельних ділянок, право
на оренду яких оформлено за позивачем,
що позбавило останнього можливості
користуватися відповідними земельними
ділянками, внаслідок чого позивачем
понесені збитки.

Відповідачем у відзиві від 29.05.2013 позов
заперечено повністю з тих підстав, що
договори оренди землі, якими позивач
підтверджує виникнення права оренди
землі, є неукладеними, оскільки не
містять всіх істотних умов договору; в
позові не зазначено якими саме діями
відповідача заподіяно збитки; розмір
збитків, заподіяних внаслідок
самовільного зайняття земельних
ділянок, має розраховуватися у
відповідності до Методики,
затвердженої постановою Кабінету
Міністрів України від 25.07.2007 N 963, а у
разі якщо збитки завдані іншими діями -
згідно з Порядком, який затверджено
постановою Кабінету Міністрів України
від 19.04.1993 № 284, що позивачем не
дотримано (а.с. 75-77).

Ухвалою господарського суду від 10.06.2013
провадження у справі № 912/623/13
зупинялось до вирішення пов'язаної з
нею справи №384/428/13-ц за позовом гр.
ОСОБА_1 до приватного підприємства
"Вдячне поле" про визнання недійсними
договорів оренди землі від 24.06.2011 року,
зареєстрованих за №№ 00134 та
00135, що розглядався Вільшанським
районним судом Кіровоградської
області.

Ухвалою від 10.04.2014 провадження у справі
поновлено та призначено до розгляду в
судовому засіданні на 23.04.2014.

В судове засідання 23.04.2014 представники
сторін не з'явились. Натомість, від
позивача надійшла заява про залишення
позовної заяви без розгляду з підстав
не подання витребуваних документів;
від відповідача - клопотання про
відкладення розгляду справи. Крім того,
відповідачем надано до суду письмові
пояснення, в яких викладено обставини
заперечення позовних вимог.

Розглянувши заяву позивача про
залишення позовної заяви без розгляду
та клопотання відповідача про
відкладення розгляду справи,
господарський суд не вбачає підстав
для їх задоволення з підстав
наступного.

Пункт 5 частини 1 ст. 81 Господарського
процесуального кодексу України, на
який посилається позивач у своїй заяві,
передбачає, що господарський суд
залишає позов без розгляду, якщо
позивач без поважних причин не подав
витребувані господарським судом
матеріали, необхідні для вирішення
спору, або представник позивача не
з'явився на виклик у засідання
господарського суду і його нез'явлення
перешкоджає вирішенню спору.

Отже, за наведеною нормою залишення
позову без розгляду можливо якщо
витребувані документи чи явка
представника позивача дійсно
необхідні для вирішення спору, тобто за
їх відсутності суд позбавлений
можливості вирішити спір по суті. При
цьому, додаткові документи вважаються
витребуваними, тільки якщо про це
зазначено у відповідному
процесуальному документі

Відповідно до ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Як слідує з тексту ухвали від 10.04.2014,
господарський суд, поновлюючи
провадження у даній справі та
призначаючи її до розгляду в судовому
засіданні на 23.04.2014, не витребував від
позивача конкретно визначених доказів
в розумінні ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України, а лише
зобов'язав повідомити суд про
підтримання позовних вимог згідно
поданого позову та з урахування
рішення суду в цивільній справі,
мотивувати наявність всіх складових
для стягнення збитків і надати докази
на підтвердження викладених обставин
(крім уже наявних у справі). Явку
представника позивача в судове
засідання господарський суд
обов'язковою не визнавав.

З огляду на викладене, господарський
суд не встановив підстав для залишення
позову без розгляду згідно пункту 5
частини 1 ст. 81 Господарського
процесуального кодексу України.
Господарський суд вважає, що наявні у
справі документи є достатніми для
вирішення спору по суті та надання
оцінки всім обставинам справи.

При цьому, слід зазначити, що
відповідно до ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

В пункті 2.4. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" встановлено, що у
разі неподання оригіналів документів
на вимогу суду справа розглядається за
наявними доказами, оцінка яких
здійснюється відповідно до вимог
статей 32, 33, 43 ГПК.

З приводу клопотання відповідача про
відкладення розгляду справи
господарський суд зазначає, що
виходячи з приписів ст. 77
Господарського процесуального кодексу
України, відкладення розгляду справи є
правом та прерогативою суду, основною
умовою для якого є не відсутність у
судовому засіданні представників
сторін, а неможливість вирішення спору
у відповідному судовому засіданні.

Крім того, відкладення розгляду справи
можливо лише в межах строку розгляду
справи, встановленого ст. 69
Господарського процесуального кодексу
України.

Враховуючи, що обидві сторони належним
чином повідомлені про дату, час і місце
проведення судового засідання та
наявні матеріали справи є достатніми
для всебічного, повного і об'єктивного
розгляду справи, з огляду на граничні
строки вирішення спору у даній справі,
господарський судова вважає можливим
розглянути справу в судовому
засіданні 23.04.2014 за відсутності
представників сторін та за наявними у
справі матеріалами.

Додатково господарський суд звертає
увагу сторін на неприпустимість
зловживання своїми процесуальними
правами.

Розглянувши наявні в матеріалах справи
документи та оцінивши подані сторонами
докази, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Матеріалами справи встановлено, що
позивач - приватне підприємство "Вдячне
поле" згідно договорів оренди землі,
укладених з фізичною особою ОСОБА_1 та
зареєстрованих у відділі Держкомзему у
Вільшанському районі Кіровоградської
області 28.11.2011 за №№ 00134 та
00135, набув права оренди земельних
ділянок площею 5,27 га та 4,77 га,
розташованих на території
Вільшанської селищної ради (а.с. 12-35).

Рішенням Голованівського районного
суду Кіровоградської області від
08.11.2013, яке набрало законної сили,
залишено без задоволення позов ОСОБА_1
про визнання недійсним зазначених вище
договорів оренди землі, чим
підтверджено їх фактичне укладення та
відповідність вимогам законодавства
(а.с. 107-108, 116-118, 135-143).

Згідно частини 4 ст. 35 Господарського
процесуального кодексу України
рішення суду з цивільної справи, що
набрало законної сили, є обов'язковим
для господарського суду щодо фактів,
які встановлені судом і мають значення
для вирішення спору.

Наведене вище спростовує доводи
відповідача, які викладені у відзиві
від 29.05.2013, стосовно того, що надані
позивачем договори оренди землі є
неукладеними.

В матеріалах справи відсутні відомості
щодо припинення дії названих вище
договорів, їх розірвання чи визнання
недійсними, тоді як положення ст. 204
Цивільного кодексу України
встановлюють презумпцію правомірності
правочину.

За вимогами Земельного кодексу України
передача в оренду земельних ділянок, що
перебувають у власності громадян і
юридичних осіб, здійснюється за
договором оренди між власником
земельної ділянки і орендарем (ч. 4 ст.
124); право оренди земельної ділянки
виникають з моменту державної
реєстрації цих прав (ст. 125).

Отже, матеріалами справи підтверджено
виникнення у позивача права оренди
земельних ділянок на підставі
укладених та зареєстрованих договорів
оренди земельних ділянок.

Однак, як повідомляє позивач та що не
заперечено відповідачем, товариство з
обмеженою відповідальністю "Згода"
самовільно зайняло належні на праві
оренди позивачеві земельні ділянки
площею 5,27 га та 4,77 га.

Самовільне зайняття відповідачем
земельних ділянок підтверджено
матеріалами перевірки дотримання
вимог земельного законодавства,
проведеної Державною інспекцією
сільського господарства в
Кіровоградській області 21.06.2012 (а.с. 82-87).

Так, згідно акта перевірки від 21.06.2012,
проведеної сільгоспінспекцією в
присутності директора ТОВ "Згода",
встановлено самовільне зайняття ТОВ
"Згода" земельних ділянок площею 5,27 га
та 4,77 га, які являються власністю
громадянина ОСОБА_1 та стосовно яких
заключено договори оренди землі з
приватним підприємством "Вдячне поле",
що зареєстровані 28.11.2011.

Державною інспекцією сільського
господарства в Кіровоградській
області винесено відповідачеві припис
№ 12 з вимогою в місячний термін усунути
порушення, складено протокол про
адміністративне правопорушення
відносно директора ТОВ "Згода" та
винесено постанову про накладення
адміністративного стягнення.

В матеріалах справи відсутні докази
скасування матеріалів перевірки чи
визнання незаконними дій посадових
осіб щодо її проведення. Відповідачем
не надано документів, які б
підтверджували правомірність
використання спірних земельних
ділянок ТОВ "Згода", тоді як фактичне
використання таких земельних ділянок
не заперечено.

Згідно пункту 15 статті 1 Закону України
"Про державний контроль за
використанням та охороною земель"
самовільне зайняття земельної ділянки
- будь-які дії, які свідчать про
фактичне використання земельної
ділянки за відсутності відповідного
рішення органу виконавчої влади чи
органу місцевого самоврядування про її
передачу у власність або надання у
користування (оренду) або за
відсутності вчиненого правочину щодо
такої земельної ділянки, за винятком
дій, які відповідно до закону є
правомірними.

З огляду на викладене, господарський
суд дійшов висновку про підтвердження
матеріалами справи самовільного
зайняття ТОВ "Згода" земельних ділянок,
землекористувачем яких згідно
договорів оренди являється приватне
підприємство "Вдячне поле".

Відповідно до ст. 27 Закону України "Про
оренду землі" орендареві
забезпечується захист його права на
орендовану земельну ділянку нарівні
із захистом права власності на
земельну ділянку відповідно до закону.
Орендар в установленому законом
порядку має право витребувати
орендовану земельну ділянку з
будь-якого незаконного володіння та
користування, на усунення перешкод
у користуванні нею, відшкодування
шкоди, заподіяної земельній ділянці
громадянами і юридичними особами
України, іноземцями, особами без
громадянства, іноземними юридичними
особами, у тому числі міжнародними
об'єднаннями та організаціями.

Згідно ст. 95 Земельного кодексу України
землекористувачі, якщо інше не
передбачено законом або договором,
мають право на відшкодування збитків у
випадках, передбачених законом.
Порушені права землекористувачів
підлягають відновленню в порядку,
встановленому законом.

Стаття 156 Земельного кодексу України
передбачає відшкодування збитків
власникам землі або землекористувачам
заподіяних внаслідок неодержання
доходів за час тимчасового
невикористання земельної ділянки.

За вимогами частини 2 ст. 157 Земельного
кодексу України порядок визначення та
відшкодування збитків власникам землі
і землекористувачам встановлюється
Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 19 квітня 1993 р. N 284 затверджено
Порядок визначення та відшкодування
збитків власникам землі та
землекористувачам, а постановою від 25
липня 2007 N 963 затверджено Методику
визначення розміру шкоди, заподіяної
внаслідок самовільного зайняття
земельних ділянок, використання
земельних ділянок не за цільовим
призначенням, зняття ґрунтового
покриву (родючого шару ґрунту) без
спеціального дозволу.

В пункту 3.6. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 17.05.2011
N 6 "Про деякі питання практики розгляду
справ у спорах, що виникають із
земельних відносин" зазначено, що у
вирішенні питання про задоволення
вимог щодо стягнення шкоди, завданої
самовільним зайняттям земельної
ділянки, господарським судам необхідно
мати на увазі, що розмір такої шкоди
визначається відповідно до розрахунку,
зробленого територіальними органами
інспекції Міністерства екології та
природних ресурсів України або
Державною інспекцією з контролю за
використанням і охороною земель
Держкомзему та її територіальними
підрозділами на підставі Методики
визначення розміру шкоди, заподіяної
внаслідок самовільного зайняття
земельних ділянок, використання
земельних ділянок не за цільовим
призначенням, зняття ґрунтового
покриву (родючого шару ґрунту) без
спеціального дозволу, затвердженої
постановою Кабінету Міністрів
України від 25.07.2007 N 963.

Згідно пункту 3.7. названої постанови
власники землі та землекористувачі
мають право на захист своїх прав
шляхом стягнення збитків з особи,
яка вчинила неправомірні дії щодо
відповідних земельних ділянок, у
випадках, встановлених главою 24 ЗК
України та за процедурою, передбаченою
Порядком визначення та
відшкодування збитків власникам
землі та землекористувачам,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 19.04.93 N 284.

Між тим, позивачем, який згідно
поданого позову просить захистити свої
права, як орендаря земельної ділянки
шляхом відшкодування збитків, не
дотримано процедури визначення та
відшкодування збитків (шкоди), які
встановлено наведеними вище
нормативними актами.

Згідно ст. 22 Цивільного кодексу
України, якими позивач, зокрема
обґрунтовує свої позовні вимоги в
поясненнях від 14.05.2013 (а.с. 50-52) особа,
якій завдано збитків у результаті
порушення її цивільного права, має
право на їх відшкодування.

Збитками у розумінні наведеної норми є:
втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі
знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки);
доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода).

Загальні правила відшкодування не
договірної шкоди встановлені статтею
1166 Цивільного кодексу України, за
змістом якої майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

Отже, для застосування такої міри
відповідальності, як стягнення збитків
(шкоди), необхідним є наявність усіх
елементів складу цивільного
правопорушення, а саме: протиправна
поведінка, збитки (шкода), причинний
зв'язок між протиправною поведінкою та
збитками (шкодою), вина.

У разі відсутності хоча б одного з
елементів, відповідальність у вигляді
відшкодування збитків (шкоди) не
наступає.

За правилами ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України
обов'язок доказування розподіляється
між сторонами виходячи з того, хто
посилається на певні юридичні факти та
обставини, які обґрунтовують його
вимоги та заперечення.

Однак, позивачем не доведено наявності
всіх складових елементів для стягнення
збитків, що слідує з наступного.

Так, відсутній причинний зв'язок між
діями відповідача по зайняттю
земельних ділянок та сплаченою
позивачем орендодавцю за договором
орендною платою в розмірі 1700,00 грн., яку
позивач кваліфікує як збитки,
заподіяні відповідачем.

Не доведено матеріалами справи
наявність упущеної вигоди в розмірі 51
125,68 грн., що слідує з наступного.

За положеннями ст. 22 Цивільного кодексу
України у вигляді упущеної вигоди
відшкодовуються тільки ті збитки, які б
могли бути реально отримані.

Пред'явлення вимоги про відшкодування
неодержаних доходів (упущеної вигоди)
покладає на кредитора обов'язок
довести, що ці доходи (вигода) не є
абстрактними, а дійсно були б ним
отримані в разі використання
орендованих земельних ділянок, які
були зайнятті відповідачем.

Згідно наданого до справи розрахунку
упущеною вигодою позивач вважає
неодержані доходи від продажу
кукурудзи, яка була б вирощена на
отриманих в оренду земельних ділянках
(а.с. 8).

Однак, позивачем не надано жодного
доказу на підтвердження того, що на
отриманих в оренду земельних ділянках
планувався посів саме кукурудзи, а не
іншої сільгоспкультури, та подальший
продаж кукурудзи у вирощеному обсязі, а
не її використання з іншою метою.
Наведений позивачем розрахунок
упущеної вигоди є теоретичним,
побудованим на можливих очікуваннях
отримання певного доходу та не
підтверджений відповідними
документами, що свідчили б про
конкретний розмір прибутку, який міг би
і повинен був би отримати позивач, якщо
б відповідач не здійснював протиправні
дії.

З урахуванням вищенаведеного,
господарський суд вважає позовні
вимоги приватного підприємства "Вдячне
поле" про стягнення з ТОВ "Згода"
збитків у розмірі 52 825,68 грн.
необґрунтованими та такими, що не
підтверджені належними доказами, а
тому відмовляє в їх задоволені
повністю.

У відповідності до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
судовий збір покладається на позивача
у справі.

Керуючись ст. ст. 32-34, 43, 44, 49, 82, 84, 85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити
повністю.

Згідно частини 5 статті 85
Господарського процесуального кодексу
України рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Дане рішення може бути оскаржено до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду через
господарський суд Кіровоградської
області в порядку, встановленому
Господарським процесуальним кодексом
України.

Копію рішення направити приватному
підприємству "Вдячне поле" за адресою:
26600, Кіровоградська область,
Вільшанський район, с. Осички;
товариству з обмеженою
відповідальністю "Згода" за адресою:
27000, Кіровоградська область, смт.
Добровеличківка, вул. Леніна, 84.

Повне рішення складено 28.04.2014.

Суддя
В.В.Тимошевська