ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

28.04.2014 Справа № 920/2157/13

за позовом: Українського
державного підприємства поштового
зв`язку «Укрпошта» в особі Сумської
дирекції УДППЗ «Укрпошта»,

м. Суми,

до відповідача: Управління
майна комунальної власності Сумської
міської ради, м. Суми,

про визнання частин договору
недійсними,

Суддя Жерьобкіна Є.А.

Представники:

Від позивача - не з'явився;

Від відповідача - Пейкова І.О.
(довіреність № 09.01-27/2 від 08.01.2014року);

При секретарі судового засідання Чижик
С.Ю.,

Суть спору: позивач подав позовну
заяву, в якій просить суд визнати
недійсною частину II Додатку № 3
«Розрахунку розміру місячної орендної
плати за оренду нерухомого майна» до
договору оренди № УКМ-0293 від 09.06.2006року
в редакції зміни № 2 до Розрахунку від 1
квітня 2011 року.

Відповідач подав письмові пояснення №
78-14юр від 28.04.2014року, де на запит суду
стосовно державної реєстрації
договору оренди № УКМ-0293 від 09.06.2006року
зазначає, що листом від 25.04.2014року №
621/01-23 Сумський обласний державний
нотаріальний архів повідомив, що
договір оренди нежитлового приміщення
№ УКМ-293 від 09.06.2006року зберігається у
справах архіву; згідно наряду
договорів оренди інформація про
реєстрацію правочину відсутня.

Відповідач просить суд відмовити у
задоволенні позову за його
необґрунтованістю.

Позивач подав клопотання № 13-11-203 від
25.04.2014року, в якому просить суд
відкласти розгляд справи у зв'язку з
неможливістю явки у судове засідання
уповноваженого представника.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши
наявні у справі докази, суд встановив:

Відповідно до правової позиції,
викладеної у п. 3.9.2 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26 грудня 2011 року N 18 «Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції», у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Господарський суд з урахуванням
обставин конкретної справи може
відхилити доводи учасника судового
процесу - підприємства, установи,
організації, іншої юридичної особи,
державного чи іншого органу щодо
відкладення розгляду справи у зв'язку з
відсутністю його представника (з
причин, пов'язаних з відпусткою,
хворобою, службовим відрядженням,
участю в іншому судовому засіданні і т.
п.). При цьому господарський суд
виходить з того, що у відповідних
випадках такий учасник судового
процесу не позбавлений права і
можливості забезпечити за
необхідності участь у судовому
засіданні іншого представника згідно з
частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з
числа як своїх працівників, так і осіб,
не пов'язаних з ним трудовими
відносинами. Неможливість такої заміни
представника і неможливість розгляду
справи без участі представника
підлягає доведенню учасником судового
процесу на загальних підставах (статті
32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів
для оплати послуг представника не може
свідчити про поважність причини його
відсутності в судовому засіданні.

З урахуванням зазначених обставин,
враховуючи визначений ст. 69
Господарського процесуального кодексу
України строк вирішення спору,
достатність часу, наданого сторонам
для подачі доказів в обґрунтування
своїх позицій по справі, у зв'язку з
ненаданням відповідачем належних
доказів неможливості явки
уповноваженого представника у судове
засідання, суд відмовляє у задоволенні
клопотання позивача № 13-11-203 від
25.04.2014року про відкладення розгляду
справи та розглядає справу за наявними
у ній матеріалами.

09.06.2006року між Управлінням
комунального майна та приватизації
виконавчого комітету Сумської міської
ради (орендодавець, правонаступником
якого є відповідач) та Сумським
поштамтом (орендар, УДППЗ "Укрпошта" в
особі Сумської дирекції УДППЗ
"Укрпошта") укладено договір № УКМ-0293,
за умовами якого орендодавець передав,
а орендар прийняв в оренду нежитлові
приміщення у будинку № 8 за адресою: м.
Суми, пров. Веретенівський, на першому
поверсі площею 37,0 кв.м. для розміщення
поштового відділення, право на оренду
яких орендар набув на підставі рішення
Сумської міської ради № 1637-МР від
22.02.2006року.

Нежитлове приміщення у будинку № 8 за
адресою: м. Суми, пров. Веретенівський,
на першому поверсі площею 37,0 кв.м.
належить на праві комунальної
власності територіальній громаді м.
Суми, що підтверджується свідоцтвом
про право власності на нерухоме майно
від 27.03.2006року.

Відповідно до п. 4.1 договору (в редакції
зі змінами № 2 від 01.04.2011року) орендна
плата за об'єкт оренди розраховується
на підставі діючої Методики розрахунку
і порядку використання плати за оренду
комунального майна, затвердженої
відповідним рішенням Сумської міської
ради. Базова ставка орендної плати
встановлюється відповідним рішенням
Сумської міської ради.

З матеріалів справи вбачається, що
розмір орендної плати визначається на
підставі розрахунку розміру місячної
орендної плати за оренду нерухомого
майна, який є додатком № 3 до договору
оренди № УКМ-0293 від 09.06.2006 року.

Згідно з зазначеним розрахунком
орендної плати, відповідно до рішення
Сумської міської ради від 24.03.2011року №
322-МР встановлено оренду плату в
розмірі 1 грн. в рік на строк з 01.04.2011року
по 31.12.2011року (частина I). Розмір
місячної орендної плати за січень 2012
року розраховується за формулою.
Базова ставка орендної плати за
використання 1 кв. м. нерухомого майна,
встановлена рішенням Сумської міської
ради від 20.06.2010 року №3964-МР і становить
8,50 грн. Розмір орендної плати за кожний
наступний місяць розраховується
шляхом коригування розміру місячної
орендної плати за попередній місяць на
індекс інфляції за поточний місяць
(частина II).

Позивач просить визнати недійсною
частину II Додатку № 3 «Розрахунок
розміру місячної орендної плати за
оренду нерухомого майна» до договору
оренди № УКМ-0293 від 09.06.2006року в
редакції зміни № 2 до розрахунку від 1
квітня 2011 року підставі ст.ст. 203, 215
Цивільного кодексу України.

В обґрунтування позовних вимог позивач
вказує на те, що є розповсюджувачем
продукції друкованого засобу масової
інформації відповідно до ст. 30 Закону
України "Про друковані засоби масової
інформації (пресу) в Україні". Розмір
орендної плати визначений у частині II
Розрахунку розміру місячної орендної
плати за оренду нерухомого майна, який
є додатком № 3 до договору оренди №
УКМ-0293 від 09.06.2006 року, не відповідає
законодавчо встановленому розміру
орендної плати за користування
об'єктами державної та комунальної
власності для Українського державного
підприємства поштового зв`язку
«Укрпошта», зокрема суперечить статті 6
Закону України "Про державну підтримку
засобів масової інформації та
соціальний захист журналістів", дія
якої поширюється на позивача.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про
державну підтримку засобів масової
інформації та соціальний захист
журналістів" державні та комунальні
телерадіоорганізації, редакції
державних і комунальних періодичних
видань та періодичних видань,
заснованих об'єднаннями громадян,
державними науково-дослідними
установами, навчальними закладами,
трудовими і журналістськими
колективами, підприємства зв'язку, що
їх розповсюджують, користуються
орендою та послугами поштового,
телеграфного і телефонного зв'язку в
порядку та за тарифами, встановленими
для бюджетних організацій.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частиною першою-третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 Цивільного
кодексу України зміст правочину не
може суперечить цьому кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також інтересам держави і суспільства,
його моральним засадам.

Відповідно до правової позиції,
викладеної у пункті 2.6. постанови
Вищого господарського суду від 29.05.2013
року №11 "Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними", у силу припису частини
першої статті 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання
стороною (сторонами) вимог,
встановлених частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
названого Кодексу, саме на момент
вчинення правочину.

Не може бути визнаний недійсним
правочин, який не вчинено (договір, який
не укладено).

У зв'язку з наведеним господарським
судам необхідно встановлювати, чи є
оспорюваний правочин вчиненим та з
якого моменту (статті 205 - 210, 640 ЦК
України, частини друга - п'ята, сьома
статті 180 ГК України тощо).

Зокрема, не вважаються вчиненими
правочини (укладеними господарські
договори), в яких (за якими): відсутні
передбачені законом умови, необхідні
для їх укладення (не досягнуто згоди за
всіма істотними для даного правочину
умовами); не отримано акцепт стороною,
що направила оферту; не передано майно,
якщо відповідно до законодавства
необхідна його передача; не здійснено
державну реєстрацію або нотаріальне
посвідчення, необхідні для його
вчинення, тощо.

Встановивши відповідні обставини,
господарський суд відмовляє в
задоволенні позовних вимог як про
визнання правочину недійсним, так і про
застосування наслідків недійсності
правочину. Водночас господарським
судам необхідно враховувати таке.
Визначення договору як неукладеного
може мати місце на стадії укладення
договору, а не за наслідками виконання
його сторонами. Отже, якщо дії сторін
свідчать про те, що оспорюваний договір
фактично було укладено, суд має
розглянути по суті питання щодо
відповідності його вимогам закону; це
правило не стосується випадків, коли
для вчинення правочину необхідні його
державна реєстрація або нотаріальне
посвідчення, оскільки за відсутності
відповідної реєстрації чи посвідчення
договір в будь-якому разі не вважається
укладеним.

У ст. 638 Цивільного кодексу України
зазначено, що договір оренди
вважається укладеним з моменту
досягнення домовленості з усіх
істотних умов і підписання сторонами
тексту договору.

Відповідно до ст. 793 Цивільного кодексу
України, у редакції станом на
23.02.2006року, договір найму будівлі або
іншої капітальної споруди (їх окремої
частини) укладається у письмовій формі.
Договір найму будівлі або іншої
капітальної споруди (їх окремої
частини) строком на один рік і більше
підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно зі ст. 794 Цивільного кодексу
України, у редакції станом на
23.02.2006року, договір найму будівлі або
іншої капітальної споруди (їх окремої
частини), укладений на строк не менше
одного року, підлягає державній
реєстрації.

З матеріалів справи вбачається, що
договір оренди нежитлового приміщення
№ УКМ-0293 від 09.06.2006року,
укладений зі строком дії з 09.06.2006року до
09.06.2009року (п. 10.1. договору), посвідчений
приватним нотаріусом Сумського
міського нотаріального округу,
зареєстрований в реєстрі за № 2377.

Разом з цим, матеріали справи не
містять доказів державної реєстрації
зазначеного договору.

Згідно з Інструкцією про ведення
Державного реєстру правочинів,
затвердженою наказом Міністерства
юстиції України від 18 серпня 2004 року N
86/5, у редакції станом на 14.01.2005року,
державна реєстрація правочинів
здійснюється відповідно до Цивільного
кодексу України та Тимчасового порядку
державної реєстрації правочинів,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 26.05.2004 N 671.

Пунктом 1.2. Інструкції передбачено, що
державна реєстрація правочину
проводиться реєстратором шляхом
унесення відповідної інформації до
Державного реєстру правочинів
одночасно з його нотаріальним
посвідченням. Про внесення запису до
Державного реєстру правочинів
реєстратор видає кожній особі, яка
отримала примірник правочину, або
уповноваженим нею особам витяг з
Державного реєстру. У справі нотаріуса,
який посвідчив правочин, залишається
витяг про реєстрацію, який
виготовляється реєстратором
безкоштовно з використанням
спеціального бланка документів
реєстрів інформаційної системи
Міністерства юстиції України.

Відповідно до п. 5 Тимчасового порядку
державної реєстрації правочинів,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 26.05.2004 N 671, у
редакції станом на 26.05.2004року,
державній реєстрації підлягає, в тому
числі договір найму будівлі або іншої
капітальної споруди (їх окремої
частини), укладений на строк не менше
ніж один рік.

Державна реєстрація правочинів
проводиться шляхом внесення
нотаріусом запису до Реєстру одночасно
з його нотаріальним посвідченням.
Нотаріуси, які не мають доступу до
єдиної комп'ютерної бази даних Реєстру,
в день посвідчення правочину
надсилають один його примірник
реєстратору, який в день отримання
примірника вносить відповідний запис
до Реєстру (п. 6 Тимчасового порядку).

Сторонами не подано належних та
допустимих доказів державної
реєстрації договору оренди
нежитлового приміщення № УКМ-0293 від
09.06.2006року, зокрема витягу з Державного
реєстру.

Згідно листа Сумського обласного
державного нотаріального архіву №
621/01-23 від 25.04.2014року, договір оренди
нежитлового приміщення № УКМ-0293 від
09.06.2006року зберігається у справах
архіву; згідно наряду договорів оренди
інформація про реєстрацію правочину
відсутня.

Статтею 640 Цивільного кодексу України
встановлено, що договір, який підлягає
нотаріальному посвідченню або
державній реєстрації, є укладеним з
моменту його нотаріального
посвідчення або державної реєстрації,
а в разі необхідності і нотаріального
посвідчення, і державної реєстрації - з
моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 210 Цивільного
кодексу України правочин підлягає
державній реєстрації лише у випадках,
встановлених законом. Такий правочин є
вчиненим з моменту його державної
реєстрації.

Відповідно до правової позиції ,
викладеної у п. 8 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009
року "Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними", згідно із
статтями 210 та 640 ЦК не є вчиненим
правочин у разі нездійснення його
державної реєстрації, якщо правочин
підлягає такій реєстрації. Встановивши
ці обставини, суд відмовляє в
задоволенні позову про визнання
правочину недійсним.

З огляду на викладене, враховуючи
відсутність доказів державної
реєстрації договору оренди
нежитлового приміщення № УКМ-0293 від
09.06.2006року, останній є неукладеним в
силу положень вищевказаних норм.

Встановлення судом зазначеного факту
означає відсутність юридичних підстав
для породження будь - яких
правовідносин на підставі договору
оренди нежитлового приміщення № УКМ-0293
від 09.06.2006року.

Отже, зміни до такого договору, в тому
числі зміна № 2 від 01.04.2011року,
Розрахунок розміру місячної орендної
плати за оренду нерухомого майна, який
є додатком № 3 до договору оренди №
УКМ-0293 від 09.06.2006 року, не породжують для
сторін прав та обов'язків, оскільки
додатковий договір до основного
договору за своєю суттю є правочином,
який вносить зміни до останнього.

За таких обставин, у суду відсутні
підстави для визнання недійсною
частини II Додатку № 3 «Розрахунку
розміру місячної орендної плати за
оренду нерухомого майна» до
неукладеного договору оренди
нежитлового приміщення № УКМ-0293 від
09.06.2006року, у зв'язку з чим суд відмовляє
у задоволенні позову.

Виходячи з фактичних обставин справи,
судові витрати покладаються на
позивача відповідно до ст. ст. 44, 49
Господарського процесуального кодексу
України.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 44, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову - відмовити.

Повне рішення складено 30.04.2014року.

Суддя
Є.А. Жерьобкіна