ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

29 квітня 2014 р. Справа №
903/276/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю промислове
підприємство "ЗІП"

до відповідача: Дочірнього
підприємства "Волинський облавтодор"
Відкритого акціонерного товариства
"Державна акціонерна компанія
"Автомобільні дороги України"

про стягнення 367 719,49 грн.
заборгованості

Суддя Слупко В.Л.

Представники сторін:

від позивача: Качан В.О. довір. №3 від
02.01.2014р.

від відповідача: Лапковський О.Ю.,
довір. №81 від 09.12.2013р.

Суть спору: ТОВ ПП"ЗІП" 19.03.2014р.
звернулось до господарського суду
Волинської області з позовом (вх. суду
№01-32/288/14 за 24.03.2014р.) про стягнення з
Дочірнього підприємства "Волинський
облавтодор" Відкритого акціонерного
товариства "Державна акціонерна
компанія "Автомобільні дороги України"
(далі - "Волинський облавтодор") 367
719,49 грн., в тому числі: 358 559,89 грн.
заборгованості, яка виникла в
результаті неповної оплати
відповідачем за поставлену
лакофарбову продукцію згідно договору
про закупівлю товарів №63 від 15.06.2011р.,
1510,30грн. інфляційних втрат та 7649,30 грн. -
3% річних.

Свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що
відповідач в порушення умов вказаного
договору неповністю виконав свої
зобов'язання по оплаті отриманого
товару, сплативши лише 150 000грн.

Відповідач у відзиві на позов та його
представник в судових засіданнях проти
позову заперечують, мотивуючи
наступним:

- пунктом 4.3 договору встановлено, що
відповідач здійснює оплату з моменту
отримання документів відповідно до п.
4.1 договору протягом 180 днів від
поставки. Отже, обов'язковою умовою для
оплати є факт надання позивачем
відповідачу рахунку на оплату
поставленої продукції.;

- до позовних матеріалів справи не
долучено доказів передання
відповідачеві документів на виконання
п.4.2. договору, в зв'язку з чим рахунки,
додані позивачем до справи не можуть
являтися належним доказом виконання
обов'язку з поставки, що в свою чергу
має братися до уваги при визначені
строку для оплати, оскільки згідно п.4.1
договору строк для оплати розпочинає
свій відлік (в тому числі) саме від дня
передання відповідачеві не тільки
товару, а й всіх документів визначених
в п.4.2. договору;

- позивач в порушення умов п.7.3.12
договору, нараховує 3% річних та
інфляційні втрати за період з 12.01.2012р.
по 26.01.204р. в той час, як вказаним пунктом
договору сторонами було узгоджено, що
нарахування будь яких сум щодо
відповідальності відповідача
припиняється через шість місяців від
дня порушення такого зобов'язання.

Представником позивача в судове
засідання 29.04.2014р. представлені всі
докази, витребувані ухвалою суду від
25.03.2014р. Крім того, в наданих суду
поясненнях позивач зазначив про те, що
рахунки на оплату товару передавались
відповідачу разом з іншими документами
при поставці товару, в кожній
видатковій накладній є посилання на
номер рахунку, в довіреностях від
08.07.2011р. №87 та від 21.07.2011р. №96, виданих
відповідачем на отримання товару
вказано номери рахунків-фактур. Також,
відповідачем було підписано акт звірки
розрахунків станом на 31.12.2012р., яким
відповідач підтвердив наявність
заборгованості перед ТОВ ПП"ЗІП", а
листом від 12.03.2012р. №9-5/350 просив
розстрочити погашення кредиторської
заборгованості, що свідчить про
отримання ним рахунків, оскільки
відповідач фактично визнавав той факт,
що строк оплати настав та у нього існує
кредиторська заборгованість. Щодо
нарахування інфляційних втрат та 3%
річних згідно ст.625 ЦК України позивач
зазначив про те, що інфляційні втрати
не є неустойкою, а 3% річних нараховано
не за весь період, а за шість місяців
від дня порушення зобов'язання.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, суд приходить до висновку, що
позовні вимоги ТОВ ПП"ЗІП" підлягають
задоволенню як обгрунтовані.

Висновок суду грунтується на наступних
встановлених судом обставинах та
фактах:

15.06.2011р. між ТОВ ПП"ЗІП" та "Волинським
облавтодором" було укладено договір №63
на закупівлю товарів, відповідно до
умов якого позивач зобов'язався
поставляти та передавати у власність
покупця(відповідача за даним позовом)
фарбу для розмітки проїзної частини
автомобільних доріг та склокульки
згідно заявок Покупця

14.07.2011р. "Волинський облавтодор"
надіслав ТОВ ПП"ЗІП" заявку за №12-3/1113 на
поставку товару в липні місяці 2011р. для
Ковельської філії "Волинського
облавтодору" в кількості 20 тонн фарби
для розмітки та 6 тонн склокульки, що
відповідає п.1.2 договору.

На виконання умов договору та поданої
заявки позивач в липні 2011р. по чотирьох
видаткових накладних, поставив
позивачу замовлений товар на загальну
суму 508 559,89 грн., а саме за
видатковими накладними:

№ ГП-0000803 від 15.07.2011 - на суму 45999,98 грн.;

№ ГП-0000804 від 15.07.2011 - на суму 308219,94 грн.;

№ ГП-0000858 від 28.07.2011 - на суму 131339,98 грн.;

№ ГП-0000859 від 28.07.2011 - на суму 22999,99 грн.

Факт отримання відповідачем товару
підтверджується довіреностями
відповідача №87 від 08.07.2011р. на ім'я
ОСОБА_3 та № 96 від 21.07.2011р. на ім'я ОСОБА_4,
підписами вказаних осіб на видаткових
накладних про отримання товару та
актами приймання-передачі товару від
15.07.2011р. та від 28.07.2011р.

Представник відповідача в судовому
засіданні також підтвердив факт
отримання товару по вказаних
накладних.

Згідно п.4.3 договору відповідач
зобов'язався розрахуватись з позивачем
за отриманий товар протягом 180 днів з
моменту отримання документів
відповідно до п.4.1 договору.

Пунктом 4.1. договору сторони узгодили,
що розрахунки за поставлений товар
проводяться шляхом: оплати замовником
(покупцем) після пред'явлення учасником
(постачальником), отримання від
учасника (постачальника) рахунку на
оплату товару та підписання сторонами
акту приймання-передачі товару і
передачі документів, зазначених
пунктом 4.2 договору або поетапної
оплати замовником(покупцем)
поставлених товарів відповідно до
додаткової домовленості сторін.

Заперечення відповідачем позовних
вимог фактично грунтуються на тому, що
позивач в момент передачі товару не
надав йому рахунки на оплату, а тому
строк оплати не настав.

Зазначене твердження відповідача та
його представника не видаються суду
переконливими з огляду на наступне:

1. у всіх видаткових накладних
зазначено номер рахунку та його дата;

2. у виданих відповідачем довіреностях
на отримання від ТОВ ПП"ЗІП" товару
зазначено номери рахунків-фактур;

3. в актах приймання-передачі товару від
15.07.2011р. та від 28.07.2011р. чітко зазначено,
що "Даний акт приймання-передачі товару
є підставою для проведення розрахунків
за отриману продукцію згідно договору
№63 від 15.06.2011р. ", що відповідає п.4.1
договору, згідно якого акт
приймання-передачі товару є також
актом передачі документів;

4. відповідач жодного разу з липня 2011р.
не повідомляв позивача про неодержання
рахунків, а листом від 12.03.2012р. №9-5/350
просив розстрочити погашення
кредиторської заборгованості та
пропонував графік її погашення, а саме:
квітень-100,0 тис. грн., травень-100,0
тис. грн., червень-100,0 тис. грн.,
липень-100,0 тис. грн., серпень-108,559 тис.
грн.;

5. в акті звірки розрахунків станом на
31.12.2012р. відповідач також визнавав факт
існування заборгованості на користь
позивача в сумі 508 559,89грн.;

6. в платіжному документі про часткову
оплату отриманого товару від 28.01.2014р. на
суму 50 тис. грн. відповідач зазначив
"кредиторська заборгованість за
розміточну фарбу згідно договору №63
від 15.06.2011р."

Вищенаведені докази свідчать про те, що
відповідач при отриманні товару
отримав також рахунки на оплату,
відповідно строк оплати згідно п.4.3
договору по видаткових накладних від
15.07.2011р. настав 11.01.2012р., а по видаткових
накладних від 28.07.2011р. - 23.01.2012р.

Згідно зі статтею 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог Цивільного кодексу, інших актів
цивільного законодавства.
Одностороння відмова від виконання
зобов'язання не допускається.

Аналогічне положення містить ст. 193
Господарського процесуального кодексу
України.

Стаття 655 ЦК України дає визначення
договору купівлі-продажу, а саме: за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Статтею 692 вказаного кодексу
регламентовано, що покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Враховуючи, що відповідач частково
оплатив заборгованість в сумі 150 000 грн.,
а саме 11.12.2013р.- 100 тис. грн. та 28.01.2014р.-50
тис. грн. стягненню підлягає борг в сумі
358 559,89грн.(508 559,89грн. - 150 000 грн.).

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено,
що боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Згідно розрахунку позивача інфляційні
втрати в сумі 1510,30 грн. нараховані за
весь період прострочення (станом на
25.02.2014р.), а 3% річних в сумі 7649,30 грн.
позивач нараховує за шість місяців від
дня порушення зобов'язання.

Стягнення інфляційних втрат за своєю
суттю є відшкодуванням збитків від
інфляційних процесів в державі, а не
відповідальністю за порушення
зобов'язання, тому суд не бере до уваги
заперечення відповідача про те, що
інфляційні втрати повинні
нараховуватись лише за шість місяців
відповідно до п.7.3.12 договору, оскільки
вказаним пунктом договору сторони
узгодили про припинення через шість
місяців нарахування сум щодо
відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання.

Із врахуванням вищевикладеного
стягненню підлягає борг в сумі 358 559,89
грн., 1510,30 грн. інфляційних втрат та 7649,30
грн. 3% річних.

Суд також відносить на відповідача
судові витрати по справі в сумі 7354,39
грн., оскільки спір до суду доведено з
вини останнього.

Керуючись ст.ст. 509, 525, 526, 610, 625, 692
Цивільного кодексу України, ст.ст.
44, 49, 82-85 Господарського процесуального
кодексу України,

господарський суд,-

вирішив:

Позов задоволити повністю.

Стягнути з Дочірнього підприємства
"Волинський облавтодор" Відкритого
акціонерного товариства "Державна
акціонерна компанія "Автомобільні
дороги України" на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю промислове
підприємство "ЗІП" 367 719,49 грн., в
тому числі: 358 559,89грн. заборгованості,
1510,30 грн. інфляційних втрат та 7649,30
грн.-3% річних, а також витрати позивача
по судовому збору в суму 7354,39 грн.

Повний текст рішення складено

05.05.14

Суддя
В. Л. Слупко