ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

07.05.2014 р.
Справа№ 5015/4408/12

За заявою Товариства з обмеженою
відповідальністю «Агротехніка»,
м.Луцьк та Товариства з обмеженою
відповідальністю «Веселі друзі»,
с.Бережниця Стрийського району
Львівської області

про затвердження мирової угоди на
стадії виконання судового рішення у
справі №5015/4408/12)

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Агротехніка»,
м.Луцьк

до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Веселі друзі»,
с.БережницяСтрийського району
Львівської області

про стягнення 692 773,11 грн.

Суддя Кітаєва С.Б.

За участю представників :

від заявника : Ковальчук І.С.
(довіреність №1-4/304 від 4 квітня 2014 року)

від боржника: Дунас О.М. (довіреність
від 07 травня 2014 року)

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Львівської
області 11.04.14 р. від Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Агротехніка» та Товариства з
обмеженою відповідальністю «Веселі
друзі» надійшла заява вих.№1-4/315 від
07.04.2014 року про затвердження мирової
угоди, укладеної між сторонами, та
припинення провадження у справі
№5015/4408/12 на підставі пункту 7 статті 80
ГПК України, у зв»язку з добровільним
врегулюванням спору та підписанням
між ТзОВ «Агротехніка» та ТзОВ «Веселі
дрізі» мирової угоди.

До заяви долучено мирову угоду від 07
квітня 2014 року на стадії виконання
судового рішення (виготовлену на
бланку ТзОВ «Агротехніка») наступного
змісту:

«Товариство з обмеженою
відповідальністю «АГРОТЕХНІКА» (
далі-стягувач), в особі директора
Горлача Сергія Олександровича, що діє
на підставі Статуту, та товариство з
обмеженою відповідальністю «ВЕСЕЛІ
ДРУЗІ» ( далі-боржник) , в особі
директора Варшавського Степана
Миколайовича, що діє на підставі
Статуту,що є сторонами виконавчого
провадження №41367437, відкритого
державним виконавцем державної
виконавчої служби Стрийського
міськрайонного управління юстиції
Львівської області Говгерою О.Б. у
справі про примусове виконання наказу
господарського суду Львівської
області від 13.12.2012 року по справі
№5015/4408/12, домовились про укладення
мирової угоди на стадії виконання та
закінчення виконавчого провадження на
зазначених умовах, а саме :

Боржник з моменту підписання цієї
Мирової угоди на підставі ч.4 ст.121 ГПК
України , ч.3 ст.12, п.2 ч.1 ст.49 Закону
України «Про виконавче провадження» з
метою погашення основного боргу, який
залишився в сумі 317 762,00 грн по Договору
поставки №ВЗ-Г-2-2-№29 зобов»язується
передати у власність ТзОВ
«АГРОТЕХНІКА» (),
автомобіль «Рено Преміум», 2005 року
випуску, номер шасі (кузова,
рами)VF622GVA000150645, реєстраційний номер
ВС3649СО та причіп «Беналу» 1993 року
випуску, номер шасі (кузова,
рами)VFKT34CGNP1NL0006, реєстраційний номер
ВС8481ХТ.

Стягувач з моменту підписання цієї
мирової угоди та у випадку належного її
виконання з боку боржника на підставі
ч.4 ст.121 ГПК України, ч.3 ст.12, п.2 ч.1 ст.49
Закону України, Про виконавче
провадження» зобов»язується отримати
від боржника вищезазначені
транспортні засоби з метою погашення
основного боргу в сумі 317 762,00 грн. і в
свою чергу відмовляється від
заявлених позовних вимог, викладених у
позовній заяві від 15.10.2012 року
вих.№1-4/993, а саме штрафних санкцій в
розмірі:12 261,49 грн. - пеня ; 40 871,62 грн.-50
відсотків річних та 13 855,46 грн. -
судового збору, застосованих до
боржника.

Сторони з даною мировою угодою
ознайомлені, заперечень не мають.

Сторони підтверджують, що умови цієї
мирової угоди відповідають їх
реальному волевиявленню та інтересам,
а після підписання ними умов даної
мирової угоди сторони не матимуть одна
до одної будь-яких претензій щодо
виконання зобов»язань, які стали
предметом розгляду господарським
судом по справі №5015/4408/12.

Дана мирова угода набуває чинності з
дня її затвердження господарським
судом і є обов»язковою для стягувача
та боржника.

Стягувач та боржник також
домовляються, що наслідком набуття
чинності цією мировою угодою
відповідно до ст.49 Закону України «Про
виконавче провадження» є закінчення
виконавчого провадження.

Наслідки припинення провадження у
справі сторонам роз»яснені та
зрозумілі.

Дана мирова угода укладена у трьох
примірниках: один примірник
залишається в матеріалах справи
№5015/4408/12, другий примірник залишається
у стягувача, третій примірник
залишається у боржника.

Від стягувача: підпис Горлач С.О.
Завірено печаткою ТзОВ «Агротехніка»

Від боржника: підпис Варшавський С.М.,
завірено печаткою ТзОВ «Веселі друзі».

Ухвалою від 14.04.2014 року заява про
затвердження мирової угоди прийнята
судом до розгляду; судове засідання
призначено на 07.05.2014 року. Вимоги до
стягувача та боржника висвітлені в
зазначеній ухвалі.

За вх.№18563/14 зареєстровано 28.04.14 р. у
канцелярії суду лист позивача
вих..№1-4/377 від 24 квітня 2014 року в
додаток до якого і на виконання вимог
ухвали суду від 14.04.2014 року стягувачем
направлено для долучення до матеріалів
справи наступні документи :копію
Витягу з Державного реєстру обтяжень
рухомого майна стосовно автомобіля
марки «Рено Преміум» номер шасі
(кузова, рами) VF622GVA000150645, реєстраційний
номер ВС3649СО та копію Витягу з
Державного реєстру обтяжень рухомого
майна стосовно причепу «Беналу», номер
шасі (кузова, рами)VFKT34CGNP1NL0006,
реєстраційний номер ВС 8481 ХТ; копію
свідоцтва про реєстрацію транспортних
засобів (автомобіля та причепу);
довідку ТзОВ «Агротехніка» про
заборгованість станом на 23.04.2014 року
(вих.№1-4/372); копію довіреності №1-4/304 від
04.04.2014 року.

На виконання вимог ухвали суду від
14.04.2014 року боржник документів не
подав.

В судовому засіданні представники
стягувача та боржника просять заяву
задоволити та затвердити мирову угоду.

Розглянувши заяву вих.№1-4/315 від 07.04.2014
року про затвердження мирової угоди,
укладеної між ТзОВ «Агротехніка» та
ТзОВ «Веселі друзі» 07 квітня 2014 в
процесі виконання рішення
господарського суду Львівської
області від 29.11.2012 р. у справі № 5015/4408/12,
проаналізувавши зміст мирової угоди,
суд вважає, що у задоволенні заяви слід
відмовити з огляду на наступне.

Рішенням господарського суду
Львівської області від 29.11.2012 року у
справі № 5015/4408/12 позов Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Агротехніка» задоволено повністю та
стягнуто з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Веселі друзі « (82461,
с.Бережниця , вул.Січових Стрільців,39,
Стрийський район, Львівська область,
) на користь Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Агротехніка» (43026, Волинська область,
м.Луцьк, вул.Єршова, буд.11; поштова
адреса : 43026, Волинська область, м.Луцьк,
а/с 64, ) 639 640,00 грн.
основного боргу, 12 261,49 грн. пені, 40 871,62
грн. -50% річних, 13 855,46 грн. судового
збору.

На виконання зазначеного рішення
господарським судом Львівської
області у справі видано відповідний
наказ № 5015/4408/12 від 13.12.2012 року ( наказ
виготовлено на бланку №022232).

Станом на час розгляду вищевказаної
заяви наказ суду перебуває на
виконанні у Державній виконавчій
службі Стрийського міськрайонного
управління юстиції Львівської області
(в/п №41367437). Як стверджує стягувач (
позивач-ТзОВ «Агротехніка»), станом на
23.04.2014 року основна заборгованість ТзОВ
«Веселі друзі» перед ТзОВ
«Агротехніка» по Договору поставки
№ВЗ-Г-2-2-№29 від 20.03.2012 року становить 317
762,00 грн. ;пояснює, що сторони
домовились про укладення мирорвої
угоди на стадії виконання рішення та
закінчення виконавчого провадження на
умовах, зазначених у мировій угоді від 7
квітня 2014 року, у зв»язку із
добровільним врегулюванням спору.

Відповідно до ч.1 ст.4-5 ГПК України
господарські суди здійснюють
правосуддя шляхом прийняття
обов»язкових до виконання на усій
території України рішень, ухвал,
постанов. Частина 3 названої статті
містить вимогу щодо форми судових
рішень. Усі судові рішення (рішення,
постанови, ухвали) господарський суд
виносить в письмовій формі.

Рішення і постанови господарських
судів приймаються іменем України.
Невиконання вимог рішень, ухвал,
постанов господарських судів тягне
відповідальність , встановлену цим
Кодексом та іншими законами України.

Частина 1 ст.82 ГПК України встановлює,
що вирішення спору по суті у суді
першої інстанції повинно
закінчуватись винесенням судового
акта, який називається рішенням.
Постановленням судового рішення
закінчується діяльність суду по
розгляду справи і вирішенню спору.
Результат вирішення справи по суті
знаходить офіційне закріплення в
судовому рішенні, яке містить
державно-владний та індивідуально
конкретний припис і грунтується на
нормі права, що застосована судом.

Судове рішення містить остаточний
висновок відносно прав і обов"язків
сторін , приписує їм певну поведінку на
майбутнє. Окрім того, судове рішення
являє собою імперативне веління, яке
адресується не тільки учасникам
процесу, а й органам державної влади, до
сфери компетенції яких входить
виконання судових рішень.

Стаття 115 ГПК України встановлює
обов"язковість рішень, ухвал, постанов
господарського суду, що набрали
законної сили - обов"язковість судових
рішень. Судові рішення є обов"язковими
на всій території України. Ця норма є
відтворенням норми ст.124 Конституції
України, згідно з якою судові рішення,
ухвалені іменем України, є
обов"язковими до виконання на всій
території України.

Рішення, ухвали, постанови
господарського суду (судові рішення),
що набрали законної сили, виконуються в
порядку, встановленому Законом України
"Про виконавче провадження", який
визначає умови і порядок виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), що відповідно до
Закону підлягають примусовому
виконанню у разі невиконання їх в
добровільному порядку.

Виконавче провадження є завершальною
стадією судового процесу, грунтується
на засадах законності, рівності прав
громадян, обов»язковості виконання
судових рішень та рішень інших
уповноважених органів і представляє
собою сукупність дій органів та
посадових осіб спрямованих на
виконання рішень судів та інших
органів, які здійснюються на
підставах, у спосіб та в межах
повноважень встановлених цим Законом
та іншими нормативно-правовими актами
виданими на підставі цього Закону.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про
виконавче провадження» сторонами у
виконавчому провадженні є стягувач і
боржник. Стягувачем є фізична або
юридична особа, на користь чи в
інтересах якої видано виконавчий
документ. Боржником є фізична або
юридична особа, яка зобов»язана за
рішенням вчинити певні дії (передати
майно, виконати інші обов»язки,
передбачені рішенням) або утриматися
від їх вчинення .

Частиною 1 статті 116 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що виконання рішення
господарського суду провадиться на
підставі виданого ним наказу, який є
виконавчим документом.

Згідно ч. 4 ст. 121 Господарського
процесуального кодексу України,
передбачено, що мирова угода, укладена
сторонами у процесі виконання судового
рішення, подається на затвердження
господарського суду, який прийняв
відповідне судове рішення; про
затвердження мирової угоди
господарський суд виносить ухвалу.

Мирова угода може бути укладена на
стадії виконання рішення. Якщо мирову
угоду укладено на стадії виконання
рішення, вона відповідно до статті 12
Закону України «Про виконавче
провадження» подається до суду, який
розглядав справу.

Відповідно до приписів п. 3.19. постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» № 18 від 26.12.11.
встановлено, що одним із способів
вирішення господарського спору є
мирова угода сторін, яка може
стосуватися лише прав і обов'язків
сторін щодо предмета позову. Мирова
угода підписується особами,
уповноваженими представляти сторони в
господарському суді.

Мирова угода може бути укладена і
стосовно певної частини позовних
вимог.

Умови мирової угоди мають бути
викладені чітко й недвозначно з тим,
щоб не виникало наявності і спорів з
приводу її змісту під час виконання.

Господарський суд не затверджує
мирову угоду, якщо вона не відповідає
закону, або за своїм змістом вона є
такою, що не може бути виконана у
відповідності з її умовами, або якщо
така угода остаточно не вирішує спору
чи може призвести до виникнення нового
спору. Мирова угода не може вирішувати
питання про права і обов»язки сторін,
які можуть виникнути у майбутньому, а
також стосуватися прав і обов»язків
інших юридичних чи фізичних осіб, які
не беруть участі у справі або, хоча й
беруть таку участь, але не є учасниками
мирової угоди. Укладення мирової угоди
неможливе і в тих випадках, коли ті чи
інші відносини однозначно
врегульовані законом і не можуть
змінюватись волевиявленням сторін.

Умови мирової угоди повинні
безпосередньо стосуватися предмета
позову, що виключає зазначення в ній
дій, коштів чи майна, які не відносяться
до цього предмета. У зв»язку з цим,
зокрема, не можуть включатися до
мирової угоди умови щодо застосування
неустойки (штрафу, пені) за невиконання
її умов.

Укладення мирової угоди сторонами
господарського спору - право, яким вони
можуть скористатися на будь-якій
стадії розгляду відповідної справи
судом або на стадії виконання судового
рішення, але її виконання це не
цивільні чи господарські права та
обов'язки, а господарсько-процесуальні
права та обов'язки.

В мировій угоді обов'язково повинні
бути вказані відомості про умови,
розмір і строки виконання зобов'язань,
які мають бути погоджені сторонами.

При цьому, перш ніж затвердити мирову
угоду, господарський суд повинен
з»ясувати, чи мають представники
сторін право на укладання мирової
угоди, чи не порушує укладання мирової
угоди закон або права і охоронювані
законом інтереси інших осіб. Також суд
повинен з»ясувати, що мирова угода
стосується прав і обов`язків сторін
лише відносно предмета позову і не
виходить за його межі.

Під предметом позову розуміється певна
матеріально-правова вимога позивача
до відповідача, стосовно якої позивач
просить прийняти судове рішення (п.3.12
Постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 26
грудня 2011 року №18 «Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції із змінами та
доповненнями, внесеними постановами
пленуму ВГСУ, у т.ч. від 17 грудня 2013 року
№13).

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, господарський суд встановив, що
предмет позову у справі №5015/4408/12 є
стягнення коштів за договором
поставки № ВЗ-Г-2-2 №29 від 20 березня 2012
року (639640,00 грн. основного боргу за
поставлений , однак не оплачений товар,
12261,49 грн. пені,40871,62 грн.-50% річних, 13855,46
грн. судового збору), а мирова угода
стосується майна яке вказане у мировій
угоді, а саме : автомобіля «Рено
Преміум», 2005 року випуску, номер шасі
(кузова, рами)VF622GVA000150645, реєстраційний
номер ВС3649СО та причіпу «Беналу» 1993
року випуску, номер шасі (кузова,
рами)VFKT34CGNP1NL0006, реєстраційний номер
ВС8481ХТ.

Таким чином, відсутні підстави для
затвердження мирової угоди, оскільки
дана мирова угода безпосередньо не
стосується предмета позову , а майна,
яке не відноситься до цього предмета,
тобто, мирова угода виходить за межі
предмета позову, що суперечить
приписам п. 3.19. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
«Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» № 18 від 26.12.11.

Слід також зазначити, що із наданого
сторонами тексту мирової угоди не
вбачається, що мають місце обставини,
які роблять неможливим виконання
судового рішення у порядку та у спосіб,
що встановлені у рішенні суду, зокрема
шляхом видозмінення зазначеної у
рішенні форми виконання (грошової у
даному випадку) .

Для всебічного та об»єктивного
розгляду справи суд ухвалою від
14.04.2014р. зобов»язав позивача і
відповідача надати документи в
підтвердження права власності на
автомобіль «Рено Преміум», 2005 року
випуску, номер шасі (кузова,
рами)VF622GVA000150645, реєстраційний номер
ВС3649СО та причіп «Беналу» 1993 року
випуску, номер шасі (кузова,
рами)VFKT34CGNP1NL0006, реєстраційний номер
ВС8481ХТ за відповідачем; Витяги про
реєстрацію в Державному реєстрі
обтяжень рухомого майна , зазначеного у
мировій угоді від 07 квітня 2014 року.

З наданих Витягів з Державного реєстру
обтяжень рухомого майна , а саме :
Витягу №44056683, виданого 23.04.2014 року
вбачається, що до Державного реєстру
внесено запис 1 про заборону на рухоме
майно ; вид обтяження :публічне
обтяження ;зареєстровано 10.07.2012 за
№12715515 реєстратором - Стрийською
державною нотаріальною конторою;
підстава обтяження - договір застави,
б/н, 06.07.2012р., ТзОВ «Агротехніка»; об»єкт
обтяження автомобіль легковий,«Рено
Преміум», номер об»єктаVF622GVA000150645,
номер державної реєстрації: ВС 3649 СО, 2005
року випуску та причіп «Беналу» номер
об»єкта VFKT34CGNP1NL0006, номер державної
реєстрації :ВС 8481 ХТ , 1993 року випуску.
Відомості про обмеження відчуження :
заборонено відчужувати. Обтяжувач :
ТзОВ «Агротехніка», Боржник - ТзОВ
«Веселі друзі», розмір основного
зобов»язання 1450000 грн., строк виконання
зобов»язання - 06.07.2013 року, термін
дії:10.07.2017 р., звернення стягнення : не
зареєстровано.

Відповідно до ст.546 ЦК України
виконання зобов»язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
заставою, при триманням, завдатком.
Договором або законом можуть бути
встановлені інші види забезпечення
виконання зобов»язання.

Відповідно до ст.3 ЗУ «Про забезпечення
вимог кредиторів та реєстрацію
обтяжень», обтяженням є право
обтяжувача на рухоме майно боржника
або обмеження права боржника чи
обтяжувача на рухоме майно, що виникає
на підставі закону, договору, рішення
суду або з інших дій фізичних і
юридичних осіб, з якими закон пов»язує
виникнення прав і обов»язків щодо
рухомого майна. Відповідно до ст.4
зазначеного Закону обтяження
поділяються на публічні та приватні.
Публічним є обтяження рухомого майна,
яке виникає відповідно до закону або
рішення суду. Приватні обтяження
можуть бути забезпечувальними та
іншими договірними. Забезпечувальним є
обтяження, яке встановлюється для
забезпечення виконання зобов»язання
боржника або третьої особи перед
обтяжувачем. Іншими договірними є
приватні обтяження, які не віднесені до
забезпечувальних і виникають
унаслідок передачі рухомого майна,
право власності на яке належить
обтяжувачу, у володіння боржнику, або з
інших підстав, що обмежують право
обтяжувала чи боржника розпоряджатися
рухомим майном.

Відповідно до ч.1 ст.547 ЦК України
правочин щодо забезпечення виконання
зобов»язання вчиняється у письмовій
формі. В силу застави ( ст.572 ЦК України)
кредитор (заставодержатель) має право у
разі невиконання боржником
(заставодавцем) зобов»язання,
забезпеченого заставою, одержати
задоволення за рахунок заставленого
майна переважно перед іншими
кредиторами цього боржника, якщо інше
не встановлено законом (право застави).
Відповідно до ч.1 ст.574 ЦК України
застава виникає на підставі договору,
закону або рішення суду. У разі
невиконання зобов»язання,
забезпеченого заставою,
заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет
застави. За рахунок предмета застави
заставодержатель має право
задовольнити в повному обсязі свою
вимогу, що визначена на момент
фактичного задоволення, включаючи
сплату процентів , неустойки,
відшкодування збитків, завданих
порушенням зобов»язання, необхідних
витрат на утримання заставленого
майна, а також витрат, понесених у
зв»язку із пред»явленням вимоги, якщо
інше не встановлено договором (ст.589 ЦК
України). Звернення стягнення на
предмет застави здійснюється за
рішенням суду, якщо інше не встановлено
договором або законом. Відповідно до
ст.584 ЦК України у договорі застави
визначаються суть, розмір і строк
виконання зобов»язання, забезпеченого
заставою, подається опис предмета
застави, а також визначаються інші
умови, погоджені сторонами договору.

У тому разі, коли предметом застави є
рухоме майно, яке може бути визначено
як забезпечувальне обтяження,
звернення стягнення на предмет застави
здійснюється в порядку, визначеному
Законом України «Про забезпечення
вимог кредиторів та реєстрацію
обтяжень». Відповідно до статей 24-26
Закону звернення стягнення на предмет
забезпечувального обтяження
здійснюється на підставі рішення суду
в порядку, встановленому законом, або в
позасудовому порядку згідно із цим
Законом. Використання позасудових
способів звернення стягнення на
предмет забезпечувального обтяження
не позбавляє права боржника,
обтяжувача або третіх осіб звернутися
до суду. Обтяжувач, який ініціює
звернення стягнення на предмет
забезпечувального обтяження,
зобов»язаний до початку процедури
звернення стягнення зареєструвати в
Державному реєстрі відомості про
звернення стягнення на предмет
обтяження. Обтяжувач має право на
власний розсуд обрати однин із
способів звернення стягнення на
предмет забезпечувального обтяження,
серед яких, зокрема : передача рухомого
майна, що є предметом
забезпечувального обтяження, у
власність обтяжувача в рахунок
виконання забезпеченого обтяженням
зобов»язання в порядку, встановленому
цим Законом.

Щодо звернення стягнення на предмет
застави законодавством встановлено ,
зокрема, що заставодержатель набуває
право звернення стягнення на предмет
застави у разі, коли зобов»язання не
буде виконано у встановлений строк
(термін), якщо інше не встановлено
договором або законом. Реалізація
предмета застави , на який звернене
стягнення, здійснюється шляхом його
продажу з публічних торгів, якщо інше
не встановлено договором або законом.
Початкова ціна предмета застави для
його продажу з публічних торгів
визначається в порядку, встановленому
договором або законом. Якщо звернення
стягнення здійснюється за рішення
суду, то останній у своєму рішенні може
визначити початкову ціну предмета
застави. Якщо ж публічні торги
оголошено такими, що не відбулися,
предмет застави може бути за згодою
заставодержателя та заставодавця
переданий у власність
заставодержателя за початковою ціною,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

ЦК України виключає можливість
безпосереднього переходу права
власності на предмет застави до
заставодержателя у разі звернення
стягнення на нього.

Слід зазначити, що договором поставки
№ ВЗ-Г-2-2 №29 від 20 березня 2012 року
встановлено такий вид забезпечення
виконання зобов»язання за договором як
неустойка у формі пені; забезпечення
виконання зобов»язання заставою у
договорі поставки не встановлено.

Із врахуванням наведеного, суд вважає,
що сторонами не доведено, що укладання
мирової угоди не порушує права і
охоронювані законом інтереси інших
осіб за відсутності договору застави
б/н від 06.07.2012 року, відомості про який
містить Витяг з Державного реєстру
обтяжень рухомого майна; вважає,що
мирова угода за своїм змістом є такою,
що не може бути виконана у
відповідності з її умовами ; мирова
угода остаточно не вирішує спору і
може призвести до виникнення нового
спору; мирова угода нестосується прав
і обов`язків сторін лише відносно
предмета позову і виходить за його
межі

Слід також зазначити і те, що
відповідно до приписів вказаної вище
Постанови пленуму Вищого
господарського суду України, в мировій
угоді обов'язково повинні бути вказані
відомості про умови, строки виконання
зобов'язань, які мають бути погоджені
сторонами. Однак, як вбачається з умов
мирової угоди від 07 квітня 2014 року,
остання не містить відомостей про
умови виконання зобов»язання по
передачі майна у власність (спосіб, у
який сторони погодили вчинити такі
дії), у мировій угоді не встановлені
строки виконання зобов»язання.

З огляду на викладене, подана
позивачем та відповідачем у справі
заява про затвердження мирової угоди
на стадії виконання судового рішення
не підлягає задоволенню, а мирова угода
- затвердженню.

Керуючись ст. ст. 86, 121 Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Агротехніка» та Товариства з
обмеженою відповідальністю «Веселі
друзі» вих.№1-4/315 від 07.04.2014 року про
затвердження мирової угоди у справі №
5015/4408/12, укладеної між сторонами, 07
квітня 2014 року, відмовити.

Ухвала набирає чинності з дня її
прийняття.

Суддя
Кітаєва С.Б.