ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

05.05.14р. Справа № 904/970/14За позовом
Публічного акціонерного товариства
„Укртранснафта", м. Київ в особі філії
„Придніпровські магістральні
нафтопроводи" ПАТ „Укртранснафта", м.
Кременчук Полтавської області

до Товариства з обмеженою
відповідальністю „Автофорвард", м.
Дніпропетровськ

про стягнення 283 485 грн. 00 коп.

Суддя ЗАГИНАЙКО Т.В.

Представники:

від позивача: Шевчук Д.Б. -представник,
дов. від 03.12.2013р. №100;

Кравченко Р.В. - начальник
юридично-договірного відділу, дов.
від 23.12.2013р. №91 (був присутній у
судових засіданнях 06.03.2014р., 19.03.2014р.);

від відповідача: Негробов О.В.-
представник, дов. від 05.03.2014р. б/н;

Климов О.М. - представник, дов. від
05.03.2014р. б/н (був присутній у судових
засіданнях 19.03.2014р., 03.04.2014р., 16.04.2014р.,
29.04.2014р.).

СУТЬ СПОРУ:

Згідно із статтею 77 Господарського
процесуального кодексу України у
судовому засіданні було оголошено
перерву до 05.05.2014р.

Позивач просить стягнути з відповідача
283 485 грн. 00 коп. - збитків, завданих
псуванням 50 м3 нафти.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що: - 09.09.2013р. між
позивачем та відповідачем було
укладено договір №04/09-09 про надання
послуг з перевезення нафти; - на
виконання умов договору від 09.09.2013р.
№04/09-09 позивач завантажив для
перевезення відповідачем нафту, яка
повністю відповідала вимогам ГОСТ
9965-76, в об'ємі 50 000 дм3; - при перевірці
якості нафти, доставленої відповідачем
в пункт призначення, виявилося, що
нафта не відповідає вимогам ГОСТ 9965-76,
тобто відбулося пошкодження (псування)
прийнятого до перевезення вантажу.

Позивач у доповненні (вх.№15450/14 від
06.03.2014р.) на позовну заяву зазначає, що:
- за період з 15.10.2013р. по 05.12.2013р.
позивачем було завантажено та
перевезено відповідачем 27 автоцистерн
загальною кількістю 1 091,918 дм3 нафти; -
підтвердженням надання послуг по
перевезенню вказаного обсягу є акт
здачі-приймання послуг від 06.12.2013р.
№ОУ-0000015; - нафта, відвантажена для
перевезення відповідачу згідно
товарно-транспортної накладної №26, не
врахована до загальної кількості
перевезення нафти та не відображена в
акті від 06.12.2013р. №ОУ-0000015; -18.10.2013р. на
виконання пункту 2.2.3 Договору позивач
відвантажив відповідачу нафту в об'ємі
50 000 дм3 для її перевезення відповідно
до умов договору; - листом вх. №0073 від
23.10.2013р. відповідач повідомив позивача
про те, що автоцистерну держ. НОМЕР_3,
автомобіль держ. НОМЕР_2 затримано
співробітниками ДАІ Сумської області,
при цьому підтвердивши в листі про те,
що за збереження вантажу несе
відповідальність відповідач.

Відповідач у відзиві (вх.№18063/14 від
19.03.2014р.) на позовну заяву просить
відхилити позовні вимоги позивача у
повному обсязі і залишити позовну
заяву без задоволення, оскільки
втрата, нестача і пошкодження вантажу
не є наслідком його незбереження
перевізником під час перевезення.

Відповідач у додаткових поясненнях (вх.
№24894 від 22.04.2014р.) зазначає, що:
- позивачем не додано жодних дозвільних
чи правовстановлюючих документів на
вантаж, перевезення якого є предметом
договору від 09.09.2013р. №04/09-09, тому
питання щодо стягнення збитків є
спірним; - в матеріалах справи наявні
докази, що свідчать про доставку
вантажу та підтверджують те, що вантаж
прибув у справному автотранспорті та
зі справними пломбами відправника.

Оригінали документів, оглянуті у
судових засіданнях, відповідають
копіям, залученим до матеріалів справи.

Клопотання про технічну фіксацію
судового процесу за допомогою
технічних засобів представниками
сторін заявлено не було.

У судовому засіданні було оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Дослідивши матеріали справи,
вислухавши пояснення представників
сторін господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

09.09.2013р. між позивачем - Публічним
акціонерним товариством
„Укртранснафта", як замовником, та
відповідачем - Товариством з обмеженою
відповідальністю „Автофорвард", як
виконавцем, було укладено договір
№04/09-09 (надалі - Договір), відповідно до
пункту 1.1 якого замовник доручає, а
виконавець зобов'язується протягом дії
всього терміну цього договору на свій
ризик, якісно і в обумовлені із
замовником терміни надати послуги з
перевезення нафти (надалі - вантаж) за
наступними маршрутами: • маршрут №1 - з
ділянки 473 км МН
„Мічурінськ-Кременчук" (район с.
Радянське Сумський район Сумська обл. -
пункт навантаження) - до ЛВДС
„Глинсько-Розбишівська" (район с.
Качанове Гадяцький район, Полтавська
обл. - пункт призначення). Орієнтовний
об'єм для перевезення - 9 100 м. куб.; •
маршрут №2 - з ділянки 479 км МН
„Мічурінськ-Кременчук" (район с. Хотінь
Сумський район Сумська обл. - пункт
навантаження) - до ЛВДС
„Глинсько-Розбишівська" (район с.
Качанове Гадяцький район, Полтавська
обл. - пункт призначення). Орієнтовний
об'єм для перевезення - 2 100 м. куб.

Загальний орієнтовний об'єм нафти для
перевезення - 11 200 м. куб. (пункт
1.2 Договору).

Відповідно до пункту 7.1 Договору даний
Договір набирає чинності з моменту
укладання його сторонами і діє
протягом року (365 календарних днів) з
моменту укладання, а в частині
взаєморозрахунків та гарантійних
зобов'язань - до повного виконання
взятих на себе зобов'язань сторонами.

Згідно з пунктом 2.2.1 Договору замовник
зобов'язується надати виконавцю на
пред'явлений до перевезення вантаж
належним чином оформлені
товарно-транспортні документи форми
1-ТТН.

Як вбачається відповідно до
товарно-транспортної накладної від
18.10.2013р. №26 відповідачем позивачу були
надані послуги з перевезення нафти
сирої об'ємом 50 000 дм3 (а.с. 31)

Відповідно до пункту 2.2.4 Договору
замовник зобов'язався здійснювати
своїми силами і за свій рахунок
пломбування автоцистерн для
виключення можливості проникнення
сторонніх осіб під час перевезення до
пункту розвантаження.

У пункті 6.1 Договору сторони узгодили,
що надання послуг по перевезенню нафти
здійснюється виконавцем відповідно до
положень інструкції про порядок
транспортування та обліку
технологічної нафти, вивільненої з
ділянки лінійної частини км 451 - 479
нафтопроводу „Мічурінськ - Кременчук".

Відповідно до пункту 2.4 Інструкції про
порядок транспортування та обліку
технологічної нафти, вивільненої з
ділянки лінійної частини км 451-479
нафтопроводу „Мічурінськ-Кременчук"
(додаток №2 до договору від 09.09.2013р.
№09/09-09) після відвантаження нафти в
автоцистерну перед відправленням її у
рейс особа, яка відповідає за облік
нафти при її відкачці та наливі в
автоцистерни, повинна, в тому числі, з
кожного відсіку відібрати проби нафти,
герметично закрити пляшку з пробою,
наклеїти на пляшку ярлик, опломбувати
пляшку з пробою номерною одноразовою
пломбою-наклейкою для проб нафти.

Як вбачається з Журналу наливу
автоцистерн 18.10.2013р. о 12 год. 10 хв. було
здійснено налив нафти об'ємом 50 000 дм3,
державний номер автотягача НОМЕР_2,
причіп державний номер НОМЕР_1, номер
пломби проби нафти - 091289414. При цьому з
вказаного Журналу наливу автоцистерн
вбачається, що налив у автоцистерну д.н.
НОМЕР_1 було оформлено
товарно-транспортними накладними
№№0052, 0053, а не №26, як зазначає позивач.

У пункті 6.5 Договору сторони узгодили,
що приймання вантажу за кількістю та
якістю проводиться в суворій
відповідності з Інструкцією про
порядок приймання, транспортування,
зберігання, відпуску та обліку нафти і
нафтопродуктів на підприємствах і в
організаціях, затвердженої наказом
Держнафтогазпрому, Міністерства
економіки, Міністерства транспорту,
Держстандарту, Держкомстату України.

З акту від 25.11.2013р. про пломбування
люків та нижнього зливного патрубка
автоцистерни держ. НОМЕР_2 (причіп
НОМЕР_3), яка перевозила нафту з
лінійної частини нафтопроводу
„Мічурінськ-Кременчук" км 451-479
вбачається, що: •
технологічна нафта перевезена
автомашиною (державний НОМЕР_2,
автоцистерна НОМЕР_3) з лінійної
частини до ЛВДС „Кременчук"; • номери
автомашини та автоцистерни, зазначені
в товарно-транспортній накладній,
відповідають фактичному; - пломби
на верхніх горловинах ємностей
№№В2739834, В2739833, В2739832 та на нижніх
зливних патрубків В2739839, В2739835, В2739836
відповідають номерам, зазначеним в
товарно-транспортній накладній; •
пломби не пошкоджені; • вверху
автоцистерна має малий люк для
пропарки; на люку встановлена пломба
№В2739913, не вказана в
товарно-транспортній накладній (пломба
не пошкоджена); • нижні зливні пристрої
чисті, підтікань нафти та пошкоджень
немає; • після зняття пломб з верхніх
горловин ємностей та з нижнього
зливного патрубка ємності №1, при
відборі проб нафти з ємностей
автоцистерни виявлено наявність
великої кількості води в пробі, у
зв'язку з чим проведено замір рівня
нафти в ємностях та наявність в ній
води та проведено опломбування
розпломбованих верхніх люків та
нижнього зливного патрубка ємності №1.

Відповідно до пункту 8.2 Договору
виконавець несе відповідальність за
втрату, нестачу або пошкодження
прийнятого до перевезення вантажу;
розмір нанесених збитків визначається
в порядку, встановленому чинним
законодавством України; датою переходу
ризиків за збереження вантажів від
замовника до виконавця вважається дата
товарно-транспортної накладної на
кожну партію вантажу (автоцистерну).

Позивач вважає, що відповідач завдав
йому збитків при перевезенні 50 м3 нафти
через псування вантажу, відповідач
проти позову заперечує, оскільки
вважає, що псування нафти не є
наслідком її незбереження
перевізником, що і є причиною
виникнення спору.

Враховуючи викладене суд доходить
висновку про необґрунтованість вимог
позивача, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 22 Цивільного кодексу
України особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування;
збитками є: витрати, яких особа зазнала
у зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки); доходи, які особа могла б
реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

Оскільки позивачі і відповідач є
суб'єктами господарювання, то
господарські відносини між ними
регулюються Господарським кодексом
України.

Статтею 224 Господарського кодексу
України встановлено, що учасник
господарських відносин, який порушив
господарське зобов'язання або
установлені вимоги щодо здійснення
господарської діяльності, повинен
відшкодувати завдані цим збитки
суб'єкту, права або законні інтереси
якого порушено; під збитками
розуміються витрати, зроблені
управненою стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також
неодержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

Згідно із статтею 225 Господарського
кодексу України до складу збитків, що
підлягають відшкодуванню особою, яка
допустила господарське
правопорушення, включаються: - вартість
втраченого, пошкодженого або знищеного
майна, визначена відповідно до вимог
законодавства; - додаткові витрати
(штрафні санкції, сплачені іншим
суб'єктам, вартість додаткових робіт,
додатково витрачених матеріалів тощо),
понесені стороною, яка зазнала збитків
внаслідок порушення зобов'язання
другою стороною; - неодержаний
прибуток (втрачена вигода), на який
сторона, яка зазнала збитків, мала
право розраховувати у разі належного
виконання зобов'язання другою
стороною; - матеріальна компенсація
моральної шкоди у випадках,
передбачених законом.

Для застосування такої міри
відповідальності, як стягнення
збитків, потрібна наявність усіх
елементів складу цивільного
правопорушення, а саме: протиправної
поведінки; збитків; причинного зв'язку
між протиправною поведінкою боржника
та збитками, а також вина; за
відсутності хоча б одного з цих
елементів цивільна відповідальність
не настає.

Наведеної правової позиції
дотримується Верховний Суд України при
здійсненні касаційного перегляду
судових рішень у справах про
відшкодування збитків (постанова
Верховного Суду України від 30.05.2006 у
справі №42/266-6/492).

При цьому слід зазначити, що можливість
використовувати відшкодування збитків
як способу захисту порушених прав
виникає із факту невиконання обов'язку.

Матеріали справи містять Акт про
пломбування люків та нижнього
заливного патрубка автоцистерни
контрольних обмірів, складений станом
на 25.11.2013р. начальником ТТСЛВДС
„Кременчук" Тихоновою Т.А., інспектором
ВБ філії „ПДМН" Миною С.В., водієм
автомобіля ОСОБА_7, юридичним
представником перевізника ТОВ
„Гермесавтотранс" Клімовим О.М., у
якому зазначено, що пломби, встановлені
при навантаженні нафти, не пошкоджені
та відповідають номерам, зазначеним в
товарно-транспортній накладній.

Відповідно до пункту 4.4 роз'яснення
Вищого арбітражного суду України від
21.07.1992р. №01-6/856 „Про деякі питання
практики вирішення спорів, що
виникають з перевозок вантажів
автомобільним транспортом"
автотранспортне підприємство несе
відповідальність за прийнятий до
перевозки вантаж поки не доведе, що
втрата, недостача, псування або
пошкодження вантажу сталися через
обставини, яким він не міг запобігти і
усунення яких від нього не залежало;
перелік цих обставин, обов'язок
доведення яких покладений на
перевізника, наведений у статті 133
Статуту; якщо незбереження вантажу
сталося за обставин, перелічених у
статті 134 Статуту, обов'язок доведення
вини автотранспортного підприємства
покладений на заявника претензії.

Відповідно до пункту 134 Статуту
автомобільного транспорту УРСР,
затвердженого постановою Ради
міністрів Української РСР від 27.06.1969р.
№401 автотранспортне підприємство або
організація звільняються від
відповідальності за втрату, недостачу,
псування або пошкодження вантажу в
разі, коли вантаж прибув у справному
автомобілі (контейнері) за справними
пломбами вантажовідправника.

Також з матеріалів справи вбачається,
що згідно повідомлення співробітників
Сумської прокуратури з нагляду за
додержанням законів у транспортній
сфері співробітниками ДАЇ були
затримані автомобілі, які перевозили
нафтопродукти без дозвільних
документів.

Відповідно до ухвали Ковпаківського
районного суду м. Суми від 04.11.2013р. про
тимчасовий доступ до документів і
речей вбачається, що досудовим
розслідуванням встановлено, що під час
проведення огляду місця події 18.10.2013р.
слідчим СВ Сумського РВ УМВС України в
Сумській області лейтенантом міліції
Костюченко І.С. в присутності двох
понятих було виявлено та вилучено
автомобіль DAF моделі TG47XS типу сідловий
тягач E реєстраційний номер НОМЕР_2 з
напівпричепом - цистерною - Е сірого
кольору реєстраційний номер НОМЕР_3 та
передані на зберігання на території
АТП №15955. Також у вказаній ухвалі
Ковпаківського районного суду м. Суми
зазначено, що оскільки даний
автомобіль з напівпричепом-цистерною є
знаряддям споєння кримінального
правопорушення, а вміст цистерн є
предметом, начальник СВ ЛВ на ст. Суми
УМВС України на Південній залізниці
звернувся з клопотанням про надання
дозволу на надання тимчасового доступу
до даного автомобіля з
напівпричепом-цистерною.

Даною ухвалою Ковпаківського
районного суду м. Суми від 04.11.2013р. було
ухвалено про надання тимчасового
доступу до документів і речей з їх
вилученням для запобігання можливому
знищенню; документи і речі, до яких
повинен бути наданий тимчасовий
доступ: автомобіль DAF моделі TG47XS типу
сідловий тягач E реєстраційний номер
НОМЕР_2 та напівпричепу - цистерна - Е
реєстраційний номер НОМЕР_3; зазначені
та передані на зберігання на території
АТП №15955; право тимчасового доступу до
документів надається членам
слідчо-оперативної групи ЛВ на ст. Суми
УМВС України на ПЗ; строк дії ухвали -
двадцять днів з дня постановлення
ухвали.

Отже, автоцистерна з нафтою, яка була
прийнята до перевезення відповідачем,
була тимчасово вилучена з його
володіння.

Тому позивачем не доведено факту
порушення відповідачем умов договору
від 09.09.2013р. №04/09-09Ю, а також наявності
вини відповідача у псуванні вантажу.

Відповідно до частини 1 статті 32
Господарського процесуального кодексу
України доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Відповідно до частини 1 статті 33
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень, а частиною 2 статті 34
Господарського процесуального кодексу
України встановлено, що обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Позивачем не доведено обставин, на які
він посилається як підставу своїх
вимог, доказів в їх підтвердження не
надано.

Крім того, суд вважає за необхідне
зазначити, що позивачем не доведено, а з
Журналу наливу автоцистерн не
вбачається, що проби нафти відібрані в
день здійснення наливу нафти саме з
автоцистерни, вантаж у якій перевозив
відповідач.

З урахуванням викладеного позовні
вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати у справі слід віднести за
рахунок позивача.

Керуючись статтями 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок
позивача.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення
десятиденного строку з дня його
підписання

СУДДЯ
Т.В. ЗАГИНАЙКО

Дата підписання рішення,

оформленого відповідно до статті 84 ГПК
України,

„12" травня 2014р.