донецький апеляційний господарський
суд
Постанова

Іменем України

13.05.2014р. справа №905/586/14

Донецький апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівЛомовцевої Н.В.
Принцевської Н.М., Скакуна О.А.при
секретарі судового засідання Савченко
І.В.за участю представників сторін: від
позивача: не прибуввід відповідача:не
прибуврозглянувши у відкритому
судовому засіданні апеляційну
скаргуПублічного акціонерного
товариства «Енергомашспецсталь»
м.Краматорськ Донецької областіна
рішення господарського суду Донецької
області від26.03.2014р.по справі№905/586/14
(суддя Сажнева М.В.)за
позовом:Публічного акціонерного
товариства «Енергомашспецсталь»
м.Краматорськ Донецької областідо
відповідача:Товариства з обмеженою
відповідальністю «Міжнародна
транспортно-експедиторська компанія
«ІнтерТрансСервіс» м.Маріуполь
Донецької областіпровизнання
недійсним договору

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство
«Енергомашспецсталь», м. Краматорськ
Донецької області звернулось до
господарського суду Донецької області
з позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Міжнародна
транспортно-експедиторська компанія
«ІнтерТрансСервіс» м.Маріуполь
Донецької області про визнання
недійсним договору від 25.05.2009р. за №7.

Рішенням господарського суду
Донецької області від 26.03.2014р. у справі
№905/586/14 (суддя Сажнева М.В.) у
задоволенні позовних вимог відмовлено.

Позивач, не погодившись з прийнятим
судовим рішенням, звернувся з
апеляційною скаргою, в якій просив
скасувати рішення суду та прийняти
нове рішення, яким позов задовольнити в
повному обсязі з підстав порушення
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги
позивач зазначає, що суд першої
інстанції не дав належної оцінки тому,
що договір транспортного
експедирування від 25.05.2009р. за №7
суперечить вимогам чинного
законодавства, зокрема Закону України
«Про транспортно-експедиторську
діяльність», оскільки сторонами не
узгоджені всі істотні умови для даного
виду договору, а саме: не визначено вид
вантажу та порядок погодження змін
маршруту, виду транспорту та вказівок
клієнта.

Позивач у судове засідання не прибув,
причини неявки не повідомив.

Відповідач у судове засідання не
прибув, надав відзив, в якому
заперечував проти доводів апеляційної
скарги.

Судова колегія вважає можливим
здійснити розгляд справи у відсутності
представників сторін за наявними
матеріалами справи, оскільки сторони
були повідомлені про день та час
судового засідання належним чином
відповідно до вимог Господарського
процесуального кодексу України.

Колегія суддів Донецького
апеляційного господарського суду
відповідно до статті 101 Господарського
процесуального кодексу України, на
підставі встановлених фактичних
обставин, переглядає матеріали
господарської справи та викладені в
скарзі доводи щодо застосування судом
при розгляді норм матеріального та
процесуального права, що мають
значення для справи. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали господарської
справи, апеляційну скаргу, перевіривши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, судова колегія
апеляційної інстанції встановила.

Як вбачається з матеріалів справи
25.05.2009р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Міжнародна
транспортно-експедиторська компанія
"ІнтерТрансСервіс" (відповідач,
експедитор) та Відкритим акціонерним
товариством "Енергомашспецсталь", яке
перейменовано у Публічне акціонерне
товариство "Енергомашспецсталь",
(позивач, замовник) підписано договір №
7 на транспортно-експедиційне
обслуговування (далі - договір).

Згідно з пунктом 1.1. договору у порядку
й на умовах, що узгоджені сторонами у
договорі, експедитор приймає на себе
зобов'язання за плату й за завданням
замовника виконати або організувати
виконання визначених договором послуг,
пов'язаних з перевезенням експортного
вантажу замовника.

Пунктом 3.1. договору визначено, що
вартість послуг за даним договором
встановлюється сторонами по кожному
конкретному виду вантажу окрема, і
фіксується в додатках і/або додаткових
угодах до договору, які є невід'ємною
частиною даного договору.

По факту надання послуг кожної партії
вантажу сторонами підписується акт
прийому передачі послуг, який
підписується сторонами протягом 3-х
банківських днів з моменту надання
послуг по кожній партії вантажу. Дата
підписання акту прийому-передачі
послуг вважається датою надання послуг
(робіт) експедитором (п.3.2 договору).

Іншими умовами договору передбачені
відповідальність сторін (розділ 4),
форс-мажор (розділ 5); суперечки й
розбіжності (розділ 6); інші умови
(розділ 8).

Відповідно до п. 7.1. договору визначено,
що останній набирає чинності з моменту
його підписання сторонами й діє до
31.12.2009, якщо на протязі 10 днів до
припинення дії договору жодна сторона
письмово не проінформує іншу о
припиненні дії договору, договір
вважається продовженим на наступний
рік і на тих самих підставах.

До зазначеного договору було підписано
додаткові угоди від 25.05.2009р. №1, від
08.02.2010р. №3, від 18.06.2010р. №4, від 02.08.2010р.
№5, від 01.09.2010р. №6, від 01.10.2010р. №7, від
10.01.2011р. №8, від 10.03.2011р. №8/1, від 25.05.2009р.
№9, від 21.04.2012р. №10, від 02.08.2012р. №11.

Як вбачається з матеріалів справи,
спірний договір є договором
транспортного експедирування, за яким
одна сторона (експедитор)
зобов'язується за плату і за рахунок
другої сторони (клієнта) виконати або
організувати виконання визначених
договором послуг, пов'язаних з
перевезенням вантажу (ст. 929 Цивільного
кодексу України, ст. 316 Господарського
кодексу України).

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу
України, договором є домовленість
двох або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно вимог ст. 638 Цивільного кодексу
України, договір є укладеним, якщо
сторони в належній формі досягли згоди
з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди. Зазначені норми кореспондуються
з приписами ст.180 Господарського
кодексу України.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського
кодексу України господарські договори
укладаються за правилами,
встановленими Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України та іншими нормативно -
правовими актами.

Правові та організаційні засади
транспортно-експедиторської
діяльності в Україні визначені Законом
України «Про
транспортно-експедиторську
діяльність» від 01.07.2004р. № 1955-IV.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про
транспортно-експедиторську
діяльність», за договором
транспортного експедирування одна
сторона (експедитор) зобов'язується за
плату і за рахунок другої сторони
(клієнта) виконати або організувати
виконання визначених договором послуг,
пов'язаних з перевезенням вантажу.

Договір транспортного експедирування
укладається у письмовій формі.

Істотними умовами договору
транспортного експедирування є:
відомості про сторони договору; вид
послуги експедитора; вид та
найменування вантажу; права, обов'язки
сторін; відповідальність сторін, у тому
числі в разі завдання шкоди внаслідок
дії непереборної сили; розмір плати
експедитору; порядок розрахунків;
пункти відправлення та призначення
вантажу; порядок погодження змін
маршруту, виду транспорту, вказівок
клієнта; строк (термін) виконання
договору; а також усі ті умови, щодо
яких за заявою хоча б однієї із сторін
має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу
України сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору.

Статтею ст. 181 Господарського кодексу
України визначено, що господарський
договір за загальними правилами
викладається у формі єдиного
документа, підписаного сторонами та
скріпленого печатками.

Дослідивши зміст договору судом
встановлено, що вид та найменування
вантажу погоджено сторонами у п. 1.1
договору та у додаткових угодах № 1 від
25.05.2009, № 3 від 08.02.2010, № 4 від 18.06.2010, № 5
від 02.08.2010, № 6 від 01.09.2010, № 7 від 01.10.2010,
№8 від 10.01.2011, № 8/1 від 10.03.2011, № 9 від
20.01.2012, № 11 від 02.08.2012 до договору.

Порядок погодження змін маршруту, виду
транспорту, вказівок клієнта
врегульовано пунктом 1.4 договору,
відповідно до якого зміна маршруту,
виду транспорту, вказівок замовника
здійснюється шляхом обміну листами (у
тому числі використовуючи електронні
засоби зв'язку), телеграмами або
підписанням сторонами додаткових угод
до договору.

Крім того, з матеріалів справи
вбачається, що сторонами здійснювалися
дії, спрямовані на фактичне виконання
умов договору, зокрема, відповідач
надавав позивачу
транспортно-експедиторські послуги, а
позивач здійснював оплату послуг. Це
підтверджується актами
здачі-приймання виконаних робіт по
наданих експедиторських послугах, які
підписано сторонами та скріплено
печатками без заперечень, та належним
чином засвідченими копіями
банківських виписок за період з 2010 по
2012 роки.

Враховуючи вищезазначене, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про те, що сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору, зокрема виду
вантажу, порядку погодження змін
маршруту, виду транспорту, вказівок
клієнта, тому договір відповідає
загальним вимогам, додержання яких є
необхідним для чинності правочину.

Згідно ч. 1 ст. 215 Цивільного Кодексу
України, підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою ст. 203 цього кодексу, зокрема:
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства; особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності;
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі; правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною 3 статті 215 Цивільного кодексу
України передбачено, що недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин).

Статтею 203 Цивільного кодексу України
зазначено, що зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства.

Також безпідставними є доводи
апелянта, що спірний договір не
відповідає нормам чинного
законодавства, зокрема, Закону України
"Про транспортно-експедиторську
діяльність", оскільки позивачем суду не
надано жодних належних та допустимих
доказів на підтвердження цього та не
доведено невідповідність змісту
спірного договору нормам чинного
законодавства, а судом під час розгляду
справи такого порушення не
встановлено.

Крім того, під час розгляду справи,
відповідачем було подано заяву про
застосування у спірних відносинах
позовної давності, якій судом першої
інстанції надано вірну оцінку та не
застосовано позовну давність, оскільки
факт порушення права не встановлено.

За приписами статті 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

З огляду на наведене, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків викладених у рішенні суду
першої інстанції.

За таких обставин, апеляційний
господарський суд вважає, що судом
першої інстанції повно, всебічно і
об'єктивно з'ясовано обставини справи,
винесено рішення у відповідності до
норм матеріального і процесуального
права, тому апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, а рішення
господарського суду Донецької області
від 26.03.2014р. у справі №905/586/14 підлягає
залишенню без змін.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
витрати по сплаті судового збору за
подання апеляційної скарги
покладаються на заявника.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Донецький апеляційний
господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства
«Енергомашспецсталь» м.Краматорськ
Донецької області на рішення
господарського суду Донецької області
від 26.03.2014р. у справі №905/586/14 залишити
без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької
області від 26.03.2014р. у справі №905/586/14 -
залишити без змін.

Постанову апеляційної інстанції може
бути оскаржено до Вищого
господарського суду України протягом
двадцяти днів з набрання постановою
апеляційного господарського суду
законної сили.

Головуючий
Н.В. Ломовцева

Судді:
Н.М.Принцевська

О.А. Скакун

Надруковано 5 прим.:

1. Позивачу;

2. Відповідачу;

3. У справу;

4. ДАГС;

5. ГСДО