ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2014 року Справа № 910/19685/13 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів :

головуючого Овечкіна
В.Е.,суддівЧернова Є.В., Цвігун В.Л.,за
участю представників:позивача -Шевцова
Т.М.,відповідача -Забудський В.О.,
Ратушняк П.В.,розглянувши у відкритому
судовому засіданні касаційну скаргу
ПАТ "Укртранснафта" в особі філії
"Південні магістральні нафтопроводи"на
постановуКиївського апеляційного
господарського суду від 06.02.2014у
справі№910/19685/13 за позовомПАТ
"Укртранснафта" в особі філії "Південні
магістральні нафтопроводи"доТОВ
"Бікор"про стягнення 195724,41 грн. збитків
встановив:

Рішенням господарського суду м.Києва
від 05.11.2013 (суддя Кирилюк Т.Ю.), залишеним
без змін постановою Київського
апеляційного господарського суду від
06.02.2014 (судді: Скрипка І.М., Зеленін В.О.,
Руденко М.А.), у задоволенні позову
відмовлено у зв'язку з
необґрунтованістю та недоведеністю
позовних вимог.

ПАТ "Укртранснафта" в особі філії
"Південні магістральні нафтопроводи" в
поданій касаційній скарзі просить
рішення та постанову скасувати,
прийняти нове рішення про задоволення
позову, посилаючись на порушення та
неправильне застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
а саме п.п.1.2.2,1.4.1,1.4.2,1.4.5,1.4.7,2.8.13,3.2.1,3.2.3,3.3.9
Державних будівельних норм (ДБН
Д.1.1.-1-2000), затверджених наказом
Держбуду України від 27.08.2000р. №174, та
ст.27 ГПК України. Зокрема, скаржник
вказує на безпідставне завищення
відповідачем вартості будівельних
робіт шляхом включення до їх вартості
суми витрат на утримання служби
замовника та невірного застосування
коефіцієнтів. Також, на думку заявника,
суд першої інстанції неправомірно
відмовив у задоволенні клопотання
позивача про залучення до участі в
справі Державної фінансової інспекції
України в якості третьої особи.

Колегія суддів, перевіривши фактичні
обставини справи на предмет
правильності застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
заслухавши пояснення присутніх у
засіданні представників сторін, дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
відхиленню, а оскаржувана постанова -
залишенню без змін з наступних підстав.

Залишаючи без змін рішення суду першої
інстанції про відмову в позові,
апеляційний господарський суд виходив
з того, що:

18.05.2009р. між ВАТ "Укртранснафта" (в
подальшому - ПАТ "Укртранснафта") в
особі директора філії "Південні
магістральні нафтопроводи" (позивач,
замовник за договором) та ТОВ "Бікор"
(відповідач, генпідрядник за договором)
укладено договір №18-05/09, відповідно до
п.3.1 якого замовник доручає, а
генпідрядник зобов'язується на
власний ризик власними і залученими
силами і засобами виконати відповідно
до умов цього договору
будівельно-монтажні роботи (в
подальшому роботи) з капітального
ремонту об'єкту згідно з визначеними
об'ємами розробленого проекту,
технічного завдання на корегування
робочого проекту та затвердженою
договірною ціною. Склад та обсяги
робіт, що доручаються до виконання
генпідряднику визначені замовником у
кошторисах на виконання робіт, що
доручаються генпідряднику (додаток №
4). Склад та обсяги робіт можуть бути
переглянуті в процесі виконання робіт
у разі внесення змін до проектної
документації з урахуванням умов,
викладених в договорі. Об'єктом є
капітальний ремонт резервуара РВСП - 20
000 №1 НПС "Снігурівка" філії "Південні
магістральні нафтопроводи", що
знаходиться за адресою: НПС
"Снігурівка", с. Кобзарці,
Снігурівського району Миколаївської
області.

Пунктом 4.2 договору (в редакції
додаткової угоди №1 від 09.09.2009) сторони
погодили, що договірна ціна доручених
робіт є твердою по визначених об'ємах і
складає 11562522 грн. з урахуванням ПДВ і
може бути змінена керуючись п.3.3.3.2 ДБН
Д.1.1-1-2000 за згодою сторін. Договірна
ціна визначена з врахуванням вартості
матеріалів поставки генпідрядника,
додаткових робіт згідно дефектного
акта №1 та без урахування матеріалів
поставки замовника.

На виконання умов договору №18-05/09 від
18.05.2009 відповідачем виконано, а
позивачем прийнято роботи на суму
1732676,42 грн., що підтверджується актами
приймання виконаних будівельних робіт
(форми КБ-2в): №1 за червень 2011р. на суму 28
721,69 грн.; №5 за червень 2011р. на суму
19373,18 грн.; №08/1 за серпень 2011р. на суму
30485,14 грн.; №08/3 за серпень 2011р. на суму
119731,08 грн.; №09/9 за вересень 2011р. на суму
110473,86 грн.; №11/1 за листопад 2011р. на суму
209778,47 грн.; №08/2 за серпень 2012р. на суму
12109,88 грн.; №09/2 за вересень 2012р. на суму
11017,84 грн.; №09/3 за вересень 2012р. на суму
118573,82 грн.; №10/01 за жовтень 2012р. на суму
678 135,85 грн.; №11/4 за листопад 2012р. на
суму 394275,61 грн., які підписані
уповноваженими особами та скріплені
печатками сторін договору без
будь-яких зауважень і претензій з боку
замовника (належним чином завірені
копії наявні в матеріалах справи.

Відповідачем було належним чином
виконано взяті на себе зобов'язання
щодо виконання робіт за договором
№18-05/09 від 18.05.2009. Про належне виконання
відповідачем своїх зобов'язань за
договором свідчить також відсутність з
боку позивача претензій та повідомлень
про порушення відповідачем умов
договору. Виконані відповідачем роботи
були повністю оплачені позивачем.

Державною фінансовою інспекцією
України (надалі - ДФІ України) було
проведено ревізію
фінансово-господарської діяльності
Публічного акціонерного товариства
"Укртранснафта" за період з 01.07.2010р. по
01.04.2013р., в ході якої встановлено ряд
порушень та недоліків, та за
результатами якої складено акт №05-21/170
від 18.07.2013. Як вбачається з витягу з акту
№05-21/170 від 18.07.2013, вибірковою ревізією
правильності розрахунків по актах
приймання виконаних будівельних робіт
форми №КБ-2в на загальну суму 1435912,70 грн.
(з ПДВ) встановлено, що в порушення
вимог Державних будівельних норм
"Правил визначення вартості
будівництва" (ДБН Д.1.1-1-2000), затверджених
наказом Держбуду України від 27.08.2000р.
№174 (зі змінами та доповненнями), та ч.1
ст.193 ГК України, внаслідок
безпідставного завищення вартості
робіт на загальну суму 195724,41 грн. (з ПДВ)
Філією "ПМН" понесено зайві витрати, що
призвело до зайвої оплати підрядній
організації грошових коштів на
відповідну суму.

З метою повного усунення виявлених під
час ревізії порушень та попередження
їх виникнення в подальшому, Державною
фінансовою інспекцією України було
надіслано позивачу вимогу №05-14/1304 від
05.09.2013 про усунення порушень,
відповідно до якої пред'явлені,
зокрема, наступні вимоги: відобразити в
обліку дебіторську заборгованість за
невиконані ремонтно-будівельні роботи
(різницю у вартості виконаних робіт) та
стягнути з підрядних організацій,
зокрема, з ТОВ "Бікор", грошові кошти в
розмірі 195724,41 грн. У випадку
неможливості стягнути кошти з
контрагентів у порядку, встановленому
чинним законодавством, стягнути з осіб,
винних у прийнятті завищених обсягів і
вартості робіт та проведенні зайвих
виплат, шкоду в сумі 697,6 тис. гривень.

Враховуючи приписи ст.ст.204,525,632,837,853,854
ЦК України та виходячи з встановлених
обставин справи стосовно виконання
підрядних робіт відповідачем та їх
прийняття позивачем шляхом оформлення
відповідних актів за формою КБ-2в, які
підписані уповноваженими особами та
скріплені печатками сторін без
будь-яких зауважень і претензій з боку
замовника, а також оплати останнім у
повному обсязі вартості фактично
виконаних робіт, апеляційна інстанція
погодилася з висновком місцевого
господарського суду про прийняття та
погодження позивачем як обсягів, так і
вартості виконаних відповідачем робіт
за договором. При цьому, з матеріалів
справи не вбачається, що укладений між
сторонами договір №18-05/09 від 18.05.2009 в
частині визначення ціни було визнано в
установленому порядку недійсним
повністю або частково з підстав її
завищення, чи до нього були внесені
відповідні зміни.

Крім того, апеляційний суд зазначив, що
встановлені Державною фінансовою
інспекцією України порушення вимог
п.п.1.4.1,2.8.13,3.2.3.3 ДБН Д.1.1-1-2000 за рахунок
безпідставного включення до вартості
виконаних робіт, витрат на утримання
служби замовника (в тому числі витрати
на технічний нагляд), які не є витратами
підрядної організації, є
безпідставними, оскільки витрати на
утримання служби замовника
(здійснення технічного нагляду) було
включено до актів прийняття виконаних
будівельних робіт форми КБ-2в у повній
відповідності з затвердженим
сторонами зведеним кошторисом, при
цьому такі витрати були понесені
відповідачем за погодженням з
позивачем, що підтверджується
протоколом №1 від 31.05.2011 спільної
виробничої наради по продовженню
робіт з капітального ремонту РВСп - 20000
№1 НПС "Снігурівка", листом позивача
№07-662 від 30.05.2011, належним чином
завірені копії яких наявні в
матеріалах справи (а.с.39-41 том 2).

Щодо встановленого Державною
фінансовою інспекцією України
порушення вимог
п.п.1.2.2,1.4.1,3.2.1,3.3.9,1.4.2,1.4.5,1.4.7 ДБН Д.1.1-1-2000
за рахунок невірного застосування
коефіцієнтів для врахування впливу
умов виконання будівельних та
монтажних робіт, апеляційний суд
зазначив наступне.

У витягу з акту ревізії №05-21/170 від
18.07.2013 зазначено, що проектом
організації будівництва робочого
проекту (3204.01.ОРП.002-ПОБ) по об'єкту
"Капітальний ремонт РВС - 20000 СП №1 НПС
"Снігурівка" згідно з вимогами ДБН
Д.1.1-2-99 (додаток Г) зазначені
коефіцієнти повинні складати: К=1,1 на
будівельні роботи і К=1,15 на монтажні
роботи відповідно.

На підставі договору №324/К1 від 04.06.2009 на
створення проектної документації,
укладеного між відповідачем та ВАТ
"Інститут транспорту нафти",
проектно-кошторисна документація була
відкоригована. Як вбачається з
Пояснювальної записки тому "Об'єктні та
локальні кошториси" (3204/К1.01.ОРП.002-КД),
інв. № 46325 Робочого проекту
"Капітальний ремонт РВСП - 20000 №1 НПС
"Снігурівка". Коригування робочого
проекту при заміні понтона" (а.с.36 том 2),
враховуючи умови діючого підприємства
та згідно з вимогами ДБН Д.1.1-2-99 (додаток
Г) на будівельні та монтажні роботи
застосований К=1,25.

В Локальному кошторисі №2-1-2 на
металоконструкції резервуарів (КМ)
Капітальний ремонт РВСП 20000 № 1 тому 2
"Об'єктні та локальні кошториси"
(3204.01.ОРП.002-КД), інв. №46325 Робочого
проекту "Капітальний ремонт РВСп - 20000
№1 НПС "Снігурівка". Коригування
робочого проекту при заміні понтона"
(а.с.37 том 2) також вказано, що коефіцієнт
для урахування впливу умов виконання
будівельних робіт = 1,25; коефіцієнт для
виконання монтажних робіт = 1,25.

Крім того, листом №01-8/1230 від 04.11.2013 ПАТ
"Інститут транспорту нафти" повідомило,
що оскільки роботи виконуються в
основному всередині закритої ємності,
а також всередині каре резервуару на
території діючого підприємства з
наявністю пилу, диму, шкідливих газів
та інших шкідливих речовим, Інститутом
було використано К=1,25 до монтажних та
будівельних робіт згідно п.3.2 Додатку Г
ДБН Д.1.1-2-99 (а.с.57 том 2).

Таким чином, твердження апелянта
(позивача) про безпідставне включення
відповідачем до вартості виконаних
робіт витрат на утримання служби
замовника (в тому числі витрат на
технічний нагляд), а також безпідставне
застосування коефіцієнту 1,25 для
урахування впливу умов виконання
будівельних та монтажних робіт, що
встановлено Державною фінансовою
інспекцією України та відображено в
акті ревізії №05-21/170 від 18.07.2013,
спростовуються матеріалами справи.

Крім того, вказаний акт не є належним і
допустимим доказом порушення
відповідачем договірних зобов'язань і
завдання позивачеві збитків шляхом
завищення вартості будівельних робіт,
оскільки встановлені Державною
фінансовою інспекцією України факти
підлягають доказуванню стороною та
оцінці судом на загальних засадах за
правилами, встановленими чинним ГПК
України.

Водночас, виявлені за результатами
ревізії фінансово-господарської
діяльності ПАТ "Укртранснафта"
порушення можуть бути підставою для
притягнення до відповідальності
відповідних посадових осіб у
встановленому чинним законодавством
порядку.

Посилання апелянта (позивача), як на
підставу скасування рішення, на
відмову суду в задоволенні клопотання
про залучення третьої особи на стороні
позивача - Державної фінансової
інспекції України, не заслуговують на
увагу, оскільки позивачем не було
обґрунтовано, яким чином рішення з
даного спору може вплинути на права та
обов'язки Державної фінансової
інспекції України, яка проводила
ревізію фінансово-господарської
діяльності ПАТ "Укртранснафта".

Колегія погоджується з висновками
апеляційного суду про недоведеність
позовних вимог з огляду на таке.

Згідно зі ст.629 ЦК України договір є
обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог Цивільного Кодексу України,
інших актів цивільного законодавства,
а за відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Положеннями ст.632 ЦК України
передбачено, що ціна в договорі
встановлюється за домовленістю сторін.
Зміна ціни після укладення договору
допускається лише у випадках і на
умовах, встановлених договором або
законом. Зміна ціни в договорі після
його виконання не допускається.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, відповідно до п.4.2 договору
підряду від 18.05.2009 №18-05/09 договірна ціна
доручених робіт є твердою по
визначених об'ємах і складає 11562522 грн. з
урахуванням ПДВ і може бути змінена
керуючись п.3.3.3.2 ДБН Д.1.1-1-2000 за згодою
сторін.

На виконання умов цього договору
сторонами підписано та скріплено
печатками договірну ціну та кошториси
на виконання робіт в якості додатків
договору.

Таким чином судами попередніх
інстанцій на підставі ретельної
правової оцінки умов договору №18-05/09 з
достовірністю встановлено, а
скаржником не спростовано того, що
умови, викладені в договорах, були
визначені та погоджені сторонами.
Вказані договори містять умови про
предмет, ціну та строк його дії (умови,
що є обов'язковими згідно зі ст.180 ГК
України), та інші умови, жодна з яких не
суперечить чинному законодавству.

З огляду на те, що судами попередніх
інстанцій не встановлено, а скаржником
не доведено існування розбіжностей між
вартістю будівельних робіт, зазначеною
у договорі, з вартістю виконаних робіт,
яка зазначена в актах приймання
виконаних будівельних робіт форми
№КБ-2в, а їх вартість, яка відображена в
цих актах, не виходить як за межі,
визначені в додатках до договору
№18-05/09, так і за межі загальної твердої
договірної ціни, зазначеної в п.4.2
даного договору, колегія погоджується
з висновком судів про дотримання
сторонами такої істотної умови, як ціна
договору, та обумовлену цим
недоведеність завдання позивачу
збитків у зв'язку з неналежним
виконанням підрядником зобов'язань за
договором підряду.

Наявні ж доводи скаржника по суті
спрямовані на зміну ціни в договорах
після їх виконання сторонами, що згідно
імперативних вимог ч.3 ст.632 ЦК України є
неприпустимим.

При цьому, апеляційний суд також
врахував, що укладений між сторонами
договір №18-05/09 від 18.05.2009 в частині
визначення договірної ціни не визнано
недійсним повністю або частково з
підстав її завищення, в зв'язку з чим, в
силу вимог ст.204 ЦК України
презюмується правомірність цього
договору в цілому, в тому числі і в
частині такої істотної умови як ціна.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.224 ГК
України учасник господарських
відносин, який порушив господарське
зобов'язання або установлені вимоги
щодо здійснення господарської
діяльності, повинен відшкодувати
завдані цим збитки суб'єкту, права або
законні інтереси якого порушено.

У відповідності до ст.22 ЦК України
особа, якій завдано збитків в
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.
Збитки відшкодовуються у повному
обсязі, якщо договором або законом не
передбачено відшкодування у меншому
або більшому розмірі. Збитками є: 1)
втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі
знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки); 2)
доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода).

Для застосування такої міри
відповідальності, як відшкодування
збитків, потрібна наявність усіх
елементів складу цивільного
правопорушення: 1) порушення боржником
зобов'язання, що випливає з договору; 2)
збитків та їх розміру; 3) причинного
зв'язку між порушенням стороною
зобов'язання, що випливає з договору, та
збитками; 4) вини порушника
зобов'язання.

За відсутності хоча б одного з цих
елементів цивільна відповідальність
не настає.

Важливим елементом доказування
наявності збитків є встановлення
причинного зв'язку між протиправною
поведінкою боржника та збитками
потерпілої сторони. Слід довести, що
порушення боржником договірного
зобов'язання є причиною, а збитки, які
завдано особі, - наслідком такого
порушення.

Судами попередніх інстанцій на
підставі ретельної правової оцінки
умов договору від 18.05.2009 №18-05/09,
додатків до нього, актів прийняття
виконаних будівельних робіт форми КБ-2в
та інших наявних у справі доказів в їх
сукупності з достовірністю
встановлено, а позивачем не
спростовано того, що всі роботи за
договором були виконані, а при
підписанні актів виконаних робіт
прийняті замовником без зауважень та
застережень в частині вартості робіт
та оплачені в повному обсязі.

Таким чином, позивачем не доведено
належними доказами протиправної
поведінки відповідача у вигляді
порушення договірного зобов'язання
щодо виконання підрядних робіт та
завдання внаслідок цього збитків, а
складений Державною фінансовою
інспекцією України акт ревізії №05-21/170
від 18.07.2013 не може підтверджувати
порушення умов договору, укладеного
між сторонами по справі.

Натомість наявні заперечення
скаржника зводяться передусім до
посилань на неналежну оцінку судами
доказів (акти приймання виконаних
будівельних робіт форми №КБ-2в) та до
намагань надати перевагу певним
доказам (вимога Державної фінансової
інспекції України від 05.09.2013 №05-14/1304 про
усунення порушень), проте, згідно
імперативних приписів ч.2 ст.1117 ГПК
України касаційна інстанція не має
права вирішувати питання про
достовірність того чи іншого доказу,
про перевагу одних доказів над іншими,
збирати нові докази або додатково
перевіряти докази.

Разом з тим, колегія відхиляє
твердження заявника про порушення
судами попередніх інстанцій приписів
ст.27 ГПК України шляхом прийняття
рішень стосовно прав та обов'язків
Державної фінансової інспекції
України, не залученої до участі у
справі в якості третьої особи, з
наступних підстав.

Судове рішення, оскаржуване з мотивів
незалучення певної (третьої) особи,
повинно безпосередньо стосуватися
прав та обов'язків цієї особи, тобто має
бути розглянуто й вирішено спір про
право у правовідносинах, учасником
яких на момент розгляду справи та
прийняття рішення господарським судом
першої інстанції є вказана особа, або
міститься судження про права та
обов'язки цієї особи у відповідних
правовідносинах. Рішення є таким, що
прийняте про права та обов'язки особи,
яка не була залучена до участі у справі,
якщо в мотивувальній частині рішення
містяться висновки суду про права та
обов'язки цієї особи, або у
резолютивній частині рішення суд прямо
вказав про права та обов'язки таких
осіб. В такому випадку рішення порушує
не лише матеріальні права осіб, не
залучених до участі у справі, а й їх
процесуальні права, що витікають із
сформульованого в пункті 1 статті 6
Європейської конвенції про захист прав
людини і основних свобод положення про
право кожного на справедливий судовий
розгляд при визначенні його цивільних
прав і обов'язків. Будь-який інший
правовий зв'язок між скаржником і
сторонами спору не може братися до
уваги.

Проте, господарські суди не
зобов'язували Державну фінансову
інспекцію України вчиняти будь-які
юридично значимі дії стосовно спірної
суми відшкодування шкоди або
утримуватися від їх вчинення.

Таким чином, Державна фінансова
інспекція України не є учасником
спірних договірних підрядних
правовідносин, які склалися між
сторонами, та з яких виник спір про
відшкодування збитків, тому в разі
порушення її прав сторонами по даній
справі не позбавлена можливості
самостійно звернутися з відповідним
позовом з метою судового захисту своїх
прав чи примусового виконання
обов'язків порушником зобов'язання.

Отже, оскаржуваними рішенням та
постановою не зачіпалися права чи
обов'язки Державної фінансової
інспекції України, дана постанова не
стосується прав та обов'язків вказаної
юридичної особи, а тому відсутні
підстави для її залучення до участі у
справі в якості третьої особи без
самостійних вимог на предмет спору.

Зважаючи на вищенаведене, колегія не
вбачає підстав для скасування
постанови.

Враховуючи викладене та керуючись
ст.ст.1115,1117-11111 Господарського
процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Київського апеляційного
господарського суду від 06.02.2014 у справі
№910/19685/13 залишити без змін, а касаційну
скаргу ПАТ "Укртранснафта" в особі
філії "Південні магістральні
нафтопроводи" - без задоволення.

Головуючий, суддяВ.Овечкін
Судді:Є.Чернов В.Цвігун