ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

13.05.14р. Справа № 904/1320/14

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім
"Украгропром", м. Київ

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Адванс - Лізинг", м.
Дніпропетровськ

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торгова компанія
"Армада", м.
Дніпропетровськ

про визнання недійсним договору поруки
№ 06-11ПОР від 06.06.2011 року

Суддя Колісник І.І.

Представники:

від позивача: Цецик І.М., довіреність №
09/01/14 від 09.01.2014 року, представник;

від відповідача-1: не з'явився;

від відповідача-2: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім
"Украгропром" звернулось до
господарського суду Дніпропетровської
області з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю "Адванс -
Лізинг", Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торгова компанія
"Армада" про визнання недійсним
договору поруки № 06-11ПОР від 06.06.2011
року. Судовий збір у сумі 1 218,00 грн.
позивач просить покласти на
відповідачів.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач
посилається на те, що договір поруки є
фіктивним, укладеним з метою штучної
зміни територіальної підсудності
безпосередньо перед зверненням до суду
ТОВ "Адванс-Лізинг" з позовом від 22.01.2014
року про стягнення з ТОВ "Торговий дім
"Украгропром" 29054302,27 грн. та солідарно
разом із його поручителем - ТОВ "Торгова
компанія "Армада" 10 000,00 грн.
заборгованості за договором
фінансового лізингу № 48ФЛ-11 від 06.06.2011
року. Крім того, на думку позивача,
оспорюваний ним договір поруки не
відповідає нормам чинного
законодавства України, так як
укладений без повідомлення боржника.
Також позивач посилається на те, що
згідно з пунктом 7 статті 4 Закону
України "Про фінансові послуги та
державне регулювання ринків
фінансових послуг" надання гарантій та
поручительств вважається фінановими
послугами. За змістом статей 1, 5
вказаного Закону фінансові послуги
надаються фінансовими установами,
внесеними до відповідного реєстру, а
ТОВ "Торгова компанія" "Армада", як
поручитель, не є фінансовою установою.

Відповідачі відзиву на позов та
витребуваних судом документів не
надали, своїх повноважних
представників у судові засідання не
направили.

Про час і місце розгляду справи
відповідачі повідомлялися належним
чином відповідно до вимог частини
першої статті 64 Господарського
процесуального кодексу України.

Відповідно до підпункту 3.9.1. пункту 3.9.
постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
року № 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" особи, які беруть
участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце розгляду
судом справи у разі виконання останнім
вимог частини першої статті 64 та статті
87 Господарського процесуального
кодексу України.

Відповідно до статті 75 Господарського
процесуального кодексу України суд
розглядає справу без представників
відповідачів та за наявними у справі
доказами.

14.04.2014 року від представника позивача
до суду надійшло клопотання про
призначення технічної експертизи
договору поруки № 06/11-ПОР від 06.06.2011
року, укладеного між ТОВ "Адванс-Лізинг"
та ТОВ "Торгова компанія "Армада", на
вирішення якої просить поставити
наступні запитання:

1. Чи виготовлений рукописний текст
(підписів представників сторін) у
договорі поруки № 06/11-ПОР від 06.06.2011
року, укладений між ТОВ "Адванс-Лізинг"
та ТОВ "Торгова компанія "Армада", у той
час, яким датований договір поруки "
06/11-ПОР від 06.06.2011 року?

2. Чи нанесені відтиски печаток ТОВ
"Адванс-Лізинг" та ТОВ "Торгова компанія
"Армада" у той час, яким датований
договір поруки № 06/11-ПОР від 06.06.2011 року,
укладений між ТОВ "Адванс-Лізинг" та ТОВ
"Торгова компанія "Армада"?

Заявлене клопотання вмотивоване
обставинами, які співпадають з
підставами заявленого позивачем
позову.

Ухвалою господарського суду від 29.04.2014
року розгляд справи за клопотанням
представника позивача продовжувався
на 15 днів до 20.05.2014 року.

Розгляд справи призначався на 24.03.2014
року, 14.04.2014 року, 29.04.2014 року, 13.05.2014 року.

У судовому засіданні 13.05.2014 року
проголошені вступна та резолютивна
частини рішення.

Під час розгляду справи судом
досліджені письмові докази, що
містяться в матеріалах справи.

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши матеріали справи,
господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

06.06.2011 року між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Адванс-Лізинг" (далі -
Відповідач-1) та Товариством з
обмеженою відповідальністю "Торговий
Дім "Украгропром" (далі - Позивач) було
укладено договір фінансового лізингу
№ 48ФЛ-11 згідно з яким відповідач-1
зобов'язався передати на умовах
фінансового лізингу у платне
користування за певну плату і на певний
строк предмет лізингу -
сільськогосподарську техніку у
кількості 40 одиниць, а позивач -
прийняти предмет лізингу та сплатити
лізингові платежі.

06.06.2011 року між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Адванс-Лізинг" (далі -
також Кредитор) та Товариством з
обмеженою відповідальністю "Торгова
компанія "Армада" (далі - Відповідач - 2,
Поручитель") був укладений договір
поруки № 06-11 ПОР (далі - договір поруки).

Відповідно до пункту 1.1. договору
поруки предметом цього договору є
зобов'язання поручителя відповідати
перед кредитором солідарно з
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Торговий Дім
"Украгропром" за виконання останнім
своїх зобов'язань за договором
фінансового лізингу № 48ФЛ-11 від 06.06.2011
року. Під зобов'язаннями за цим
договором розуміється: зобов'язання
боржника перед кредитором щодо
виконання умов договору фінансового
лізингу № 48ФЛ-11 від 06.06.2011 року в
порядку та на умовах, передбаченими
пунктом 1.1. договору фінансового
лізингу № 48ФЛ-11 від 06.06.2011 року;
зобов'язання боржника перед кредитором
щодо сплати штрафних санкцій
відповідно до розділу 8 договору
фінансового лізингу № 48ФЛ-11 від 06.06.2011
року.

За умовами пункту 2.1. договору поруки
поручитель відповідає солідарно за
зобов'язаннями боржника перед
кредитором, що випливають із договору
фінансового лізингу № 48ФЛ-11 від 06.06.2011
року. Але в будь-якому випадку розмір
відповідальності не повинен
перевищувати розмір забезпечувального
зобов'язання, зазначеного в пункті 3.1
цього договору.

Згідно з пунктом 2.2. договору поруки
поручитель цією порукою забезпечує
виконання зобов'язання за договором
фінансового лізингу № 48ФЛ-11 від 06.06.2011
року в обсязі, передбаченому цим
договором.

Пунктом 3.1. договору поруки
передбачено, що поручитель відповідає
перед кредитором за виконання
зобов'язання боржником згідно з
договором фінансового лізингу №48ФЛ-11
від 06.06.2011 року у сумі, що дорівнює 10 000,00
гривень.

За змістом пункту 4.1.1. договору поруки
при порушенні боржником зобов'язань
перед кредитором за договором
фінансового лізингу № 48ФЛ-11 від 06.06.2011
року поручитель зобов'язаний виконати
за боржника зобов'язання у 5-ти денний
строк з дня отримання вимог у межах
суми, передбаченої пунктом 3.1. договору
поруки.

Договір поруки набуває чинності з
моменту його підписання і діє до
повного виконання зобов'язань за
договором фінансового лізингу № 48ФЛ-11
від 06.06.2011 року (пункт 7.1. договору
поруки).

Позивач вважає договір поруки
недійсним, що і є причиною виникнення
спору.

Згідно зі статтею 16 Цивільного кодексу
України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права або інтересу, зокрема шляхом
визнання правочину недійсним.

За змістом частини другої статті 20
Господарського кодексу України кожний
суб'єкт господарювання має право на
захист своїх прав і законних інтересів,
у тому числі шляхом визнання
недійсними господарських угод з
підстав, передбачених законом.

Відповідно до частини третьої статті 215
Цивільного кодексу України якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
Цивільного кодексу України (частина
перша статті 215 Цивільного кодексу
України).

За результатом аналізу зазначених у
позовній заяві підстав позову можна
дійти висновку, що для вирішення спору
правове значення має юридична оцінка
спірних положень договору поруки на
предмет їх відповідності частині
першій статті 203 Цивільного кодексу
України.

За частиною першою статті 203 Цивільного
кодексу України зміст правочину не
може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також інтересам держави і суспільства,
його моральним засадам.

Твердження позивача щодо необхідності
повідомлення боржника про укладання
договору поруки між кредитором і
поручителем спростовуються наступним.

Відповідно до частини першої статті 553
Цивільного кодексу України за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником.

Відповідно до частини другої статті 553
Цивільного кодексу України порукою
може забезпечуватися виконання
зобов'язання частково або у повному
обсязі.

Тобто, поручитель несе
відповідальність у тому ж обсязі, що й
основний боржник, якщо в договорі прямо
не зазначене інше.

Тому, обмеження відповідальності
відповідача-2 як поручителя у спірному
договорі поруки сумою у 10 000,00 грн. не є
порушенням нормативних вимог частини
другої статті 553 Цивільного кодексу
України. Чинним законодавством України
та умовами оспорюваного договору
поруки не встановлений обов'язок
поручителя чи кредитора попереджати
або повідомляти боржника про укладання
договору поруки в порядку забезпечення
виконання ним зобов'язань перед
кредитором.

Волевиявлення боржника під час
укладання договору поруки не є
істотною умовою договору поруки.

Згідно зі статтею 626 Цивільного кодексу
України порука створює права для
кредитора та обов'язки для поручителя,
безпосередньо на права та обов'язки
боржника цей вид забезпечення
виконання зобов'язань не впливає,
оскільки зобов'язання боржника в цьому
випадку не встановлюються, не
припиняються, не змінюються.

За змістом пункту 3.16. постанови пленуму
Вищого господарського суду № 11 від
29.05.2013 року (із змін. і доп.) "Про деякі
питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними" у
вирішенні спорів про визнання
недійсними договорів поруки на
підставі того, що відповідний договір
укладено без згоди боржника,
господарському суду слід виходити з
такого. Згідно з приписами статей 553, 554
Цивільного кодексу України договір
поруки укладається кредитором і
поручителем за зобов'язанням, яке
забезпечується договором поруки. Що ж
до боржника, то він стороною договору
поруки не виступає, а є учасником у
зобов'язанні, забезпеченому порукою.
Обов'язок кредитора або поручителя за
договором поруки одержувати згоду
боржника на укладення такого договору
законодавством України не
передбачений та не випливає зі змісту
правовідносин поруки. Відповідно
відсутність зазначеної згоди не
порушує й умов дійсності договору
поруки та не є підставою для визнання
його недійсним.

Посилання позивача на те, що
оспорюваний ним договір поруки
суперечить вимогам Закону України "Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг"
є необґрунтованим з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 1 частини першої
статті 1 Закону України "Про фінансові
послуги та державне регулювання ринків
фінансових послуг" під фінансовою
установою розуміється юридична особа,
яка відповідно до закону надає одну чи
декілька фінансових послуг, а також
інші послуги (операції), пов'язані з
наданням фінансових послуг, у випадках,
прямо визначених законом, та внесена до
відповідного реєстру в установленому
законом порядку.

Пунктом 5 частини першої цієї ж статті
Закону передбачено, що фінансова
послуга - це операції з фінансовими
активами, що здійснюються в інтересах
третіх осіб за власний рахунок чи за
рахунок цих осіб, а у випадках,
передбачених законодавством, - і за
рахунок залучених від інших осіб
фінансових активів, з метою отримання
прибутку або збереження реальної
вартості фінансових активів.

Згідно з пунктом 7 частини першої
статті 4 цього ж Закону надання
гарантій та поручительств є одними з
видів фінансових послуг.

У спірному договорі поруки відсутні
будь-які умови, які могли б свідчити про
надання поручителем фінансової
послуги, оскільки поручительство ТОВ
"Торгова компанія "Армада" не
передбачає мети отримання прибутку чи
збереження реальної вартості активів.

Отже, надання поруки за спірним
договором поруки не може вважатися
фінансовою послугою, а тому цей договір
не суперечить вимогам Закону України
"Про фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг".

За частиною першою статті 234 Цивільного
кодексу України фіктивним є правочин,
який вчинено без наміру створення
правових наслідків, які обумовлювалися
цим правочином.

З огляду на викладене правові підстави
вважати спірний договір поруки
фіктивним відсутні. Наведені позивачем
доводи в обгрунтування його
фіктивності не підтверджені належними
і допустимими доказами і носять
характер припущення.

Відсутність оригіналу договору поруки,
ненадання позивачем належним чином
засвідченої його копії у сукупності із
зазначеним унеможливлюють задоволення
позову.

Заявлене представником позивача
клопотання про призначення судової
експертизи задоволенню не підлягає,
оскільки необхідність та юридична
доцільність її проведення
спростовуються викладеним. Жодних
доказів, які б ставили під сумнів дату
укладення договору поруки його
сторонами позивачем суду не надано.

Відповідно до частини першої статті 49
Господарського процесуального кодексу
України судовий збір покладається на
позивача у сумі 1 218,00 грн.

Керуючись статтями 4, 32-34, 36, 43-44, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене
протягом десяти днів з дня підписання
рішення шляхом подання апеляційної
скарги до Дніпропетровського
апеляційного господарського суду
через господарський суд
Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 19.05.2014 року.

Суддя І.І. Колісник