ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"30" квітня 2014 р.Справа № 916/575/14

За позовом: Товариство з обмеженою
відповідальністю "ІНФОКС"; в особі,
якою є Філія "Інфоксводоканал"
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Інфокс";

до Комунального підприємства „Міські
дороги"

про стягнення 180583,54 грн..

Суддя Літвінов С.В.

Представники:

Від позивача: Заржицька В.О. по
довіреності №3818-4 від 13.12.2013 р..

Від відповідача: Айрапетян Д.Є. по
довіреності №208 від 02.04.2014р.;

СУТЬ СПОРУ: Позивач, Товариство з
обмеженою відповідальністю "ІНФОКС" в
особі філії "Інфоксводоканал",
звернувся до господарського суду
Одеської області з позовною заявою до
Комунального підприємства „Міські
дороги" про стягнення заборгованості у
розмірі 180583,54 грн.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 20.02.2014р. порушено
провадження у справі №916/575/14.

Розпорядженням в.о голови
господарського суду Одеської області
від 09.04.2014р., у зв'язку з перебуванням
судді Літвінова С.В. на лікарняному,
справу №916/575/14 передано на розгляд
судді господарського суду Одеської
області Мостепаненко Ю.І.

Розпорядженням В.о голови
господарського суду Одеської області
від 14.04.2014р., у зв'язку з поверенням
судді Літвінова С.В. з лікарняного,
справу №916/575/14 передано на розгляд
судді господарського суду Одеської
області Літвінову С.В.

Ухвалою суду від 14.04.2014р. справу
прийнято до розгляду суддею Літвіновим
С.В.

Відповідач надав відзив на позов
відповідно якого позовні вимоги визнав
в повному обсязі.

Крім того, відповідач просить суд
надати відстроку виконання рішення
стороком до 01.07.2014р.

Суд відмовляє в задоволенні відстрочки
виконання рішення господарського суду
Одеської області з наступних підстав.

Пунктом 6 ст. 83 ГПК України передбачено,
що господарський суд, приймаючи
рішення має право відстрочити або
розстрочити виконання рішення суду.
При цьому слід зважати на приписи ст. 121
ГПК України.

Відповідно до ч.1 ст.121 Господарського
процесуального кодексу України при
наявності обставин, що ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим, за заявою сторони,
державного виконавця, за поданням
прокурора чи його заступника або за
своєю ініціативою господарський суд,
який видав виконавчий документ, у
десятиденний строк розглядає це
питання у судовому засіданні з
викликом сторін, прокурора чи його
заступника і у виняткових випадках,
залежно від обставин справи, може
відстрочити або розстрочити виконання
рішення, ухвали, постанови, змінити
спосіб та порядок їх виконання.

Зі змісту наведених норм вбачається, що
заява про відстрочку чи розстрочу
виконання рішення суду повинна містити
викладення обставин та обґрунтування
причин, що унеможливлюють чи
ускладнюють виконання рішення, а також
докази, які підтверджують обставини,
викладені в заяві, щодо неможливості чи
ускладнення виконання рішення.

При цьому, слід мати на увазі, що чинним
ГПК України не визначено переліку
обставин, які свідчать про
неможливість виконання рішення чи
ускладнюють його виконання, тому суд
оцінює докази, що підтверджують
зазначені обставини, за правилами ст. 43
ГПК, тобто за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Підставою для відстрочки, розстрочки,
зміни способу та порядку виконання
рішення можуть бути конкретні
обставини, що ускладнюють виконання
рішення або роблять його неможливим у
строк або встановленим господарським
судом способом.

Як вбачається з наданого клопотання
підставою для надання відстрочки
виконання рішення суду є погіршений
фінансовий сан підприємства.

Відповідно до п. 2 Роз'яснень Вищого
арбітражного суду України від 12.09.96 р. №
02-5/333 „Про деякі питання практики
застосування статті 121 Господарського
процесуального кодексу України",
господарський суд, вирішуючи питання
про відстрочку чи розстрочку виконання
рішення, зміну способу і порядку
виконання рішення, повинен враховувати
матеріальні інтереси сторін, їх
фінансовий стан, ступінь вини
відповідача у виникненні спору,
наявність інфляційних процесів у
економіці держави та інші обставини
справи.

Як зазначалось вище, відстрочка
виконання рішення суду допускається у
виняткових випадках і залежно від
обставин справи.

Дослідивши матеріали справи та
клопотання, суд доходить висновку про
відсутність винятковості обставин для
надання такої відстрочки, а отже і у
відсутності підстав для задоволення
клопотання відповідача.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення представників
сторін, суд встановив.

20.04.2012р. між Товариство з обмеженою
відповідальністю "ІНФОКС"; в особі,
якою є Філія "Інфоксводоканал"
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Інфокс" ( надалі -
Виробник, позивач) та Комунальним
підприємством „Міські дороги" (далі -
споживач, відповідач) було укладено
договір №147/12 про закупівлю послуг за
державні кошти, відповідно до умов
якого виробник зобов`язується надати
послуги споживачеві, зазначені в п.1.2
цього договору, а споживач - прийняти і
оплатити такі послуги.

За змістом п.3.1 договору оплата послуг
водокористування та водовідведення
здійснюється за тарифами,
затвердженими у встановленом діючим
законодавством порядку.

Розділом 4 вказаного договору
встановлений порядок здійснення
оплати.

За змістом п. 4.1 цього розділй оплати
споживачем наданих послуг
водопостачання та водовідведення
після пред`явлення виробником рахунка
на оплату послуг щомісячно до 30 числа
поточного місяця, шляхом перерахування
коштів на поточний рахунок виробника.

Розділом 6 вказаного договору
визначені права та обов'язки сторін.

За змістом п.6.1 споживач зобов'язаний
своєчасно та в повному обсязі
сплачувати за надані послуги.

Умовами п.п. 6.1.3 договору визначено, що
споживач зобов'язується утримувати в
належному технічно справному стані
водопровідно-каналізаційні мережі,
прилади та пристрої, обладнання та
споруди, що знаходяться у нього на
балансі;.

Згідно п.п.6.3.1 та 6.3.2 виробник
зобов`язаний забезпечити надання
послуг у строки, встановлені цим
договором, якість яких відповідає
умовам, встановленим розділом 2 цього
договору.

Відповідальність сторін встановлена
розділом 7 цього договору.

Додаткові умови запроваджені
сторонами у розділі 8.

За змістом п.10.1 діє з 20.04.2012р. по 31.12.2012р.
Надалі договор пролонгувався
додатковими угодами №1 від 29.12.2012р. та
№2 від 01.05.2013р. До 01.08.2013р.

Однак відповідач не в повному обсязі
виконував оплату за надані послуги, у
зв'язку з чим за період з 20.04.2012р.. по
01.08.2013р. у нього виникла заборгованість
перед позивачем на суму 180 583,54грн., що
підтверджується наданим позивачем
обґрунтованим розрахунком суми боргу
та копіями заявок споживача на видачу
талонів.

Позивачем було надіслано на адресу
відповідача супровідним листом №186-7-09
від 29.01.14р. акт звірки взаємних
розрахунків, який залишений
відповідачем без відповіді.

Враховуючи невиконання відповідачем
взятого на себе за договором обов'язку
щодо оплати заборгованості за отримані
послуги, позивач звернувся до суду з
даною позовною заявою, згідно якої
просить суд стягнути з відповідача
заборгованість за договором №147/12 від
20.04.2012р. за період з 20.04.2012р.. по 01.08.2013р у
розмірі 180 583,54грн.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши представників сторін, суд
дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 901 Цивільного Кодексу
України за договором про надання
послуг одна сторона (виконавець)
зобов'язується за завданням другої
сторони (замовника) надати послугу, яка
споживається в процесі вчинення певної
дії або здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання
послуг за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором (ч. 1 ст. 903 ЦК України).

Згідно ст.509 Цивільного кодексу
України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Згідно ч.1 ст.626 Цивільного кодексу
України, договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Статтею 629 Цивільного кодексу України
передбачено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Згідно ст.509 Цивільного кодексу
України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених ст.11 цього Кодексу, а саме:
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки, зокрема, з договорів
та інших правочинів.

Правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Він може
вчинятися усно або в письмовій формі.
Сторони мають право обирати форму
правочину, якщо інше не встановлено
законом. Правочин, для якого законом не
встановлена обов'язкова письмова
форма, вважається вчиненим, якщо
поведінка сторін засвідчує їхню волю
до настання відповідних правових
наслідків (ст.ст.202, 205 Цивільного
кодексу України).

Ст. 193 Господарського кодексу України
передбачено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору.

Статтею 525 Цивільного кодексу України
передбачено, що одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Одностороння відмова від виконання
зобов`язань не допускається, крім
випадків, передбачених законом. (ч.ч.1, 7
ст.193).

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України, зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін),
що визначено в ч.1 ст.530 Цивільного
кодексу України.

Відповідно до ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Так, судом встановлено наявність
надання позивачем послуг за договором
№147/12 від 20.04.2012р., існування
заборгованості Комунального
підприємства „Міські дороги" по
оплаті, у зв'язку з чим позовна вимога
позивача щодо стягнення з відповідача
заборгованості у розмірі 180 583,54грн. за
період з 20.04.2012р.. по 01.08.2013р є
обґрунтованою та підлягає судом
задоволенню.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом (ст. 43 ГПК
України).

Враховуючи вищезазначені обставини
справи та зазначені приписи норм
матеріального права, перевірівши всі
фактичні обставини справи, об'єктивно
оцінівши докази, що мають правове
значення для розгляду і вирішення
спору по суті, позовна вимога
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ІНФОКС" в особі філії
"Інфоксводоканал" до Комунального
підприємства „Міські дороги" про
стягнення 180583,54грн. є обґрунтованою,
підтвердженою наявною у справі
матеріалами та підлягає задоволенню.

Згідно ст.ст.44, 49 Господарського
процесуального кодексу України слід
відшкодувати позивачу за рахунок
відповідача витрати по сплаті
судового збору на суму 3611,67грн.

Керуючись ст.ст.32, 33, 44, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

В И Р І Ш И В:

1.Позов задовольнити.

2.Стягнути з Комунального підприємства
„Міські дороги" (65010, м.Одеса, вул.
Краснова, 2б, ) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ІНФОКС" в особі філії
"Інфоксводоканал" (65039, м. Одеса, вул.
Басейна, 5, )
заборгованість у сумі 180583,54коп.,
витрати по сплаті судового збору на
суму 3611,67грн.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
господарським судом.

Наказ видати після набрання
рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено та
підписано 30.04.2014р.

Суддя
Літвінов С.В.