ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2014 року Справа №
5004/1052/12(5004/2421/11)

Вищий господарський суд у складі
колегії суддів:головуючого
суддіЄвсікова О.О.,суддівАлєєвої І.В.,
Кролевець О.А.,розглянувши касаційну
скаргуПублічного акціонерного
товариства "Комерційний банк
"Фінансова ініціатива"на
постановуРівненського апеляційного
господарського суду від 12.02.2014 р.
(головуючий суддя Огороднік К.М., судді
Мамченко Ю.А., Тимошенко О.М.)у справі№
5004/1052/12 (5004/2421/11) Господарського суду
Волинської областіза позовомФізичної
особи - підприємця ОСОБА_4доПублічного
акціонерного товариства "Комерційний
банк "Фінансова
ініціатива"прозобов'язання вчинити дії
та стягнення 880.775,43 грн. неустойкита за
позовом третьої особи, яка заявляє
самостійні вимоги на предмет спору,
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Пік
нерухомість"доПублічного акціонерного
товариства "Комерційний банк
"Фінансова ініціатива"простягнення
3.680.973,32 грн. неустойки, за
участюпредставників:позивачаОСОБА_4,ві
дповідачаБаланчук А.В.,третьої
особиЧумак В.О.,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду
Волинської області від 27.03.2013 р.
провадження у справі в частині
стягнення з ПАТ "КБ "Фінансова
ініціатива" на користь ФОП ОСОБА_4 12.600,00
грн. реальних збитків та 1.750.000,00 грн.
збитків у формі упущеної вигоди
припинено у зв'язку з відмовою позивача
від позову в цій частині. В позові ФОП
ОСОБА_4 до ПАТ "КБ "Фінансова ініціатива"
про зобов'язання вчинити дії та
стягнення 880.775,46 грн. неустойки
відмовлено. В позові ТОВ "Пік
нерухомість" до ПАТ "КБ "Фінансова
ініціатива" про стягнення 3.680.973,32 грн.
неустойки відмовлено.

Постановою Рівненського апеляційного
господарського суду від 12.02.2014 р.
рішення Господарського суду
Волинської області від 27.03.2013 р.
скасовано в частині відмови в позові
ФОП ОСОБА_4 до ПАТ "Комерційний банк
"Фінансова ініціатива" про стягнення
880.775,46 грн. неустойки, прийнято в цій
частині нове рішення про задоволення
позову: стягнуто з ПАТ "Комерційний
банк "Фінансова ініціатива" ФОП ОСОБА_4
880.775,46 грн. неустойки. Також рішення
Господарського суду Волинської
області від 27.03.2013 р. скасовано в
частині відмови в позові ТОВ "Пік
нерухомість" до ПАТ "Комерційний банк
"Фінансова ініціатива" про стягнення
3.680.973, 32 грн. неустойки, прийнято в цій
частині нове рішення про задоволення
позову: стягнуто з ПАТ "Комерційний
банк "Фінансова ініціатива" на користь
ТОВ "Пік нерухомість" 3.680.973,32 грн.
неустойки. В решті рішення
Господарського суду Волинської
області від 27.03.2013 р. залишено без змін.

Не погодившись з постановою суду
апеляційної інстанції, ПАТ
"Комерційний банк "Фінансова
ініціатива" звернулось до Вищого
господарського суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
вказану постанову скасувати, а рішення
місцевого суду залишити в силі.

Вимоги та доводи касаційної скарги
мотивовані тим, що судами попередніх
інстанцій було неповно з'ясовано
обставини, які мають значення для
справи, а також порушено норми
матеріального та процесуального права,
зокрема ст. 785 ЦК України, ст.ст. 35, 43 ГПК
України.

Усіх учасників судового процесу
відповідно до статті 111-4 ГПК України
належним чином повідомлено про час і
місце розгляду касаційної скарги.

Колегія суддів, обговоривши доводи
касаційної скарги, заслухавши
представників учасників судових
процесу, перевіривши юридичну оцінку
обставин справи та повноту їх
встановлення, дослідивши правильність
застосування господарським судом
апеляційної інстанції норм
процесуального права, вважає, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
з наступних підстав.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, 14.02.2008 р. між позивачем -
фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4 та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Комерційний банк
"Фінансова ініціатива",
правонаступником якого є відповідач -
Публічне акціонерне товариство
"Комерційний банк "Фінансова
ініціатива", був укладений договір
найму (оренди), посвідчений приватним
нотаріусом Луцького міського
нотаріального округу, реєстраційний №
501.

Згідно з вказаним договором
наймодавець зобов'язується передати
наймачу, а наймач, у свою чергу,
прийняти у тимчасове платне
користування офіс (приміщення
НОМЕР_2-НОМЕР_3) загальною площею 135,3 кв.
м (а саме приміщення з 1 по 7), який
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на
строк та згідно з умовами даного
договору. Передача приміщення в найм
(оренду) та повернення приміщення з
найму (оренди) здійснюється сторонами
на підставі акта прийому-передачі (п. 1.1
договору); приміщення передається в
найм (оренду) з метою використання його
для розміщення відділення банку (п. 1.5
договору); плата за користування
включає в себе плату за приміщення та
плату за землю, здійснюється у
національній валюті України у розмірі
34.846,52 грн. за один місяць на момент
підписання цього договору і не може
бути меншою суми еквівалентної 6.900,30
долара США на місяць за курсом НБУ на
день сплати. При цьому вартість одного
квадратного метра складає 257,55 грн., що
за курсом НБУ на дату платежу не може
бути менше суми еквівалентної 51 долару
США (п. 4.1 договору).

Факт передачі в користування
відповідачу об'єкта оренди
підтверджується доданим до справи
актом приймання-передачі від 14.02.2008 р.

Згідно з п. п. 5.2.3, 5.2.4 договору дія
договору може бути припинена за
взаємною письмовою згодою; в
односторонньому порядку наймачем, за
умови письмового повідомлення
наймодавця не менш як за 90 (дев'яносто)
календарних днів до передбачуваної
дати припинення даного договору.

Судами також встановлено, що
відповідно до п. 7.1.10 договору
наймодавець зобов'язується у разі
припинення або дострокового
розірвання договору прийняти від
наймача приміщення за актом
приймання-передачі.

У разі закінчення строку дії договору
або при його розірванні, відповідно до
п. 8.1.6 договору, наймач зобов'язаний
повернути протягом 5 (п'яти) робочих
днів наймодавцю приміщення у
задовільному стані на підставі акта
прийому-передачі. Днем здачі
(повернення) приміщення та обладнання
наймачем наймодавцю вважається день
підписання сторонами акта прийому -
передачі приміщення.

Відповідно до ст. 785 Цивільного кодексу
України у разі припинення договору
найму наймач зобов'язаний негайно
повернути наймодавцеві річ у стані, в
якому вона була одержана, з урахуванням
нормального зносу або у стані, який
було обумовлено в договорі. Якщо наймач
не виконує обов'язку щодо повернення
речі, наймодавець має право вимагати
від наймача сплати неустойки у розмірі
подвійної плати за користування річчю
за час прострочення.

Судами встановлено, що всі права
наймодавця з 21.12.2009 р. перейшли до
нового власника приміщення ТОВ "Пік
нерухомість", оскільки згідно зі ст. 770
ЦК України у разі зміни власника речі,
переданої у найм, до нового власника
переходять права та обов'язки
наймодавця.

Враховуючи, що договір оренди припинив
свою дію 07.04.2009 р., а відповідачем не
надано суду належних та допустимих
доказів повернення майна в порядку,
визначеному чинним законодавством і
умовами договору, та не підтверджено
виконання зобов'язання щодо повернення
предмета оренди по закінченню дії
укладеного між сторонами договору,
апеляційний суд дійшов висновку, що
вимоги позивача в частині стягнення
неустойки в розмірі 880.775,46 грн. за
період з 15.04.2009 р. по 20.12.2009 р. є
обгрунтованими та підлягають
задоволенню.

Враховуючи викладене, апеляційний суд
також вирішив, що вимоги третьої особи,
яка заявляє самостійні вимоги на
предмет спору, ТОВ "Пік нерухомість" до
відповідача ПАТ "Комерційний банк
"Фінансова ініціатива" про стягнення
3.680.973,32 грн. неустойки за період з 01.01.2010
р. по 15.10.2012 р. є обґрунтованими та
підлягають задоволенню.

З вказаними висновками апеляційного
суду колегія судів не погоджується з
мотивів, наведених місцевим судом, який
у задоволені позову в цій частині
відмовив з огляду на таке.

Як зазначалось вище, відповідно до ст.
785 Цивільного кодексу України у разі
припинення договору найму наймач
зобов'язаний негайно повернути
наймодавцеві річ у стані, в якому вона
була одержана, з урахуванням
нормального зносу або у стані, який
було обумовлено в договорі. Якщо наймач
не виконує обов'язку щодо повернення
речі, наймодавець має право вимагати
від наймача сплати неустойки у розмірі
подвійної плати за користування річчю
за час прострочення.

За змістом вказаної статті неустойка
підлягає палаті за період користування
вчасно не повернутим майном.

Таким чином при вирішенні даного спору
судам передовсім слід було дослідити
обставини щодо фактичного
користування відповідачем вказаним
приміщенням.

Місцевим судом встановлено, що
постановою Київського апеляційного
господарського суду від 22.02.2011 р. у
справі № 35/390, яка залишена без змін
постановою Вищого господарського суду
України від 14.04.2011 р., встановлено, що
датою припинення договору від 14.02.2008 р.
є 07.04.2009 р. При цьому відповідач,
використовуючи своє право на
дострокове розірвання договору
відповідно до встановленого п. 5.1
договору порядку, належним чином
повідомив позивача листом від 30.12.2008 р.,
відправленим 05.01.2009 р. рекомендованою
кореспонденцією на належну адресу
відповідача, отже, з врахуванням
поштового обігу, дія договору оренди
припинена 07.04.2009 р. Також судами у
справі № 35/390 встановлено, що
відповідач звільнив орендоване
приміщення 21.01.2009 р. у зв'язку з
припиненням діяльності Луцького
відділення № 1, надіславши позивачеві
для підписання акт приймання-передачі
приміщення, проте позивач свого
зобов'язання, передбаченого п. 7.1.10
договору, прийняти від наймача
приміщення за актом у разі припинення
або дострокового розірвання договору
оренди не виконав, акт
приймання-передачі не підписав.

Відповідно ж до ч. 2 ст. 35 Господарського
процесуального кодексу України факти,
встановлені рішенням господарського
суду (іншого органу, який вирішує
господарські спори), за винятком
встановлених рішенням третейського
суду, під час розгляду однієї справи, не
доводяться знову при вирішенні інших
спорів, в яких беруть участь ті самі
сторони.

Частиною 1 ст. 613 ЦК України встановлено,
що кредитор вважається таким, що
прострочив якщо він відмовився
прийняти належне виконання,
запропоноване боржником, або не вчинив
дій, що встановлені договором, актами
цивільного законодавства чи
випливають із суті зобов'язання або
звичаїв ділового обороту, до вчинення
яких боржник не міг виконати свого
обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 614 ЦК України
особа, яка порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 4 ст. 612 ЦК України
прострочення боржника не настає, якщо
зобов'язання не може бути виконане
внаслідок прострочення кредитора.

Місцевим судом підставно не взято до
уваги листи позивача до відповідача з
вимогами повернути орендоване
приміщення від 19.05.2009 р., 02.06.2009 р., 02.07.2009
р., 01.09.2009 р., 03.11.2009 р., надіслані
відповідачу за адресою: вул. Щорса, 7/9, м.
Київ, оскільки відповідач змінив
організаційно-правову форму і своє
місцезнаходження лише 06.04.2010 р., що
підтверджується свідоцтвом про
державну реєстрацію (копія свідоцтва
знаходиться в матеріалах справи).

Місцевий суд встановив, що доводи про
неповернення відповідачем спірного
приміщення спростовується передачею
позивачем цього ж приміщення в оренду
іншим особам, що підтверджено
відповідними документами, наданими
відповідачем.

Так, договором від 10.05.2009 р. позивач
передав в оренду підприємцю ОСОБА_7 у
строкове платне користування
приміщення офісу, розташоване у м.
Луцьку за адресою: АДРЕСА_1 на 1 поверсі,
загальною площею 81,6 кв. м, що належить
позивачу на правах приватної власності
(витяг з реєстру прав власності
нерухомого майна № 16317137, підставою
виникнення права власності є рішення
суду 2-5256 від 28.08.2007 р.). Рішенням
Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 28.08.2007 р. у
справі № 2-5256/07 визнано за ОСОБА_4 право
власності на самочинне переобладнання
приміщення № НОМЕР_2, НОМЕР_3 за адресою:
АДРЕСА_1, загальною площею 135,3 кв. м під
офіс.

Передача в оренду підприємцю ОСОБА_7
саме спірного приміщення
підтверджується поясненнями, наявними
в матеріалах справи № 5/34-71 за позовом
ПАТ "Мегабанк" до відповідачів ТОВ
"Сервісний центр "Рем - сервіс" та
підприємця ОСОБА_7, третя особа - ОСОБА_4,
про визнання відсутності прав та
зобов'язання звільнити приміщення, яке
перебуває в іпотеці, а також актами
перевірки заставленого майна за
іпотечним договором № 9098 від 15.11.2007 р.,
складеними 30.03.2010 р. і 18.06.2010 р. Акти
підкріплені фототаблицями, з яких
вбачається що саме приміщення з 1 по 7
загальною площею 135,3 кв. м за адресою:
АДРЕСА_1, використовується під офіс ТОВ
"Рем-Сервіс" та підприємцем ОСОБА_7 для
ремонту радіоелектронної побутової
техніки.

Крім того, акт від 30.03.2010 р. підписаний
позивачем (ОСОБА_4), що спростовує
твердження про передачу ОСОБА_7 іншого
приміщення за цією адресою.

Поясненнями представника ОСОБА_4 -
ОСОБА_8, поданими у справі №5/34-71 (копії
довіреності на представника та
пояснень долучені до матеріалів
справи), підтверджується, що на день
розгляду справи № 5/34-71 приміщення за
адресою: АДРЕСА_1, звільнене
(підтверджується доданим фото).

Провадження у справі № 5/34-71 припинено
за клопотанням представника ОСОБА_4 -
ОСОБА_8, який діяв на підставі
довіреності від 03.09.2009 р., у зв'язку з
відсутністю предмету спору. Ухвала
суду від 27.09.2010 р. не оскаржена, набрала
законної сили і є ще одним
підтвердженням факту оренди спірного
приміщення ТОВ "Сервісний центр
"Рем-Сервіс" та підприємцем ОСОБА_7

Крім того, оренда спірного приміщення
ОСОБА_7 підтверджується також листом
ЖКП № 3, адресованим Луцькій міській
філії ВАТ "Волиньобленерго", згідно з
яким підприємець ОСОБА_7
використовував спірне приміщення
станом на 11.02.2010 р.

З урахуванням вищенаведеного, місцевим
судом встановлено, що відповідач не
користувався вказаним приміщенням у
спірний період, а саме приміщення
перебувало у фактичному користування
третіх осіб. В свою чергу, позивачем не
було виконано зобов'язання,
передбаченого п. 7.1.10 договору, щодо
прийняття від наймача приміщення за
актом у разі припинення або
дострокового розірвання договору та
підписання акту приймання-передачі.

Відтак, місцевий суд дійшов
правильного висновку, що підстави для
стягнення з відповідача неустойки
згідно зі ст. 785 ЦК України відсутні.

Оскільки на день подання позову та
розгляду справи власником майна
фізична особа - підприємець ОСОБА_4 не є,
то суди правильно визнали відсутність
правових підстав для задоволення її
позовних вимог в частині усунення
перешкод в користуванні нерухомим
майном та зобов'язання банку передати
це майно.

У зв'язку з відмовою позивача - ОСОБА_4
від позову в частині стягнення 12.600,00
грн. реальних збитків та 1.750.000,00 грн.
збитків у формі упущеної вигоди і
прийняттям місцевим судом даної
відмови, провадження у справі в цій
частині місцевим судом правомірно
припинено на підставі п. 4 ст. 80 ГПК
України.

Відповідно до ст. 111-5 ГПК України
касаційна інстанція використовує
процесуальні права суду першої
інстанції виключно для перевірки
юридичної оцінки обставин справи та
повноти їх встановлення у рішенні або
постанові господарського суду.

Згідно зі ст. 111-7 ГПК України
переглядаючи у касаційному порядку
судові рішення, касаційна інстанція на
підставі встановлених фактичних
обставин справи перевіряє
застосування судом першої чи
апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права.

За висновком колегії суддів, місцевий
суд повно встановив обставини справи,
надав їм вірну юридичну оцінку,
встановив безпідставність доводів
позивача та третьої особи і прийняв
законне і обґрунтоване рішення.

Відповідно до ст. 111-9 ГПК України
касаційна інстанція за результатами
розгляду касаційної скарги має право,
зокрема, скасувати повністю або
частково постанову апеляційного суду,
залишити в силі одне із раніше
прийнятих рішень або постанов.

На думку колегії суддів, висновок
місцевого суду про відсутність
фактичних та правових підстав для
задоволення заявлених позовних вимог є
законним, обґрунтованим, відповідає
нормам чинного законодавства,
фактичним обставинам справи і наявним
у ній матеріалам.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів Вищого господарського суду
України приходить до висновку, що
постанова апеляційної інстанції
підлягає частковому скасуванню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові
витрати за подання касаційної скарги
покладаються на позивача та третю
особу пропорційно розміру задоволених
вимог.

Керуючись ст. ст. 49, 85, 111-5, 111-7, 111-9, 111-11
Господарського процесуального кодексу
України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Комерційний
банк "Фінансова ініціатива"
задовольнити.

Постанову Рівненського апеляційного
господарського суду від 12.02.2014 р.
скасувати, а рішення Господарського
суду Волинської області від 27.03.2013 р. у
справі №5004/1052/12 (5004/2421/11) залишити в
силі.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_4 (АДРЕСА_2; АДРЕСА_3;
ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на
користь Публічного акціонерного
товариства "Комерційний банк
"Фінансова ініціатива" (03150, м. Київ,
Печерський район, вул. Щорса, 7/9, ) 8.807 (вісім тисяч вісімсот
сім) грн. 75 коп. судового збору за
подання касаційної скарги.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Пік нерухомість"
(Волинська область, м. Луцьк, пр.
Соборності, 24/40, ) на
користь Публічного акціонерного
товариства "Комерційний банк
"Фінансова ініціатива" (м. Київ,
Печерський район, вул. Щорса, 7/9, ) 36.540 (тридцять шість тисяч
п'ятсот сорок) грн. судового збору за
подання касаційної скарги.

Видачу наказів доручити
Господарському суду Волинської
області.

Головуючий суддя О.О. Євсіков суддіІ.В.
Алєєвої О.А. Кролевець