ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" квітня 2014 р.Справа № 922/3647/13

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Шарко Л.В.

при секретарі судового засідання
Воронько В.В.

розглянувши справу

за позовом ФО ОСОБА_4, м. Баранівка до
Публічного акціонерного товариства
"Миропільська паперова фабрика", м.
Харків про стягнення 50926,04 грн. за
участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_2, довіреність б/н від
14.02.12 р.,

відповідача - не з'явився,

3-ї особи - Севостьянов Є.В., свідоцтво
НОМЕР_2 від 23.05.13 р.,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа ОСОБА_4 звернулась до
господарського суду Харківської
області з позовною заявою, в якій
просить суд стягнути з Публічного
акціонерного товариства "Миропільська
паперова фабрика" 50926,04 грн. середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні за період з 31.08.2012 року
по 30.05.2013 року.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 30 серпня 2013
року було прийнято вказану позовну
заяву, порушено провадження у справі та
призначено її розгляд на 12 вересня 2013
року.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 12.09.2013 року
(суддя Суслова В.В.) припинено
провадження у справі № 922/3647/13.

Постановою Харківського апеляційного
господарського суду від 04.11.2013 (судді:
Здоровко Л. М. - головуючий, Плахов О. В.,
Шутенко І.А.) ухвалу господарського
суду Харківської області від 12.09.2013
року залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду
України від 29.01.14р. касаційну скаргу
ОСОБА_4 задоволено, постанову
Харківського апеляційного
господарського суду від 04.11.2013 року та
ухвалу господарського суду
Харківської області від 12.09.2013 року у
справі № 922/3647/13 скасовано та передано
справу на новий розгляд до
господарського суду Харківської
області в іншому складі суду.

Відповідно до Витягу з автоматизованої
системи документообігу суду від
18.02.2014р. справу призначено для розгляду
судді Шарко Л.В.

Ухвалою суду від 19.02.14р. справу № 922/3647/13
призначено до розгляду у судовому
засіданні.

Ухвалою суду від 13.03.14р. залучено до
участі у справі в якості третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідача
арбітражного керуючого - розпорядника
майна Публічного акціонерного
товариства "Миропільська паперова
фабрика" Севостьянова Є.В.

В судовому засіданні 29.04.2014р.
представник позивача підтримав
заявлені позовні вимоги та надав
документи для залучення до матеріалів
справи, які долучено судом до
матеріалів справи.

Представник відповідача у призначене
судове засідання не з'явився, про
причини неявки суд не повідомив, про
час та місце розгляду справи був
повідомлений належним чином. У своєму
відзиві на позов, поданому до суду
02.04.2014р., представник відповідача проти
позову заперечував в повному обсязі
посилаючись зокрема на те, що за даними
бухгалтерського обліку у підприємства
відповідача відсутня заборгованість
перед ОСОБА_4 в сумі 3929,83грн., однак
станом на 01.05.2013р. була заборгованість
на суму 1982,72грн., яку було включено до
реєстру грошових вимог кредиторів
боржника, що наявний в матеріалах
справи № 922/1226/13 про банкрутство
Публічного акціонерного товариства
"Миропільська паперова фабрика".

Окрім того відповідач вважає, що
позовні вимоги позивача за своєю
правовою природою не є заробітною
платою, а є санкцією в розумінні Закону
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" з усіма
наслідками, що випливають з правового
статусу цієї суми. Таким чином, на думку
відповідача, позивачем безпідставно, в
період дії мораторію на задоволення
вимог кредиторів (вже після порушення
провадження у справі про банкрутство
ПАТ "Миропільська паперова фабрика")
нараховані санкції відносно боржника
за затримку виплати заробітної плати.

3-я особа в судовому засіданні просить
суд в задоволенні позову позивачеві
відмовити за необґрунтованістю з
підстав, викладених у відзиві на позов,
поданому до суду 02.04.2014р. Зокрема, 3-я
особа посилається на те, що
заборгованість із заробітної плати
станом на день порушення провадження у
справі про банкрутство перед ОСОБА_4
становила 1982,72грн., яка виплачена
позивачу 31.05.2013р. Таким чином, на думку
3-ї особи, оскільки у даному випадку
виникла лише затримка у строках
виплати присудженої за судовим
рішенням заборгованості по заробітній
платі позивача, що регулювалася та
контролювалася в процесі здійснення
виконавчих дій державною виконавчою
службою у відповідності до Закону
України "Про виконавче провадження",
вимоги щодо застосування до
відповідача відповідальності
передбаченої ст. 117 КЗпП України за
затримку розрахунку при звільненні,
після винесення вказаного вище рішення
суду, є безпідставними, оскільки після
прийняття рішення про стягнення
заборгованості по заробітній платі,
обов'язок його виконання покладається
на ВДВС, яким було відкрито виконавче
провадження. Крім того, в процесі
розгляду даної справи 3-тя особа
пояснила, що в довідці по
заборгованості із заробітної плати
(том 2, а/с №14-19) числиться інша особа
ОСОБА_8, яка не є позивачем, тому є
помилковим посилання на те, що ОСОБА_4
була включена до реєстру грошових
вимог кредиторів боржника.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
всебічно та повно дослідивши матеріали
справи та надані докази, заслухавши
пояснення представників сторін, суд
встановив наступне.

ОСОБА_4 (позивач) працювала в ПАТ
"Миропільська паперова фабрика" з 07
червня 2011 року по 03 листопада 2011 року та
була звільнена з підприємства по п.1 ст.
36 КЗпП за угодою двох сторін. При
звільненні позивача підприємство не
виплатило їй належної заробітної
плати, що підтверджується рішенням
Апеляційного суду Житомирської
області від 25.12.2012 року по справі №
0602/425/12 за позовом ОСОБА_4 до ПАТ
"Миропільська паперова фабрика" (том 1,
а.с. №9-12).

Вищевказаним рішенням Апеляційного
суду Житомирської області позовні
вимоги ОСОБА_4 задоволено частково,
стягнуто на користь позивача 3929,83грн.
заборгованості по заробітній платі (56%
від заявлених вимог) та середній
заробіток у розмірі 35000,00грн. за період
з 04.11.2011р. по 30.08.2012р. Відповідно до
даного рішення, середньоденний
заробіток позивача складає 483,72грн.

Відповідно до довідки ВДВС
Романівського РУЮ від 15.08.2013року № 2660
(том 1, а.с. №13) заборгованість по
заробітній платі у розмірі 3929,83грн.,
факт наявності якої встановлено
зазначеним вище рішенням, виплачена
позивачеві 31.05.2013р. Таким чином,
фактичний розрахунок з позивачем
відбувся 31.05.2013р.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги
позивач посилається на те, що до часу
вищезазначеної виплати, з вини ПАТ
"Миропільська паперова фабрика", право
ОСОБА_4 на вчасне отримання належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в ст. 116 КЗпП, було порушено,
оскільки рішенням апеляційного суду
Житомирської обл. від 25.12.2012 р. у справі
№ 0602/425/12 встановлено лише факт
невиплати в день звільнення ОСОБА_4
належної їй заробітної плати та
стягнуто на користь позивачки 3929,83 грн.
заборгованості по заробітній платі (56%
від заявлених вимог) та середній
заробіток у розмірі 35000,00 грн. за період
з 04.11.2011р. по 30.08.2012р. За таких обставин,
на думку позивача, відповідач повинен
сплатити для позивача середній
заробіток за час затримки розрахунку
при звільненні з 31.08.2012 р. по день
фактичного розрахунку - 30.05.2013 р. у
розмірі 50926,04 грн.

Матеріали справи також свідчать про те,
що ухвалою господарського суду
Харківської області від 05.04.2013 р.
порушено провадження у справі № 922/1226/13
про банкрутство ПАТ "Миропільська
паперова фабрика", введено процедуру
розпорядження майном. Офіційне
оголошення про порушення зазначеної
справи про банкрутство опубліковано в
газеті "Голос України" № 72 від 13.04.2013
року.

Надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам, суд виходить із
наступного.

Частина четверта статті 10 Закону
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" відносить до
підвідомчості господарських судів
справи зі спорів, пов'язаних з
майновими вимогами до боржника, до
яких, крім названих у зазначеній статті
Закону, слід відносити також й інші
спори з майновими вимогами до боржника,
як-от: спори про визнання права
власності, витребування майна з чужого
незаконного володіння, спори, пов'язані
з майновими вимогами учасників
(акціонерів) до боржника. Дана норма
кореспондується з положеннями пункту 7
частини першої статті 12 ГПК (у редакції
Закону) та застосовується незалежно
від суб'єктного складу сторін.

Справи у відповідних спорах
відносяться до виключної підсудності
того господарського суду, у
провадженні якого перебуває справа про
банкрутство (остання частина статті 16
ГПК), та розглядаються, як і справи у
спорах боржника з кредиторами, які
мають поточні вимоги до боржника
(частина восьма статті 23 Закону), у
позовному провадженні - на відміну від:
заяв про визнання недійсними
правочинів (договорів) або
спростування майнових дій боржника
(стаття 20 Закону); заяв щодо
відшкодування збитків у зв'язку з
відмовою керуючого санацією від
правочину (договору); заяв щодо
порушення сторонами умов правочинів
(договорів), вчинених згідно з планом
санації (частини десята, одинадцята
статті 28 Закону); спорів, які виникають
при проведенні та виконанні
результатів аукціонів, у тому числі про
визнання недійсними договорів
купівлі-продажу майна (частина восьма
статті 44 Закону), які розглядаються у
межах провадження у справі про
банкрутство.

Таким чином, суд вважає, що даний спір
може розглядатися в межах позовного
провадження в господарському суді
Харківської області.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
оплату праці" заробітна плата - це
винагорода, обчислена, як правило, у
грошовому виразі, яку за трудовим
договором власник або уповноважений
ним орган виплачує працівникові за
виконану ним роботу.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 Кодексу законів
про працю України при звільненні
працівника виплата всіх сум, що
належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення.

Стаття 117 Кодексу законів про працю
України встановлює відповідальність
за затримку розрахунку при звільненні.
Так, в разі невиплати з вини власника
або уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в ст. 116 Кодексу законів про
працю України, при відсутності спору
про їх розмір підприємство, установа,
організація повинні виплатити
працівникові його середній
заробіток за весь час затримки по день
фактичного розрахунку.

Згідно зі ст. 233 Кодексу законів про
працю України, працівник може
звернутися з заявою про вирішення
трудового спору безпосередньо до
районного, районного у місті, міського
чи міськрайонного суду в тримісячний
строк з дня, коли він дізнався або
повинен був дізнатися про порушення
свого права. У разі порушення
законодавства про оплату праці
працівник має право звернутися до суду
з позовом про стягнення належної йому
заробітної плати без обмеження
будь-яким строком.

Згідно зі ст. 238 Кодексу законів про
працю України, при розгляді трудових
спорів у питаннях про грошові вимоги,
орган, який розглядає спір, має право
винести рішення про виплату
працівникові належних сум без
обмеження будь-яким строком.

Відповідно до п.25 Постанови Пленуму
Верховного суду України №13 від 24.12.99
року "Про практику застосування судами
законодавства про оплату праці", суди
мають враховувати, що у справах про
оплату праці діє тримісячний строк
звернення із заявою до КТС або
безпосередньо до суду, який
обчислюється з дня, коли працівник
дізнався або повинен був дізнатися про
порушення свого права (статті 225, 233
КЗпП), і відповідно до цього з'ясовувати
зазначену дату. Непроведення
розрахунку з працівником у день
звільнення або, якщо в цей день він не
був на роботі, наступного дня після
його звернення з вимогою про
розрахунок є підставою для
застосування відповідальності,
передбаченої ст. 117 КЗпП. У цьому разі
перебіг тримісячного строку звернення
до суду починається з наступного дня
після проведення зазначених виплат
незалежно від тривалості затримки
розрахунку.

Установивши при розгляді справи про
стягнення заробітної плати у зв'язку із
затримкою розрахунку при звільненні,
що працівникові не були виплачені
належні йому від підприємства,
установи, організації суми в день
звільнення, коли ж він у цей день не був
на роботі, - наступного дня після
пред'явлення ним роботодавцеві вимог
про розрахунок, суд на підставі ст.117
КЗпП стягує на користь працівника
середній заробіток за весь період
затримки розрахунку, а при
непроведенні його до розгляду справи -
по день постановлення рішення, якщо
роботодавець не доведе відсутності в
цьому своєї вини. Сама по собі
відсутність коштів у роботодавця не
виключає його відповідальності. У разі
непроведення розрахунку у зв'язку із
виникненням спору про розмір належних
до виплати сум вимоги про
відповідальність за затримку
розрахунку підлягають задоволенню у
повному обсязі, якщо спір вирішено на
користь позивача або такого висновку
дійде суд, що розглядає справу. При
частковому задоволенні позову
працівника суд визначає розмір
відшкодування за час затримки
розрахунку з урахуванням спірної суми,
на яку той мав право, частки, яку вона
становила у заявлених вимогах,
істотності цієї частки порівняно із
середнім заробітком та інших
конкретних обставин справи (п.20
вищевказаної Постанови).

Отже, саме на відповідача Законом
покладений обов'язок щодо доведення
відсутності своєї вини у невиплаті
звільненому працівникові всіх сум, що
належать йому від підприємства,
установи, організації, у день
звільнення.

Відповідно до ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Стаття 33 Господарського
процесуального кодексу України
встановлює, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування (ст. 34 ГПК України).

Враховуючи те, що відповідач не довів
суду відсутності своєї вини у
невчасній виплаті позивачеві всіх сум,
що йому належать, тому доводи
відповідача та 3-ї особи, викладені у
відзивах на позовну заяву, не
спростовують доводи представника
позивача, оскільки порушення справи
про банкрутство, скрутне фінансове
становище та відсутність коштів у
роботодавця не виключає його вини в
невиплаті належних звільненому
працівникові коштів та не звільняє
роботодавця від відповідальності
передбаченої ст. 117 Кодексу законів про
працю України.

Слід зазначити, що неправильне
розуміння та суб'єктивне тлумачення
норм статті 117 Кодексу законів про
працю також не є поважною причиною для
невиплати заробітної плати. На вимоги,
заявлені позивачем, не поширюється дія
мораторію на задоволення вимог
кредиторів, вони регулюються лише
нормами Кодексу законів про працю
України, стаття 117 якого зазначає, що
право працівника на вчасне отримання
розрахункових коштів вважається
відновленим лише після проведення з
ним повного розрахунку, незалежно від
наявності рішення суду, оскільки таке
порушення є триваючим, тому
правовідносини сторін не можуть
перейти у сферу виконавчого
провадження до моменту повного
розрахунку.

Частиною третьою ст.82 ГПК України
встановлено, що обираючи при прийнятті
рішення правову норму, що підлягатиме
застосуванню до спірних правовідносин,
господарський суд зобов'язаний
враховувати висновки Верховного Суду
України, які викладені у рішеннях,
прийняти за результатами розгляду заяв
про перегляд судового рішення з
підстави, передбаченої пунктом 1
частини першої статті 111-16 цього
Кодексу. За наслідками розгляду заяв
про перегляд судових рішень з цієї
підстави Верховним Судом України
(судова палата у цивільних справах)
прийнято постанови від 03 липня 2013 року
(справа №6-64цс13), від 22 січня 2014 року
(справа №6-159цс13) та від 21 листопада 2012
року (справа №6-143цс12). Дана правова
позиція узгоджується з правовою
позицією, яка викладена у вищевказаних
постановах ВСУ.

Враховуючи вищевикладене, відповідач
повинен сплатити позивачу середній
заробіток за час затримки розрахунку
при звільненні за період з 31.08.2012р. по
день фактичного розрахунку - 30.05.2013р. у
розмірі 50926,04грн. (188 робочих днів
затримки), який обраховано відповідно
до ст.27 Закону України "Про оплату
праці" і п.8 Порядку обчислення
середньої заробітної плати,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 8 лютого 1995 року
№100 (зі змінами), п. 20 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 р.
"Про практику застосування судами
законодавства про оплату праці" шляхом
множення середньоденного заробітку на
число робочих днів, які мають бути
оплачені за середнім заробітком:

483,72 грн. середньоденного заробітку
(який визначено рішенням апеляційного
суду Житомирської області від 25.12.2012 р.
у справі № 0602/425/12) х 188 робочих днів з
31.08.2012 р. по 30.05.2013р. (серпень 2012р. - 1,
вересень 2012р. - 20, жовтень 2012р. - 23,
листопад 2012р. - 22, грудень 2012 р. - 21,
січень 2013р. - 21, лютий 2013р. - 20, березень
2013р. - 20, квітень 2013р. - 22, травень 2013р. по
30.05.2013р. - 18) х 56% = 50926,04 грн.

Кількість робочих днів затримки
розрахунку обчислена згідно з Листом
Мінпраці від 23.08.2011 р. № 8515/0/14-11/13 "Про
розрахунок норми тривалості робочого
часу на 2012 рік", Листом Мінпраці від
21.08.2012 р. N 9050/0/14-12/13 "Про розрахунок норми
тривалості робочого часу на 2013 рік".

За таких обставин, позовні вимоги про
стягнення з відповідача на користь
позивача 50926,04 грн. середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні за період з 31.08.2012 року
по 30.05.2013 року є обгрунтованими,
належним чином підтвердженими
матеріалами справи та такими, що
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Оскільки відповідач звільнений від
сплати судового збору згідно до п.1 ч. 1
ст. 5 Закону України "Про судовий збір"
відповідно до якої від сплати судового
збору звільняються позивачі - за
подання позовів про стягнення
заробітної плати, поновлення на роботі
та за іншими вимогами, що випливають із
трудових правовідносин, вирішуючи
питання розподілу судових витрат суд
керується ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України яка
передбачає, що судовий збір, від
сплати якого позивач у встановленому
порядку звільнений, стягується з
відповідача в доход бюджету
пропорційно розміру задоволених вимог,
якщо відповідач не звільнений від
сплати судового збору.

Таким чином, суд вважає необхідним
витрати по сплаті судового збору у сумі
1720,50грн. покласти на відповідача, та
стягнути зазначену суму в доход
державного бюджету України.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 1,
2, 33 Закону України "Про оплату праці",
ст.ст. 116, 117, 233, 238 Кодексу законів про
працю України, ст.ст. 1, 12, 32, 33, 34, 35, 44-49,
82-85 Господарського процесуального
кодексу України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Миропільська паперова
фабрика" (61172, м. Харків, вул. Роганська,
буд. 159; ) на користь
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (12701, АДРЕСА_1; ідент.
номер НОМЕР_1) суму середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні у розмірі 50926,04 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Миропільська паперова
фабрика" (61172, м. Харків, вул. Роганська,
буд. 159; ) на користь
державного бюджету України (одержувач
коштів - Управління державної
казначейської служби у Дзержинському
районі м. Харкова, вул. Бакуліна 18, м.
Харків, 61166, , рахунок
3003, банк одержувача - Головне
управління державної казначейської
служби України у Харківській області,
МФО 851011, код бюджетної класифікації
22030001) 1720,50грн. судового збору.

Після набрання рішенням законної сили
видати накази.

Повне рішення складено 05.05.2014 р.

Суддя Л.В. Шарко