ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
_____________ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ

13 травня 2014 року
Справа № 913/118/14

Провадження №28/913/118/14

За позовом Луганського міського
комунального підприємства
"Теплокомуненерго" м. Луганськ

до Приватного науково-виробничого
підприємства "НІКА" м. Луганськ

про стягнення 19631 грн. 64 коп.

Головуючий суддя Семендяєва І.В., судді
Смола С.В., Зюбанова Н.М.

Секретар судового засідання:
Мартинцева Н.М.

за участю представників сторін:

від позивача: представник не прибув;

від відповідача: Петренко В.І.,
представник за довіреністю б/н від
29.01.2014;

суть спору: позивачем заявлено вимогу
про стягнення з відповідача
заборгованості у сумі 19631 грн 64 коп. за
договором на постачання теплової
енергії №1357 від 16.01.2001.

Відповідач відзивом на позовну заяву
б/н, б/д просив суд відмовити у
задоволенні позовних вимог та
застосувати позовну давність до вимог
позивача, посилаючись на те, що договір
№1357 від 16.01.2001, укладений між ПНВП
"НІІКА" та ЛМКП "Теплокомуненерго" на
поставку теплової енергії є припиненим
з 01.12.2010 за взаємною згодою сторін; від
зазначеної дати сторонами у справі
укладено новий договір № 1357 від 01.12.2010,
відповідно до умов якого, з 01.12.2010 по
наступний час між підприємствами
регулюються господарські
взаємовідносини, тобто, як зазначив
відповідач, фактично договір №1357 від
16.01.2001 припинений понад 3 років назад.

Також відповідач зазначив, що 06.06.2013
ПНВП "НІКА" відповідно до умов договору
№06/06/13-1 документи
фінансово-господарської діяльності за
період з 2002-2009 р.р. утилізовані;
відповідно довідки ЛФ ПАТ "АКБ "Капітал"
відновити платіжні документи ПНВП
"НІКА" за період 2007-2008 р.р., які були
знищенні у зв'язку з терміном позовної
давності та у відповідності до
Постанови НБУ від 08.12.2004, неможливо.
Тобто, як зазначив відповідач, немає
можливості довести ті обставини, на які
посилається позивач, але наголошує на
те, що на час звернення позивача з
вимогою від 03.10.2013 про сплату
заборгованості за період листопад 2007 -
грудень 2008 термін загальної позовної
давності минув.

10.02.2014 відповідач надав заяву про
приєднання до матеріалів справи
письмових доказів, в якій зазначив про
наявність договору поставки №610-3115-2007
від 25.12.2007, укладеного між ПНВП "Ніка" та
ЛМКП "Теплокомуненерго та про
проведення взаємних заліків між
підприємствами за період 2007-2008 по
однорідним вимогам; відповідно до п. 6.1
вищезазначеного договору, як зазначив
відповідач, сплата за товар,
поставлений їх підприємством на адресу
позивача здійснюється шляхом
взаємного заліку між підприємствами по
однорідним вимогам. Також відповідач
зазначив, що відповідно до актів
взаємозаліку зустрічних однорідних
вимог від 28.02.2008, від 17.03.2008 та від 23.12.2008
заборгованість відповідача перед
позивачем за теплозабезпечення в
період з листопада по грудень 2008
погашена в повному обсязі.

З акту взаємозаліку від 28.02.2008
вбачається, що ПНВП "Ніка" передано ЛМКП
"Теплокомуненерго" бетон, пісок, розчин
цементний на суму 4899 грн 91 коп. на
погашення заборгованості за
теплозабезпечення співробітників
підприємства з листопада по грудень 2007;
з акту взаємозаліку від 17.03.2008
вбачається, що ПНВП "Ніка" передано
бетон на суму 6208 грн 75 коп. на погашення
заборгованості за теплозабезпечення
співробітників підприємства з грудня
2007 по березень 2008; з акту взаємозаліку
від 23.12.2008 вбачається, що ПНВП "Ніка"
передано бетон на суму 8555 грн 00 коп. на
погашення заборгованості за
теплозабезпечення співробітників
підприємства з березня по грудень 2008.

24.02.2014 відповідач подав пояснення, в
якому зазначив, що згідно договору №1357
від 16.01.2001, укладеного між ЛМКП
"Теплокомуненерго" та ПНВП "Ніка" на
поставку теплової енергії, відповідач
одержував послуги по теплопостачанню;
за згодою керівництва ЛМКП
"Теплокомуненерго" було укладено
договір поставки з ПНВП "Ніка" № 610-3115-2007
від 25.12.2007 за умовами якого було
проведено розрахунки між
підприємствами взаємозаліком згідно
актів взаємозаліків зустрічних
однорідних вимог, бланк актів
взаємозаліку зустрічних однорідних
вимог складався співробітниками ЛМКП
"Теплокомуненерго" та надавався ПНВП
"Ніка" для підпису керівництвом.

Також відповідач вказав на те, що за
актами взаємозаліку зустрічних
однорідних вимог у 2007 та 2008 роках, а
також у 2010 році були проведені
бухгалтерські проводки по закриттю
заборгованості за теплопостачання по
карточці ЛМКП "Теплокомуненерго".

04.03.2014 позивач надав пояснення, в якому
зазначив, що заявлена до стягнення сума
заборгованості не була погашена згідно
наданих відповідачем актів
взаємозаліку зустрічних однорідних
вимог від 28.02.2008р., 17.03.2008р., 23.12.2008р.;
загальна сума взаємозаліку зустрічних
однорідних вимог в розмірі 19663 грн 66
коп. не проходила в бухгалтерському
обліку його підприємства, оскільки
згідно зазначених актів здійснювалось
погашення заборгованості за
теплопостачання працівників
підприємства.

Також позивач вказав на те, що
доповнення до договору №1357 від 16.01.2001
не вносило зміни в пункти договору, а
доповнювало його; згідно п.2
зазначеного доповнення передбачено, що
остаточний розрахунок здійснюється
згідно наданих рахунків за
теплопостачання за вирахуванням
сплаченої раніше суми, тобто
доповнення не визначає дату
остаточного розрахунку, внаслідок чого
дата остаточного розрахунку
визначається п. 15-а договору, яким
передбачено, що споживач повинен
сплачувати рахунки за отриману теплову
енергію в 10-ти денний строк з дня
отримання.

18.03.2014 позивач надав заяву, в якій
зазначив, що у 2007-2008, у зв'язку з важким
фінансовим станом у нього не було
можливості направляти поштою рахунки
за теплопостачання, представники
відповідача особисто за рахунками не
з'являлися, тобто докази направлення
рахунків на момент надання послуг
(2007-2008) на його підприємстві відсутні;
що стосується актів взаємозаліку від
28.02.2008р., 17.03.2008р., 23.12.2008р. позивач просив
суд звернути увагу на те, що зазначені
акти з боку ЛМКП "Теплокомуненерго"
начебто були підписані директором
ОСОБА_2, але згідно наказу №355 від 15.12.2008
ОСОБА_2 приступив до виконання
обов'язків директора ЛМКП
"Теплокомуненерго" з 15.12.2008; як зазначив
позивач, на трьох актах співпадають
підписи головного бухгалтера його
підприємства, але згідно наказу №79-к
від 15.12.2008 її було звільнено.

Також позивач вказав на те, що з 2006 року
майно його підприємства знаходиться у
податковій заставі, отже згідно
діючого на той час законодавства, для
здійснення взаємозаліку підприємство
ЛМКП "Теплокомуненерго" повинно було
отримати згоду на здійснення операції
з активами від органу державної
податкової служби (згода на здійснення
взаємозаліку за актами від 28.02.2008р.,
17.03.2008р., 23.12.2008р.).

11.04.2014 від ДПІ в Артемівському районі м.
Луганська Головного управління
Міндоходів у Луганській області
надійшов лист №2984/9/12-33-10/14 від 31.03.2014, в
якому зазначено, що надання до органів
державної податкової служби копій
реєстрів, виданих та отриманих
податкових накладних у електронному
вигляді, як додаток до декларації з ПДВ,
вперше затверджено наказом ДПА України
від 25.01.2011 №41 "Про затвердження форм та
порядку заповнення і подання
податкової звітності з податку на
додану вартість "; до зазначеної дати
надання реєстрів податкових накладних
діючим законодавством не
передбачалось.

Крім того, ДПІ в Артемівському районі м.
Луганська Головного управління
Міндоходів у Луганській області
повідомила про те, що встановити
взаємовідносини між СГД можливо шляхом
проведення контрольно-перевірочних
заходів, а відповідно до п.78.1.11 п.78.1 ст. 78
Податкового кодексу України однією із
обставин для надання права
контролюючому органу провести
документальну позапланову перевірку є
судове рішення суду (слідчого судді)
про призначення перевірки.

15.04.2014 відповідач надав заяву про сплив
терміну позовної давності б/н, б/д, в
якій зазначив, що на момент звернення
позивача з позовом про стягнення
заборгованості за період листопада 2007 -
грудень 20008 термін загальної позовної
давності сплив.

Також відповідач вказав на те, що
договір №1357 від 16.01.2001, укладений між
ПНВП "НІКА" та ЛМКП "Теплокомуненерго"
на поставку теплової енергії є
припиненим з 01.12.2010 за взаємною згодою
сторін; від зазначеної дати сторонами у
справі укладено новий договір №1357 від
01.12.2010, відповідно до умов якого, з 01.12.2010
по наступний час між підприємствами
регулюються господарські
взаємовідносини, тобто, як зазначає
відповідач, договір №1357 від 16.01.2001
припинений понад 3 років назад.

Дана заява була прийнята судом до
розгляду.

Ухвалою господарського суду
Луганської області від 11.03.2014 на
підставі ст. 69 ГПК України строк
розгляду справи було продовжено до
28.03.2014 та відповідно до ст. 77 ГПК
України розгляд справи відкладено до
18.03.2014.

Ухвалою господарського суду
Луганської області від 18.03.2014 розгляд
справи було відкладено до 15.04.2014 на
підставі ст. 77 ГПК України.

Розпорядженням в.о. голови
господарського суду Луганської
області від 15.04.2014 для розгляду справи
№ 913/118/14 у зв'язку з відпусткою судді
Паляниці Ю.О. здійснено заміну у складі
колегії суду і введено до складу
колегії по справі №913/118/14 іншого суддю:
виключено зі складу колегії суддю
Паляницю Ю.О. та введено до складу
колегії суддю Зюбанову Н.М.

Відповідно до пункту 3.8 Постанови
пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011 "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції " у
разі зміни складу суду розгляд справи
починається заново, а отже, спочатку
починається й перебіг строку вирішення
спору.

Розглянувши матеріали справи,
встановивши фактичні обставини справи,
заслухавши представника відповідача,
оцінивши надані докази, господарський
суд Луганської області

в с т а н о в и в :

Між сторонами у справі укладено
договір на поставку теплової енергії
№ 1357 від 16.01.2001 за умовами якого
постачальник (позивач) бере на себе
зобов'язання надавати споживачу
(відповідач) теплову енергію, а
споживач повинен відповідно до п. 15-а
договору сплачувати рахунки за
отриману теплову енергію в 10-ти денний
строк з дня отримання рахунків.

Відповідно до п. 27 договору,
договір укладається строком на один
рік та вважається пролонгованим на
наступний рік, якщо за місяць до
закінчення строку договору не надійде
заява однієї із сторін про відмову від
даного договору або його перегляді.
Станом на 16.01.2012 жодна із сторін не
виявила бажання розірвати зазначений
договір, внаслідок чого дію договору
було пролонговано до 16.01.2013.

На виконання умов вказаного вище
договору постачальник в період з
листопада 2007 по грудень 2008 поставив
відповідачу теплову енергію в обсягах,
обумовлених договором.

На оплату наданих в вищезазначений
період послуг позивачем було
виставлено відповідачу рахунки, але, як
зазначив позивач, у жовтні 2013 було
встановлено, що докази відправки
рахунків за теплопостачання за період
з листопада 2007 по грудень 2008
відповідачу на підприємстві позивача
відсутні. Позивач зробив висновок, що
рахунки за вищевказаний період
відповідач не отримував та цінним
листом від 03.10.2013 спрямував рахунки на
адресу відповідача.

Дані рахунки відповідачем було
отримано 03.10.2013, що підтверджується
рекомендованим повідомленням про
вручення поштового відправлення (а.с.
59-60).

Відповідач надані послуги за теплову
енергію не оплатив, в результаті чого
за ним утворилась заборгованість в
сумі 19631 грн 64 коп., що стало підставою
для звернення позивача з даним позовом.

Правовідносини сторін виникли
внаслідок укладання ними договору №1357
від 16.01.2001.

Відповідно до ст.193 Господарського
кодексу України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Згідно ст.526 Цивільного кодексу
України, зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст.525 Цивільного
кодексу України).

Матеріалами справи доведено, що
позивачем в період листопад 2007- грудень
2008 була здійснена відповідачу поставка
теплової енергії. Відповідач проти
факту отримання теплової енергії не
заперечує, вартість отриманої теплової
енергії не оспорює.

Проте відзивом на позовну заяву,
наданим суду 25.01.2014, відповідач проти
сплати суми, вказаної у позові,
заперечує, посилаючись на те, що
договір №1357 від 16.01.2001 є припиненим та
що 06.06.2014 документи
фінансово-господарської діяльності за
період 2002-2009 були утилізовані (докази
надані). Відповідач наголосив, що на час
звернення позивача з позовом термін
загальної позовної давності минув та
просив застосувати позовну давність до
вимог ЛМКП «Теплокомуненерго».

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу
України позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.

Статтею 257 Цивільного кодексу України
передбачено, що загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки, а п.1 ст. 261 Цивільного кодексу
України передбачено, що перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

У Постанові Пленуму ВГС України №10 від
29.05.2013 «Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських спорів»
зазначено, що за змістом частини першої
статті 261 ЦК України позовна давність
застосовується лише за наявності
порушення права особи. Отже, перш ніж
застосовувати позовну давність,
господарський суд повинен з'ясувати та
зазначити в судовому рішенні, чи
порушене право або охоронюваний
законом інтерес позивача, за захистом
якого той звернувся до суду. У разі коли
такі право чи інтерес не порушені, суд
відмовляє в позові з підстав його
необґрунтованості. І лише якщо буде
встановлено, що право або охоронюваний
законом інтерес особи дійсно порушені,
але позовна давність спливла і про це
зроблено заяву іншою стороною у справі,
суд відмовляє в позові у зв'язку зі
спливом позовної давності - за
відсутності наведених позивачем
поважних причин її пропущення.

Відповідачем надані докази того, що
право позивача на отримання суми
оплати наданих у листопаді 2007-грудні 2008
послуг з теплозабезпечення в сумі 19631
грн 64 коп. не порушене.

Так 25.12.2007 між сторонами був укладений
договір №610-3/15-2007, згідно якому
відповідач як постачальник
зобов'язвався передати у власність
покупця (позивача) бетон, розчин
бетоний на суму 150000 грн. (орієнтовно)
(п.п. 1.1, 4.4 договору).

Сторони у п. 2.1 договору обумовили, що
найменування, загальна сума,
номенклатура та кількість товару
визначається спеціфікаціями, які є
невід'ємною частиною договору. Такі
специфікації сторонами були складені
та підписані 01.10.2008 №1 на суму 14400 грн 76
коп. (а.с. 70) та 26.12.2008 №2 на суму 7187 грн 50
коп. (а.с. 71).

У п. 6.1 договору №610-315-2007 сторони
передбачили, що за домовленістю сторін,
оплата товару здійснюється за
безготівковим розрахунком, шляхом
взаємозаліку однорідних вимог сторін.

Згідно п. 10.1 договору договір набирає
чинності з дати підписання сторонами
та діє до 31 грудня 200 року, а в частині
розрахунків та гарантій товару - до
повного погашення виконання сторонами
своїх зобов'язань.

Додатковою угодою №1 від 10.11.2008 до
договору №610-3/15-2007 від 25.12.2007 сторони
змінили п. 4.1 договору та виклали його в
редакції: 1. «Орієнтовна ціна діючого
договору складає 30000 грн 00 коп. 2. Інші
умови договору №610-3/15-2007 від 25.12.2007
залишаються незмінними.

Додатковою угодою №2 від 29.12.2008 сторони
змінили п. 10.1 та виклали його в
редакції: 1. Діючий договір вступає в
силу з дати його підписання сторонами
та діє до 31 травня 2009 року, а в частині
розрахунків та гарантій товару - до
повного виконання сторонами своїх
зобов'язань. 2. Інші умови договору
№610-3/15-2007 від 25.12.2007 залишаються
незмінними.

28.02.2008 сторонами був складений акт про
взаємозалік зустрічних однорідних
вимог, згідно якому ЛМКП
«Теплокомуненерго» та ПНВП «Ніка»
дійшли згоди про: ПНВП "Ніка" передано
ЛМКП "Теплокомуненерго" бетон, пісок,
розчин цементний на суму 4899 грн 91 коп.
на погашення заборгованості за
теплозабезпечення співробітників
підприємства з листопада по грудень 2007.

17.03.2008 сторонами був складений акт про
взаємозалік зустрічних однорідних
вимог, згідно якому ЛМКП
«Теплокомуненерго» та ПНВП «Ніка»
дійшли згоди про: ПНВП "Ніка" передано
бетон на суму 6208 грн 75 коп. на погашення
заборгованості за теплозабезпечення
співробітників підприємства з грудня
2007 по березень 2008.

23.12.2008 сторони склали акт про
взаємозалік зустрічних однорідних
вимог, згідно якому ЛМКП
«Теплокомуненерго» та ПНВП «Ніка»
дійшли згоди про: ПНВП "Ніка" передано
бетон на суму 8555 грн 00 коп. на погашення
заборгованості за теплозабезпечення
співробітників підприємства з березня
по грудень 2008.

Вказані акти підписані керівниками
підприємств, головними бухгалтерами та
скріплені печатками підприємств.
Оригінали актів оглянуті судом у
судовому засіданні 04.03.2014.

Згідно зазначених актів відбулось
погашення нарахованої позивачем суми
оплати спожитої відповідачем теплової
енергії за період з листопада 2007 по
грудень 2008 19631 грн 64 коп. шляхом
проведення взаємозаліку за отримані
позивачем бетон,пісок, розчин цегляний
на загальну суму 19663 грн 66 коп.

Можливість проведення взаємозаліку
передбачена п. 6.1 договору поставки
№610-3/15-2007 від 25.12.2007, вимоги сторін є
однорідними (грошові).

Позивач 14.03.2014 надав пояснення, у якому
зазначив, що загальна сума
взаємозаліку 16663 грн 66 коп. не
відображена в бухгалтерському обліку
підприємства, оскільки згідно вказаних
актів взаємозаліку здійснювалось
погашення заборгованості за
теплопостачання працівників
підприємства.

З цього приводу суд приймає до уваги
той факт, що в актах взаємозаліку
відсутнє посилання на прізвища,ім'я та
по батькові працівників, за яких
проводиться погашення, або посилання
на список робітників, за яких
проводиться погашення заборгованості.
Згідно наданого гр. ОСОБА_3 пояснення
від 12.03.2014 (а.с. 145), яка працювала в 2008 на
ПНВП «Ніка» бухгалтером, утримань із
заробітної плати працівників ПНВП
«Ніка» та перерахувань позивачу не
проводилось у зв'язку з відсутністю
підстав для цього; заробітна плата
робітникам підприємства виплачувалась
в повному обсязі. Викладене
підтвердили інші колишні працівники
відповідача - ОСОБА_4 (а.с. 146), ОСОБА_5 (а.с.
147), ОСОБА_6 (а.с. 148).

Як приклад відбувшегося заліку (не
входить до спірного періоду) ПНВП "Ніка"
передано пенобетон на суму 12550 грн 00
коп. на погашення заборгованості за
теплозабезпечення співробітників
підприємства, який позивач прийняв до
уваги, незважаючи на те, що там також
зазначено «теплозабезпечення
співробітників підприємства»,
відповідач надав акт взаємозаліку
зустрічних однорідних вимог від 31.05.2010
(а.с.92).

Крім того, про відсутність
заборгованості відповідача перед
позивачем станом на 01.09.2009 свідчить акт
звіряння розрахунків від 23.10.2012 (а.с. 32).

18.03.2014 позивач надав заяву (а.с. 150), в
якій вказав, що акти взаємозаліку від
28.02.2008, 17.03.2008, 23.12.2008 з боку ЛМКП
«Теплокомуненерго начебто були
підписані директором ОСОБА_2, але
згідно наказу №355 від 15.12.2008 ОСОБА_2
приступив до виконання обов'язків
директора ЛМКП «Теплокомуненерго» з
15.12.2008. Також на всіх трьох
вищезазначених актах співпадають
підписи головного бухгалтера ЛМКП
«Теплокомуненерго», але згідно наказу
№79-к від 10.04.2008 було звільнено ОСОБА_7 -
головного бухгалтера ЛМКП
«Теплокомуненерго».

Крім того, з 2006 року майно позивача
знаходиться у податкові заставі, отже
згідно діючого на той час
законодавства (ЗУ «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами») для здійснення
взаємозаліку ЛМКП «Теплокомуненерго»
повинно було отримати згоду на
здійснення операції з активами від
органу держаної податкової служби,
згода на здійснення взаємозаліку за
актами від 28.02.2008, 17.03.2008, 23.12.2008 відсутня.

Оскільки факт передачі
товарно-матеріальних цінностей за
накладними № 7 від 21.02.2008, №11 від 25.02.2008,
№16 від 11.03.2008, №21 від 14.03.2008, №48 від
24.07.2008, №61 від 23.10.2008, №86 від 10.11.2008 у
позивача викликав сумнів, у
відповідача були витребувані
товарно-транспортні накладні.

Відповідачем були надані суду
товарно-транспортні накладні від 24.08.200,
14.03.2008, 21.02.2008, 21.02.2008, 23.10.2008, 21.02.2008, 25.02.2008,
13.03.2008, 10.11.2008 (а.с. 156-164), за якими
передані товарно-матеріальні цінності
на загальну суму 19663 грн 66 коп., а також
акт безбанківського заліку, складений
29.12.2008, у якому перелічені зазначені
накладні № 7 від 21.02.2008 на суму 4299 грн 91
коп., №11 від 25.02.2008 на суму 600 грн 00 коп.,
№16 від 11.03.2008 на суму 3125 грн 00 коп., №21
від 14.03.2008 на суму 3083 грн 75 коп, №48 від
24.07.2008 на суму 2900 грн 00 коп., №61 від 23.10.2008
на суму 2900 грн 00 коп., №86 від 10.11.2008 на
суму 2755 грн 00 коп. та вказано, що
проводиться залік між сторонами за
поставлену продукцію на суму 19663 грн 66
коп та поставлене тепло на максимальне
теплове навантаження за договором №1357
від 16.01.2001 за період з 01.11.2007 по 31.12.2008
шляхом взаємозаліку на підставі
рахунку №958. Акт підписаний
директорами ЛМКП «Теплокомуненерго»
ОСОБА_2 та ПНВП «Ніка» ОСОБА_6; підписи
скріплені печатками. Несправжність
підпису з боку ОСОБА_2 позивач не довів,
почеркознавчу експертизу справжності
підпису ОСОБА_2 провести позивач не
пропонував

15.04.2014 відповідач знов надав заяву про
сплив терміну позовної давності до
вимог ЛМКП «Теплокомуненерго»,
оскільки знайшов та зміг надати суду
отримані саме в період листопад 2007 -
грудень 2008 рахунки позивача (у
кількості 11 штук), копії яких залучені
до матеріалів справи ( а.с. 181-191).
Відповідач вважає, що строк позовної
давності сплив, оскільки згідно
договору №1357 від 16.01.2001 споживач
повинен сплачувати рахунки за отриману
теплову енергію в 10-ти денний строк з
дня їх отримання, тобто з 10 грудня 2007 по
10 січня 2009 відповідно кожного місяця
надання послуг та отримання рахунків.

Крім того, відповідач 15.04.2014 надав
подорожні листи вантажного автомобіля
від 27.08.2008, 23.10.2008, 21.02.2008, 03.03.2008, 25.02.2008,
10.11.2008, 14.03.2008 ( а.с. 192-199), які співпадають
з товарно-транспортними накладними, на
яких мається печатка позивача,
проставлена на підпису особи, яка
прийняла вантаж.

На запит суду ДПІ в Артемівському
районі м. Луганська Головного
управління Міндоходів у Луганській
області надане пояснення, в якому ДПІ в
Артемівському районі м. Луганська
Головного управління Міндоходів у
Луганській області вказала, що надання
до органів державної податкової служби
копій реєстрів, виданих та отриманих
податкових накладних у електронному
вигляді, як додаток до декларації з ПДВ,
вперше затверджено наказом ДПА України
від 25.01.2011 №41 "Про затвердження форм та
порядку заповнення і подання
податкової звітності з податку на
додану вартість ". До зазначеної дати
надання реєстрів податкових накладних
діючим законодавством не
передбачалось.

Крім того, ДПІ в Артемівському районі м.
Луганська Головного управління
Міндоходів у Луганській області
повідомила про те, що встановити
взаємовідносини між СГД можливо шляхом
проведення контрольно-перевірочних
заходів, а відповідно до п.78.1.11 п.78.1 ст. 78
Податкового кодексу України однією із
обставин для надання права
контролюючому органу провести
документальну позапланову перевірку є
судове рішення суду (слідчого судді)
про призначення перевірки.

Також суд приймає до уваги наявність
ухвали господарського суду Луганської
області від 28.11.2012 у справі №19/5014/2557/2012 (
а.с. 199-201) за позовом Луганського
міського комунального підприємства
"Теплокомуненерго", м.Луганськ до
Приватного науково-виробничого
підприємства "Ніка", м.Луганськ про
стягнення 17485 грн. 18 коп.

Як слідує із ухвали, позивачем була
заявлена до стягнення заборгованість
за період з січня 2009 по липень 2012; про
наявність заборгованості за період з
листопада 2007 по грудень 2008 в сумі 19631
грн 64 коп. позивачем не повідомлялось
та до суми позову по справі №19/5014/2557/2012
та досягнутої мирової угоди борг 19631
грн 64 коп. за період листопад 2007 -
грудень 2008 не включалась.

Викладене свідчить про те, що заявлена
за даним позовом заборгованість в сумі
19631 грн 64 коп. за період з листопада 2007
по грудень 2008 відсутня.

Тому заява відповідача про
застосування строку позовної давності
судом не розглядається.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, а за
правилами ст. 34 цього кодексу
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Надані відповідачем вищезазначені
документи свідчать про те, що
заборгованість відповідача перед
позивачем за надані у листопаді 2007 -
грудні 2008 послуги з теплопостачання
відсутня.

Згідно викладеному у задоволенні
позовних вимог Луганського міського
комунального підприємства
"Теплокомуненерго" до Приватного
науково-виробничого підприємства
"НІКА" про стягнення 19631 грн. 64 коп. слід
відмовити.

Відповідно до ст.ст.44,49 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 44, 49, 82, 84, 85 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд Луганської області

в и р і ш и в:

1. У позові Луганського міського
комунального підприємства
"Теплокомуненерго" до Приватного
науково-виробничого підприємства
"НІКА" про стягнення 19631 грн. 64 коп.
відмовити.

Відповідно до ст.85 Господарського
процесуального кодексу України
рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Дата підписання рішення: 19.05.2014.

Суддя
І.В. Семендяєва