КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" травня 2014 р. Справа№ 910/21926/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дідиченко М.А.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Руденко М.А.

при секретарі Кобець
М.О.

за участю представників:

від позивача: не з'явились;

від відповідача: Черей О.В. -
представник за довіреністю від 18.02.2014
року;

від третьої особи: не з'явились,

розглянувши у відкритому засіданні
апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Мостобуд»

на рішення Господарського суду міста
Києва від 25.02.2014 року

у справі № 910/21926/13 (головуючий
суддя: Шкурдова, Л.М., судді: Сташків Р.Б.,
Полякова К.В.)

за позовом Публічного акціонерного
товариства «Мостобуд»

до Публічного акціонерного
товариства «Альфа-Банк»

третя особа Товариство з обмеженою
відповідальністю «Глоінвест»

про визнання недійсним
положень договору поруки

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
«Мостобуд» звернулось до
Господарського суду міста Києва з
позовом до Публічного акціонерного
товариства «Альфа-Банк» про визнання
недійсними положень договору поруки
№393-П/11 від 08.09.2011 року та як наслідок
визнання договору поруки припиненим.

Позовні вимоги мотивовані тим, що зміст
оскаржуваних пунктів договору поруки
суперечить актам цивільного
законодавства, а саме п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 2 ст.
548, ч.ч. 1, 2 ст. 553, ч. 2 ст. 554, ч. 1 ст. 653 ЦК
України.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 25.02.2014 року у справі № 910/21926/13
у задоволенні позову відмовлено
повністю.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням,
позивач звернувся до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення Господарського суду
міста Києва від 25.02.2014 року та прийняти
нове, яким задовольнити позовні вимоги
у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тими ж
підставами, що і наведені в позовній
заяві.

Відповідно до автоматичного розподілу
справ між суддями, апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
«Мостобуд» по справі № 910/21926/13 передано
на розгляд судді Київського
апеляційного господарського суду
Дідиченко М.А.

Розпорядженням заступника голови
Київського апеляційного
господарського суду від 27.03.2014 року
сформовано для розгляду апеляційної
скарги по справі № 910/21926/13 колегію
суддів у складі Дідиченко М.А.
(головуюча), Руденко М.А., Пономаренко
Є.Ю.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 27.03.2014 року
апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Мостобуд"
прийнято до свого провадження колегією
суддів у складі: Дідиченко М.А.
(головуюча), Руденко М.А., Пономаренко
Є.Ю. та призначено до розгляду на 15.04.2014
року.

У судове засідання 15.04.2014 року
представник відповідача не з'явився,
про поважні причини неявки суд не
повідомили.

Представник позивача та представник
третьої особи у судове засідання 15.04.2014
року не з'явились, однак через відділ
документального забезпечення суду
подали клопотання про відкладення
розгляду справи.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 15.04.2014 року
відкладено розгляд справи до 13.05.2014
року.

Представник позивача та представник
третьої особи у судове засідання 13.05.2014
року не з'явилися, однак через
загальний відділ документального
забезпечення суду подали клопотання
про відкладення розгляду справи у
зв'язку із перебуванням у відрядженні.

Стаття 22 Господарського
процесуального кодексу України
зобов'язує сторони добросовісно
користуватись належними їм
процесуальними правами.

Статтею 77 вказаного Кодексу України
передбачено, що господарський суд
відкладає в межах строків,
встановлених ст.69 цього Кодексу
розгляд справи, коли за якихось
обставин спір не може бути вирішено в
даному засіданні.

У випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Господарський суд з урахуванням
обставин конкретної справи може
відхилити доводи учасника судового
процесу - підприємства, установи,
організації, іншої юридичної особи,
державного чи іншого органу щодо
відкладення розгляду справи у зв'язку з
відсутністю його представника (з
причин, пов'язаних з відпусткою,
хворобою, службовим відрядженням,
участю в іншому судовому засіданні і т.
п.). При цьому господарський суд
виходить з того, що у відповідних
випадках такий учасник судового
процесу не позбавлений права і
можливості забезпечити за
необхідності участь у судовому
засіданні іншого представника згідно з
частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з
числа як своїх працівників, так і осіб,
не пов'язаних з ним трудовими
відносинами. Неможливість такої заміни
представника і неможливість розгляду
справи без участі представника
підлягає доведенню учасником судового
процесу на загальних підставах (статті
32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів
для оплати послуг представника не може
свідчити про поважність причини його
відсутності в судовому засіданні (п. 3.9.2
Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції").

Крім того, нормами чинного
законодавства України не обмежено коло
осіб, які можуть представляти особу в
судовому процесі, тому неможливість
одного з представників відповідача
бути присутнім у судовому засіданні не
перешкоджає реалізації права учасника
судового процесу на участь у судовому
засіданні його іншого представника, а
також реалізації його права на захист
шляхом подання відзиву на позов по
суті. Проте відповідач наданими йому
процесуальними правами не скористався.

Враховуючи вищевикладене, беручи до
уваги, що позивач та третя особа вже
заявляли клопотання про відкладення
розгляду справи, які були задоволенні
судом та те, що наявні у матеріалах
справи документи достатні для
прийняття повного та обґрунтованого
судового рішення, а неявка
представника позивача та третьої особи
за висновками суду, не перешкоджає
вирішенню справи по суті, суд відхиляє
клопотання позивача та третьої особи
про відкладення розгляду справи.

Представник відповідача у судовому
засіданні 13.05.2014 року заперечував проти
задоволення апеляційної скарги, просив
суд рішення суду першої інстанції
залишити без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
дослідивши докази, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм чинного законодавства, Київський
апеляційний господарський суд вважає,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.101 ГПК України
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Як вбачається із матеріалів справи,
08.09.2011 року між Публічним акціонерним
товариством "Альфа-Банк" (надалі -
відповідач, банк) та Товариством з
обмеженою відповідальністю "Глоінвест"
(надалі - позичальник, боржник) було
укладено договір про відкриття
кредитної лінії № 128/11 (надалі -
кредитний договір), згідно умов якого
банк відкриває позичальнику кредитну
лінію та на підставі додаткових угод до
цього договору окремими частинами
(траншами) надає позичальнику кредит у
порядку і на умовах, визначених цим
договором.

Згідно з п. 1.2 - 1.4 кредитного договору
ліміт кредитної лінії (граничний
розмір кредиту) становить 144 000 000,00
гривень, розмір процентів за
користування кредитом складає 16,5%
річних, строк дії кредитної лінії
закінчується 06.09.2016 року.

В забезпечення виконання
позичальником основного зобов'язання
за кредитним договором, 08.09.2011 року між
Публічним акціонерним товариством
"Мостобуд" (надалі -позивач, поручитель)
та банком було укладено договір поруки
№ 392-П/11 (далі - договір поруки), за
умовами п. 2.1 якого, позивач поручається
за виконання позичальником наступних
обов'язків, що виникли на підставі
основного договору (кредитного
договору) або можуть виникнути на
підставі нього в майбутньому:

- обов'язок повернути банку наданий
згідно з кредитним договором кредит
шляхом повернення кожного траншу
частинами, у строки та згідно з
графіком, що визначені в кредитному
договорі та/або додатковій угоді, на
підставі якої цей транш наданий, при
цьому кінцевий строк повернення
кожного з траншів не може перевищувати
строк дії кредитної лінії;

- обов'язок сплачувати банку проценти
за користування кредитом, наданим за
кредитною лінією, у розмірі 16,5% річних
або у будь-якому іншому (більшому або
меншому) розмірі, якщо такий буде
встановлений шляхом зміни кредитного
договору, у строку визначеному в ньому;

- обов'язок сплачувати банку комісію у
строки і розмірі визначені в
кредитному договорі;

- обов'язку у випадках, передбачених
кредитними договором або
законодавством України, достроково (до
настання термінів або строків
повернення/сплати, зазначених вище у
цьому пункті), повернути банку кредит,
сплатити проценти за користування ним
і виконати інші обов'язки, що виникають
з кредитного договору;

- обов'язку сплатити банку неустойку
(пеню, штрафи) та понад суму неустойки
(пені, штрафів) відшкодувати збитки,
заподіяні банку невиконанням або
неналежним виконанням боржником своїх
зобов'язань за кредитним договором.

При цьому, під основним договором,
згідно ст. 1 "Тлумачення термінів"
договору поруки, розуміється кредитний
договір, включаючи всі додаткові угоди
до нього, що укладені на дату набуття
чинності договором поруки або будуть
укладені у майбутньому.

Пунктом 3.1 договору поруки передбачено,
що позичальник та поручитель
відповідають перед банком за порушення
обов'язків, передбачених ст. 2 поговору
поруки, як солідарні боржники.
поручитель відповідає перед банком у
тому ж обсязі, що і позичальник.

Відповідно до п. 5.4 договору поруки
поручитель надає свою згоду на будь-які
зміни обсягу відповідальності
позичальника за кредитним договором, в
тому числі такі, внаслідок яких
відбудеться збільшення обсягу
відповідальності поручителя за
договором поруки, зокрема, але не
виключно, будь-які зміни кредитного
договору, внаслідок яких збільшується
ліміт кредитної лінії, що надається
позичальникові, строк користування
кредитом/частиною, та/або розмір
процентів за користування кредитом,
та/або комісійних винагород, та/або
неустойки (пені, штрафів), та/або
будь-яких інших платежів, які
позичальник згідно з кредитним
договором повинен сплачувати банку та
за виконання яких поручитель
поручається згідно з договором поруки,
і погоджується з тим, що такі зміни не є
підставою для припинення встановленої
цим договором поруки, і встановлена цим
договором порука залишається чинною
протягом строку встановленого п. 5.3
цього договору, а поручитель
відповідає перед банком у тому ж
обсязі, що і боржник, з урахуванням
будь-яких майбутніх змін обсягу
відповідальності позичальника за
кредитним договором.

Згідно з п. 5.3 договору поруки, цей
договір набуває чинності з моменту
його підписання сторонами та
скріплення печатками сторін і діє до
повного виконання зобов'язань боржника
за кредитним договором. порука за цим
договором припиняється, якщо протягом
трьох років від дня настання строку
виконання зобов'язання, забезпеченого
порукою, банк не пред'явить до
поручителя вимоги або позову, а також в
інших випадках передбачених чинним
законодавством України.

Звертаючись до суду першої інстанції,
позивач зазначив, що до кредитного
договору банком та позичальником було
внесено ряд змін, які як стверджує
позивач, не відтворені в договорі
поруки, а саме :

Додатковою угодою № 1 від 08.09.11 р. до
кредитного договору доповнено статтю 8
"Контроль за фінансовим станом і
діяльністю позичальника" кредитного
договору пунктом 8.13, а також внесено
зміни до пункту 11.6 статті 11 "Наслідки
порушення позичальником зобов'язань та
дострокове повернення кредиту"
кредитного договору.

Пункт 11.6 договору поруки надає банку
право вимагати дострокового
повернення кредиту, сплати процентів
за користування ним і виконання усіх
інших зобов'язань позичальника за
кредитним договором у строк не пізніше
10 календарних днів з дати направлення
позичальнику відповідної вимоги, було
доповнено абзацом, який встановлює
додаткову підставу для зазначеної
вимоги банку: у разі невиконання чи
неналежного виконання позичальником
будь-якого з обов'язків, передбачених п.
8.13 кредитного договору.

Додатковою угодою № 3 від 05.12.11 до
кредитного договору було внесено ряд
змін, зокрема:

- доповнено статтю 8 "Контроль за
фінансовим станом і діяльністю
позичальника" кредитного договору
пунктом 8.14 в редакції наступного
змісту: "8.14. Позичальник зобов'язаний
після прийняття об'єкта в експлуатацію
щоквартально, в строк до 25-го числа
місяця, наступного за звітнім
кварталом, надавати банку виписки про
надходження коштів за звітній квартал
по всім відкритим рахункам в інших
банках";

- абзац шостий пункту 11.2. статті 12
"Наслідки порушення позичальником
зобов'язань та дострокове повернення
кредиту" кредитного договору викладено
в новій редакції: "- за кожен випадок
невиконання та/або неналежного
виконання умов пунктів 8.10 та/або 8.11
та/або 8.14 цього договору - штраф у
розмірі 10 000,00 (десять тисяч,00) гривень.";

- абзац чотирнадцятий пункту 11.6 статті
11 "Наслідки порушення позичальником
зобов'язань та дострокове повернення
кредиту" кредитного договору викладено
в новій редакції наступного змісту: "- у
разі невиконання чи неналежного
виконання позичальником будь-якого з
обов'язків, передбачених пунктом 2.5., та
/або пунктом 2.6.,та /або підпунктів 8.7.-8.9.
пункту 8.10, та/або пункту 8.11., та/або
пункту 8.12, та/або пункту 8.14, цього
договору".

Крім того, позивач зазначає, що
положення договору поруки, а саме: абз. 3
п. 1.1. статті "Тлумачення термінів" в
частині слів "...або будуть укладені у
майбутньому"; п. 2.1 статті 2 "Предмет
договору" в частині слів "... або можуть
виникнути на підставі нього у
майбутньому"; п. 5.4 статті 5 "Строк дії та
інші умови договору" повністю, - є
недійсними, надана в забезпечення
виконання позичальником основного
зобов'язання за кредитним договором
порука є припиненою, а у відповідача
відсутнє право на стягнення грошових
коштів з позивача на підставі договору
поруки.

Обґрунтовуючи недійсність пунктів
договору, позивач вказує на те, що
положення договору поруки не
відповідають вимогам закону, що
встановлюють обов'язковість
попередньої визначеності основного
(забезпечуваного) зобов'язання задля
забезпечення можливості виконання
поручителем своїх обов'язків.

Однак, як вірно встановлено судом
першої інстанції вищевказані
твердження позивача є
необґрунтованими враховуючи наступне.

Ч. 2 ст. 553 та ч. 1 ст. 554 ЦК України
встановлює обов'язкову попередню
визначеність основного зобов'язання
для можливості існування
забезпечувального в контексті обсягів
останнього.

На виконання зазначених положень
закону сторони договору поруки чітко
визначили в п. 2.1 договору поруки
основне (забезпечувальне) зобов'язання.

Згідно з п. 2.1 договору поруки позивач
поручається за виконання Третьою
особою наступних обов'язків, що виникли
на підставі основного договору
(кредитного договору) або можуть
виникнути на підставі нього в
майбутньому:

- обов'язок повернути банку наданий
згідно з кредитним договором кредит
шляхом повернення кожного траншу
частинами, у строки та згідно з
графіком, що визначені в кредитному
договорі та/або додатковій угоді, на
підставі якої цей транш наданий, при
цьому кінцевий строк повернення
кожного з траншів не може перевищувати
строк дії кредитної лінії;

- обов'язок сплачувати банку проценти
за користування кредитом, наданим за
кредитною лінією, у розмірі 16,5% річних
або у будь-якому іншому (більшому або
меншому) розмірі, якщо такий буде
встановлений шляхом зміни кредитного
договору, у строки визначені в ньому;

- обов'язок сплачувати банку комісію у
строки і розмірі визначені в
кредитному договорі;

- обов'язку у випадках, передбачених
кредитними договором або
законодавством України, достроково (до
настання термінів або строків
повернення/сплати, зазначених вище у
цьому пункті), повернути банку кредит,
сплатити проценти за користування ним
і виконати інші обов'язки, що виникають
з кредитного договору;

- обов'язку сплатити банку неустойку
(пеню, штрафи) та понад суму неустойки
(пені, штрафів) відшкодувати збитки,
заподіяні банку невиконанням або
неналежним виконанням боржником своїх
зобов'язань за кредитним договором.

При цьому, посилання позивача на те, що
умова про забезпечення договором
поруки обов'язків третьої особи, що
можуть виникнути на підставі основного
договору в майбутньому, не дає
можливість чітко визначити основне
зобов'язання є необґрунтованими,
оскільки відповідно до ч. 3 ст. 6 ЦК
України сторони в договорі можуть
відступити від положень актів
цивільного законодавства і
врегулювати свої відносини на власний
розсуд.

Сторони в договорі не можуть
відступити від положень актів
цивільного законодавства, якщо в цих
актах прямо вказано про це, а також у
разі, якщо обов'язковість для сторін
положень актів цивільного
законодавства випливає з їх змісту або
із суті відносин між сторонами.

Позивачем не наведено жодної норми
чинного законодавства яка б містила
заборону забезпечувати договором
поруки обов'язків особи, що можуть
виникнути на підставі основного
договору в майбутньому.

Частиною 1 ст. 627 ЦК України визначено,
що відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Таким чином, оскаржувані умови
договору є результатом домовленості
сторін, які вільні у визначенні
зобов'язань за договором та будь-яких
інших умов своїх взаємовідносин, що не
суперечать законодавству України.

Аналогічна позиція міститься в
постанові Верховного Суду України №
3-62г10 від 17.01.2011р. у справі № 5020-10/012 та
постанові Вищого господарського суду
України від 30.03.2011р. у справі № 14/124, в
яких судами зазначено наступне:
передбачення можливості зміни розміру
процентів та строків їх сплати є
результатом домовленості сторін, які
вільні у визначенні зобов'язань за
договором та будь-яких інших умов своїх
взаємовідносин, що не суперечать
законодавству України. Допустимою є
також попередня згода поручителя про
зміну умов основного договору, в тому
числі виражена в договорі поруки.

Беручи до уваги викладене, колегія
суддів зазначає, що судом першої
інстанції обгнутовано відмовлено у
задоволенні позовних вимог щодо
визнання недійсними деяких положень
договору поруки.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України
порука припиняється з припиненням
забезпеченого нею зобов'язання, а також
у разі зміни зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності. Тобто закон пов'язує
припинення поруки із зміною основного
зобов'язання за відсутності згоди
поручителя на таку зміну та за умови
збільшення обсягу відповідальності
поручителя, а не із зміною будь-яких
умов основного зобов'язання,
забезпеченого порукою.

Як встановлено судом та витікає із
матеріалів справи сторони не вносили
до кредитного договору умови, які б
збільшували обсяг основного
зобов'язання без згоди поручителя
(розмір кредитних коштів, % ставки за
користування кредитними коштами,
строки повернення кредитних коштів), а
зазначені позивачем зміни до
кредитного договору не впливають на
розмір основного боргу.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку про відстуінсть
доказів, які б свідчили про збільшення
сторонами обсягу відповідальності
поручителя без його згоди, а тому суд
першої інстанції обгрунтовано
відмовив у задоволенні вимог про
визнання припиненою поруки.

За таких обставин висновки суду першої
інстанції про встановлені обставини і
правові наслідки є вичерпними,
відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, а тому рішення
Господарського суду міста Києва від
25.02.2014 року у справі № 910/21926/13
відповідає чинному законодавству,
фактичним обставинам та матеріалам
справи і підстав для його скасування не
вбачається.

Згідно із ст. 49 ГПК України, витрати по
сплаті судового збору за подання
апеляційної скарги покладаються на
заявника.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103-105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Полікомбанк»
на рішення Господарського суду міста
Києва від 25.02.2014 року залишити без
задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста
Києва від 25.02.2014 року у справі № 910/21926/13 -
без змін.

3. Матеріали справи № 910/21926/13 повернути
до Господарського суду міста Києва.

Постанова може бути оскаржена протягом
двадцяти днів до Вищого господарського
суду України.

Головуючий суддя
М.А. Дідиченко

Судді
Є.Ю. Пономаренко

М.А. Руденко