м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/5002/14 29.04.14За позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім ІЕК.УКР"
до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Інжинірингова
про стягнення 166 775,98 грн.
Суддя Бондаренко Г. П.
Представники сторін:
Від позивача Рудаков Р. Є. (дов.
б/н від 19.09.2013 року)
Від відповідача не з'явився
Відповідно до ст. 85 ГПК України в
судовому засіданні 29.04.2014 р. оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім ІЕК.УКР"
(далі за текстом - позивач) звернулось
до Господарського суду міста Києва з
позовною заявою до Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Інжинірингова Компанія "Нова Лайт"
(далі за текстом - відповідач) про
стягнення 166775,98 грн. за договором
поставки № ТД - 33 від 05.11.2012 року, з яких
134363,12 грн. основного боргу, 13942,02 грн. 36 %
річних за користування чужими
грошовими коштами, 5034,53 грн. пені, 13436,31
грн. 10% штрафу, а також позивач просить
покласти на відповідача витрати по
оплаті судового збору.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 26.03.2014 року позовну заяву
прийнято до розгляду, порушено
провадження у справі № 910/5002/14, розгляд
справи призначено на 29.04.2014 року.

28.04.2014 року через відділ канцелярії
Господарського суду міста Києва
представником позивача подані
документи на виконання ухвали про
порушення провадження у справі.

Крім того, 28.04.2014 року через відділ
канцелярії Господарського суду міста
Києва представником відповідача
подано клопотання про відкладення
розгляду справи на іншу дату. В судове
засідання 29.04.2014 року представник
відповідача не з'явився, про свою
відсутність суд повідомив, подавши
клопотання про відкладення розгляду
справи на іншу дату.

Розглянувши подане клопотання про
відкладення розгляду справи, суд
прийшов до висновку, що воно не
підлягає задоволенню з огляду на
наступне.

У пункті 3.9.2. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" від
26.12.2011 року N 18 зазначено, що
господарський суд з урахуванням
обставин конкретної справи може
відхилити доводи учасника судового
процесу - підприємства, установи,
організації, іншої юридичної особи,
державного чи іншого органу щодо
відкладення розгляду справи у зв'язку з
відсутністю його представника (з
причин, пов'язаних з відпусткою,
хворобою, службовим відрядженням,
участю в іншому судовому засіданні і т.
п.). При цьому господарський суд
виходить з того, що у відповідних
випадках такий учасник судового
процесу не позбавлений права і
можливості забезпечити за
необхідності участь у судовому
засіданні іншого представника згідно з
частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з
числа як своїх працівників, так і осіб,
не пов'язаних з ним трудовими
відносинами. Неможливість такої заміни
представника і неможливість розгляду
справи без участі представника
підлягає доведенню учасником судового
процесу на загальних підставах (статті
32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів
для оплати послуг представника не може
свідчити про поважність причини його
відсутності в судовому засіданні.

Суд звертає увагу на те, що відповідач
як юридична особа не був позбавлений
права та можливості на направлення
іншого представника в судове
засідання. Крім того, відповідача було
завчасно повідомлено про розгляд
справи (31.03.14 року), що свідчить про
достатність часу для підготовки
відповідачем відзиву щодо заявлених
вимог та можливість відрядити
уповноважену довіреністю особу до
Господарського суду міста Києва для
участі в судовому засіданні. Крім того,
в поданій відповідачем довіреності
зазначено двох представників
відповідача у справі Самойленко А.О. та
Кислова С.О.

Позовні вимоги мотивовані неналежним
виконанням з боку відповідача його
зобов'язань за договором поставки № ТД
- 33 від 05.11.2012 року, в частині оплати
поставленого товару.

Відповідач відзиву на позовну заяву не
надав, викладеного позивачем не
спростував.

Враховуючи те, що не з'явлення
представника відповідача не
перешкоджає розгляду справи по суті, а
матеріали справи є достатніми для
вирішення спору в даному судовому
засіданні, відповідач не скористався
своїм процесуальним правом на надання
відзиву та направлення представника
для участі в судове засідання, суд
вважає за можливе розглянути позов у
відсутності представника відповідача,
за наявними у справі матеріалами
згідно з вимогами статті 75
Господарського процесуального кодексу
України.

При цьому, суд зазначає, що у
відповідності до п. 3.13. постанови
Пленуму Вищого Господарського суду
України № 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" зазначено: неподання
або несвоєчасне подання стороною у
справі, іншим учасником судового
процесу доказів з неповажних причин,
спрямоване на затягування судового
процесу, має розцінюватися
господарським судом як зловживання
процесуальними правами. У разі
неподання учасником судового процесу з
неповажних причин або без повідомлення
причин матеріалів та інших доказів,
витребуваних господарським судом,
останній може здійснити розгляд справи
за наявними в ній матеріалами та
доказами або, з огляду на обставини
конкретної справи, залишити позов без
розгляду на підставі пункту 5 частини
першої статті 81 ГПК. У наведених
випадках відповідні докази не повинні
прийматися в подальшому й судом
апеляційної інстанції.

Розглянувши подані матеріали,
заслухавши пояснення повноважного
представника позивача, всебічно і
повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

05.11.2012 року між позивачем, як
постачальником, та відповідачем, як
покупцем, укладено договір поставки №
ТД - 33 від (далі за текстом - договір),
відповідно до п.1.1. якого постачальник
зобов'язується передати у власність, а
покупець зобов'язується прийняти і
вчасно оплатити електротехнічну та
іншу продукцію на умовах даного
договору.

Згідно з п. 4.4. договору, відповідач
сплачує кожну поставлену партію товару
у сумі, зазначеній у накладній, не
пізніше 45 календарних днів з моменту
виписки накладної.

Відповідно до п. 6.3. договору, у разі не
оплати товару після спливу строку,
зазначеного у п. 4.4. договору,
відповідач сплачує на користь позивача
пеню у розмірі 0,1% від суми боргу за
кожен день прострочення оплати товару.

Крім того, пунктом 6.3. договору
встановлено, у разі прострочення
оплати товару більш 30 календарних днів
з моменту спливу граничного строку,
зазначеного у п. 4.4. договору відповідач
додатково зобов'язаний сплатити на
користь позивача штраф у розмірі 10% від
загальної суми такої простроченої
заборгованості.

У відповідності до п. 6.4. договору, у
разі не оплати товару після спливу
граничного строку, встановленого п. 4.4.
договору, відповідач зобов'язаний
сплатити позивачу проценти, у розмірі
36% річних від суми простроченої
заборгованості, за користування чужими
грошовими коштами за весь період
існування простроченої
заборгованості.

Згідно п. 9.1. договору договір вступає в
силу з моменту підписання та діє до
31.12.2012 року.

24.12.2012 року сторони уклали додаткову
угоду № 1 до договору, відповідно до
якої продовжили строк дії договору до
31.12.2013 року.

На виконання умов договору позивач
поставив відповідачу товар, що
підтверджується наступними
документами, копії яких додані в
матеріали справи:

- Видаткова накладна № ТДУ-00007217 від
30.09.2013р. на суму 113 310,17 грн.,
рахунок-фактура № ТДУ-00008589 від
30.09.2011р.), довіреність № 3009-14 від
30.09.2013р.;

- Видаткова накладна № ТДУ-00008595 від
13.11.2013р. на суму 891, 67 грн.,
рахунок-фактура № ТДУ-00010195 від
12.11.2013р., довіреність № 1211-09 від
12.11.2013р.;

- Видаткова накладна № ТДУ-00008693 від
15.11.2013р. на суму 4792,44 грн.,
рахунок-фактура № ТДУ-00010359 від
14.11.2013р., довіреність № 1411-12 від
14.11,2013р.;

- Видаткова накладна № ТДУ-00008698 від
15.11.2013р. на суму 4729,28 грн.,
рахунок-фактура № ТДУ-00010430 від
15.11.2013 р., довіреність № 1511-15 від
15.11.201 З р.;

- Видаткова накладна № ТДУ-00008760 від
19.11.2013р. на суму 1241,42 грн.,
рахунок-фактура № ТДУ-00010448 від
18.11.2013р., довіреність № 1811-08 від
18.11.2013 р.;

- Видаткова накладна № ТДУ-00008829 від
20.11.2013р. на суму 377,33 грн.,
рахунок-фактура № ТДУ-00010524 від
19.11.2013р., довіреність № 1911-08 від
19.11.2013р.;

- Видаткова накладна № ТДУ-00008888 від
22.11.2013р. на суму 275,56 грн.,
рахунок-фактура № ТДУ-00010630 від
21.11.2013р., довіреність № 2111-08 від
21.11.2013р.;

- Видаткова накладна № ТДУ-00008983 від
26.11.2013р. на суму 614,74 грн.,
рахунок-фактура № ТДУ-00010738 від
25.11.2013р., довіреність № 2511-22 від
25.11.2013р.;

- Видаткова накладна № ТДУ-00009071 від
28.11.2013р. на суму 1978,39 грн.,
рахунок-фактура № ТДУ-00010789 від 26.11.2013р.,
довіреність № 2611-15 від 26.11.2013р.;

- Видаткова накладна № ТДУ-00009072 від
28.11.2013р. на суму 1377,64 грн.,
рахунок-фактура № ТДУ-00010851
від 27.11.2013р., довіреність № 2611-15
від 26.11.2013р.;

- Видаткова накладна № ТДУ-00009116 від
29.11.2013р. на суму 327,06 грн.,
рахунок-фактура № ТДУ-00010870 від 28.11.2013р.,
довіреність № 2811-14 від 28.1 1,2013р.;

- Видаткова накладна № ТДУ-00009161 від
29.11.2013р. на суму 1252,56 грн.,
рахунок-фактура № ТДУ-00010935 від 29.11.2013р.,
довіреність № 2911-12 від 29.11.2013р.;

- Видаткова накладна № ТДУ-00009195 від
03.12.2013р. на суму 273,96 грн.,
рахунок-фактура № ТДУ-00010987
від 02.12.2013р., довіреність № 212-12
від 02.12.2013р.;

- Видаткова накладна № ТДУ-00009226 від
04.12.2013р. на суму 551,82 грн.,
рахунок-фактура № ТДУ-00011023 від
03.12.2013р., довіреність № 312-09 від
03.12.2013р.;

- Видаткова накладна № ТДУ-00009227 від
04.12.2013р. на суму 6878,17 грн.,
рахунок-фактура № ТДУ-00010903 від 02.12.2013 р.,
довіреність № 212-12 від 02.12.2013р.;

- Видаткова накладна № ТДУ-00009265 від
05.12.2013р. на суму 2918,57 грн.,
рахунок-фактура № ТДУ-00011085 від
04.12.2013р., довіреність № 412-11 від
04.12.2013р.;

- Видаткова накладна № ТДУ-00009315 від
06.12.2013р. на суму 261,66 грн.,
рахунок-фактура № ТДУ-00011170 від
06.12.2013р., довіреність № 612-01 від 06.12.2013р.;

- Видаткова накладна № ТДУ-00009341 від
09.12.2013р. на суму 2183,24 грн.,
рахунок-фактура № ТДУ-00011189 від
06.12.2013р., довіреність № 612-10 від 06.12.2013р.;

- Видаткова накладна № ТДУ-00009342 від
09.12.2013р. на суму 4680,18 грн.,
рахунок-фактура № ТДУ-00011202
від 09.12.2013р., довіреність № 912-03
від 09.12.2013р.;

- Видаткова накладна № ТДУ-00009397 від
10.12.2013р. на суму 871,36 грн.,
рахунок-фактура № ТДУ-00011224 від 09.12.2013р.,
довіреність № 912-13 від 09.12.2013р.;

- Видаткова накладна № ТДУ-00009488 від
12.12.2013р. на суму 458,64 грн.,
рахунок-фактура № ТДУ-00011313 від
11.12.2013р., довіреність № 1112-10 від
11.12.2013 р.;

- Видаткова накладна № ТДУ-00009531 від
13.12.2013р. на суму 1180,18 грн.,
рахунок-фактура № ТДУ-00011369
від 12.12.2013р., довіреність № 1212-14 від
02.12.2013р.;

- Видаткова накладна № ТДУ-00009652 від
18.12.2013р. на суму 1497,13 грн.,
рахунок-фактура № ТДУ-00011531 від
17.12.2013р., довіреність № 1712-19 від 17.12.2013р.;

- Видаткова накладна № ТДУ-00009728 від
20.12.2013р. на суму 799,93 грн.,
рахунок-фактура № ТДУ-00011638 від
19.12.2013р., довіреність № 1912-11 від
19.12.2013р.;

- Видаткова накладна № ТДУ-00009729 від
20.12.2013р. на суму 816,29 грн.,
рахунок-фактура № ТДУ-00011704 від
20.12.2013р., довіреність № 2012-06 від
20.12.2013р.;

- Видаткова накладна № ТДУ-00009871 від
25.12.2013р. на суму 2629,16 грн.,
рахунок-фактура № ТДУ-00011758 від
23.12.2013р., довіреність № 2312-07 від
23.12.2013р.;

- Видаткова накладна № ТДУ-00009907 від
26.12.2013р. на суму 504,74 грн.,
рахунок-фактура № ТДУ-00011842 від
25.12.2013р.,довіреність № 2512-06 від
25.12.2013р.

В порушення умов Договору, відповідач
виконав зобов'язання щодо оплати
отриманого товару лише частково у сумі
52 310 грн. 17 коп. (23 310, 17 грн. до подання
позову до суду та 29 000, 00 після
порушення провадження у справі) за
видатковою накладною № ТДУ-00007217 від
30.09.2013р., що підтверджується
матеріалами справи (банківськими
виписками).

Станом на момент винесення рішення,
відповідач має прострочене грошове
зобов'язання перед позивачем за
поставлений товар на загальну суму 105 363
грн. 12 коп.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд вважає, що
провадження щодо стягнення з
відповідача основної заборгованості
за договором в розмірі 29 000, 00 грн.
підлягає припиненню відповідно до п. 1-1
ч. 1 ст. 80 ГПК України, інші позовні
вимоги, в частині стягнення 105 363, 12 грн.
основної заборгованості, 5 034, 53 грн.
пені, 13 436, 31 грн. 10 % штрафу та 13 942, 02
грн. 36 % річних за користування чужими
грошовими коштами підлягають
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Договір поставки № ТД - 33 від 05.11.2012 року
є договором поставки, а відтак у
відповідній частині між сторонами
виникли правовідносини, які підпадають
під правове регулювання Глави 54
Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для
виникнення у його сторін господарських
зобов'язань, а саме
майново-господарських зобов'язань
згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського
кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509
Цивільного кодексу України, і згідно
ст. 629 Цивільного кодексу України є
обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 655 ЦК України за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Поряд з цим, стаття 712 ЦК України
регулює відносини, що виникають із
договору поставки. Так, за договором
поставки продавець (постачальник), який
здійснює підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 712 ЦК України
до договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін. Законом можуть бути
передбачені особливості регулювання
укладення та виконання договорів
поставки, у тому числі договору
поставки товару для державних потреб.

Як встановлено судом, позивачем у
відповідності до вимог чинного
законодавства та умов договору
поставлено відповідачу товар на суму
157 673, 29 грн., що підтверджується
матеріалами справи.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено судом, при укладанні
договору сторони погодили, що покупець
оплачує кожну поставлену партію товару
в сумі вказаній в накладній, не пізніше
45 календарних днів з моменту виписки
видаткової накладної.

Судом встановлено, що станом на момент
складення та підписання позову 134 363, 12
грн.

Станом на момент винесення рішення по
справі заборгованість відповідача
перед позивачем за поставлений товар
оплачена частково в розмірі 29 000, 00
грн., що підтверджується матеріалами
справи. При цьому, як вбачається із
матеріалів справи, часткова оплата
поставленого товару здійснена
відповідачем з порушенням строків
оплати встановлених договором.

Відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України
господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо відсутній
предмет спору. Згідно п. 4.4. Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції"
господарський суд припиняє
провадження у справі, у зв'язку з
відсутністю предмета спору (пункт 1-1
частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у
випадку припинення існування предмета
спору (наприклад, сплата суми боргу,
знищення спірного майна, скасування
оспорюваного акта державного чи іншого
органу тощо), якщо між сторонами, у
зв'язку з цим не залишилося
неврегульованих питань.

Враховуючи, що відповідачем сплачено
частину основного боргу за договором
за поставлений товар, що
підтверджується матеріалами справи,
між сторонами відсутній спір щодо
стягнення 29000,00 грн. основного боргу,
відповідно провадження по справі в цій
частині підлягає припиненню.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. При цьому, до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
ЦК України з урахуванням особливостей,
передбачених ГК України.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

В силу ст. 599 ЦК України зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином.

Частина 1 ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України
передбачає, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Доказів на підтвердження сплати
заборгованості у розмірі 105 363 грн. 12
коп. відповідачем суду не надано.

Факт наявності боргу у відповідача
перед позивачем за договором в сумі 105
363, 12 грн. належним чином доведений,
документально підтверджений і
відповідачем не спростований, строк
оплати товару, у відповідності до п. 4.4.
договору є таким, що настав, а тому
позовні вимоги в частині стягнення з
відповідача 105 363, 12 грн. основного
боргу підлягають задоволенню.

У відповідності до ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Відповідно до ст. 230 ГК України,
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Розмір штрафних санкцій передбачений
ст. 231 ГК України. Згідно ч. 4 ст. 231 ГК
України, у разі якщо розмір штрафних
санкцій законом не визначено, санкції
застосовуються в розмірі,
передбаченому договором. При цьому,
розмір санкцій може бути встановлено
договором у відсотковому відношенні до
суми невиконаної частини зобов'язання
або у певній, визначеній грошовій сумі,
або у відсотковому відношенні до суми
зобов'язання незалежно від ступеня
його виконання, або у кратному розмірі
до вартості товарів (робіт, послуг).

Частиною 6 ст. 231 ГК України, штрафні
санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Відповідно до ст. 549 ЦК України пенею є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми несвоєчасно виконаного
грошового зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" розмір
пені обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період за який сплачується
пеня.

Пунктом 6.3. договору, сторони погодили,
що у разі не оплати товару після спливу
строку, зазначеного у п. 4.4. договору
відповідач сплачує на користь позивача
пеню у розмірі 0,1% від суми боргу за
кожен день прострочення оплати товару.

З огляду на викладене, позовні вимоги
щодо стягнення з відповідача на
користь позивача пені в розмірі 5034, 53
грн. за загальний період прострочення з
15.11.2013 року по 20.03.2014 року, у
відповідності до п. 6.3. договору
ґрунтуються на законі і договорі, і
відповідно підлягають задоволенню
згідно розрахунку позивача не більше
подвійної облікової ставки НБУ.

При цьому, суд зазначає, що позивачем
розрахована пеня за прострочення
зобов'язання по оплаті поставленого
товару за видатковою накладною №
ТДУ-00007217 від 30.09.2013р. виходячи із
кінцевої суми заборгованості на момент
нарахування - 90 000, 00 грн. (без
врахування поетапних часткових оплат),
що призвело до зменшення суми пені
нарахованої позивачем, порівняно з
розрахунком суду, проте оскільки при
вирішенні спору суд не має права
виходити за межі позовних вимог,
позовні вимоги в цій частині
задовольняються із розрахунку
позивача.

Відповідно до ч. 5 ст. 694 Цивільного
кодексу України якщо покупець
прострочив оплату товару, на
прострочену суму нараховуються
проценти відповідно до статті 536 цього
Кодексу від дня, коли товар мав бути
оплачений, до дня його фактичної
оплати. Договором купівлі-продажу може
бути передбачений обов'язок покупця
сплачувати проценти на суму, що
відповідає ціні товару, проданого в
кредит, починаючи від дня передання
товару продавцем.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за
користування чужими грошовими коштами
боржник зобов'язаний сплачувати
проценти, якщо інше не встановлено
договором між фізичними особами.
Розмір процентів за користування
чужими грошовими коштами
встановлюється договором, законом або
іншим актом цивільного законодавства.

Як встановлено судом, пунктом 6.4.
договору сторони погодили зобов'язання
відповідача сплачувати у разі не
оплати товару після спливу граничного
строку, встановленого п. 4.4. договору,
проценти у розмірі 36% річних від суми
простроченої заборгованості, за
користування чужими грошовими коштами
за весь період існування простроченої
заборгованості.

Враховуючи викладені норми чинного
законодавств та умови договору
укладеного між сторонами, позовні
вимоги щодо стягнення з відповідача на
користь позивача 13 942, 02 грн. 36 % річних
за користування чужими грошовими
коштами у відповідності до п. 6.4.
договору за період прострочення з
15.11.2013 року по 20.03.2014 року ґрунтуються на
законі і договорі, і відповідно
підлягають задоволенню згідно
розрахунку позивача. При цьому суд
зазначає, що позивачем розраховані 36 %
відсотків за користування чужими
грошовими коштами за прострочення
зобов'язання по оплаті поставленого
товару за видатковою накладною №
ТДУ-00007217 від 30.09.2013р. виходячи із
кінцевої суми заборгованості на момент
нарахування - 90000, 00 грн. (без врахування
поетапних часткових оплат), що призвело
до зменшення суми відсотків
нарахованих позивачем, порівняно з
розрахунком суду, проте оскільки при
вирішенні спору суд не має права
виходити за межі позовних вимог,
позовні вимоги в цій частині
задовольняються із розрахунку
позивача.

Відповідно до п. 6.3. договору у разі
прострочення оплати товару більш 30
календарних днів з моменту спливу
граничного строку, зазначеного у п. 4.4.
договору відповідач додатково
зобов'язаний сплатити на користь
позивача штраф у розмірі 10% від
загальної суми такої простроченої
заборгованості.

У відповідності до ст. 549 ЦК України,
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.

У відповідності до ч. 4 ст. 231 ГК України,
у разі якщо розмір штрафних санкцій
законом не визначено, санкції
застосовуються в розмірі,
передбаченому договором.

У відповідності до п. 66 Положенням про
поставку продукції
виробничо-технічного призначення, яке
затверджене постановою Ради Міністрів
СРСР від 25.07.1988 року №888 (далі по тексту -
Положення), за безпідставну відмову від
акцепту платіжної вимоги (повністю чи
частково), а також за ухилення від
оплати продукції при інших формах
розрахунків покупець (платник) сплачує
постачальнику штраф у розмірі 5
відсотків суми, від уплати якої він
відмовився чи ухилився.

Постановою Верховної Ради України "Про
порядок тимчасової дії на території
України окремих актів законодавства
СРСР"№1545-ХІІ від 12.09.1991р. встановлено,
що до прийняття відповідних актів
законодавства України на території
республіки застосовуються акти
законодавства Союзу РСР з питань, які
не врегульовані законодавством
України, за умови, що вони не суперечать
Конституції і законам України.

У відповідності до п. 6 постанови
Пленуму Верховного суду України "Про
застосування Конституції України при
здійсненні правосуддя" зазначено, що
закони та інші нормативні акти,
прийняті до набуття чинності
Конституцією, є чинними в частині, що не
суперечить їй (ст. 1 розділу XV
Конституції). У зв'язку з цим при
розгляді справи суд може на підставі
Постанови Верховної Ради України від 12
вересня 1991 р. "Про порядок тимчасової
дії на території України окремих актів
законодавства СРСР" застосувати
нормативні акти колишнього Союзу РСР,
які не суперечать Конституції і
законам України. Крім того, в договорі,
укладеному між сторонами у п. 2.2
міститься посилання по постанови
Держарбітражу СРСР, що свідчить про те,
що сторони погодили застосування таких
актів до правовідносин, що виникли між
сторонами, а отже і щодо граничного
розміру штрафу встановленими
вказаними нормативними актами.

З огляду на вищевикладене та на те, що
розмір штрафу за несвоєчасну оплату
поставленого товару встановлено
законодавством, а саме п. 66 Положення,
враховуючи прострочення відповідачем
грошового зобов'язання щодо оплати
поставленого товару, суд задовольняє
вимогу про стягнення з відповідача
штрафу у розмірі 5% за прострочення
оплати товару, що становить 6 718, 16 грн.
(134 363, 12 * 5 %).

Підсумовуючи вище викладене,
провадження щодо стягнення з
відповідача основної заборгованості
за договором в розмірі 29 000, 00 грн.
підлягає припиненню відповідно до п. 1-1
ч. 1 ст. 80 ГПК України, інші позовні
вимоги, в частині стягнення 105 363, 12 грн.
основного боргу, 13 942, 02 грн. 36 %
відсотків річних, 5 034, 53 грн. пені, 13 436,
31 грн. 10 % штрафу підлягають частковому
задоволенню. Стягненню з відповідача
на користь позивача підлягають 105 363, 12
грн. основного боргу, 13 942, 02 грн. 36 %
відсотків річних, 5 034, 53 грн. пені за
загальний період прострочення з 15.11.2013
року по 20.03.2014 року та 6 718, 16 грн.
штрафу.

Судові витрати покладаються на
відповідача відповідно до ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України. Пунктом 4.7 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
21.02.2013 року за № 7 передбачено, що
частиною другою статті 49 ГПК
передбачено, що в разі коли спір виник
внаслідок неправильних дій сторони,
господарський суд має право покласти
на неї судовий збір незалежно від
результатів вирішення спору. Зазначена
норма виступає процесуальною санкцією,
яка застосовується господарським
судом незалежно від того, чи заявлялося
відповідне клопотання заінтересованою
стороною.

У такому застосуванні суду слід
виходити з широкого розуміння даної
норми, маючи на увазі, що передбачені
нею наслідки можуть наставати і в разі
неправомірної бездіяльності винної
особи, яка не вжила заходів до
поновлення порушених нею прав і
законних інтересів іншої особи
(зокрема, ухилялася від задоволення її
заснованих на законі вимог), що змусило
останню звернутися за судовим
захистом. Так, якщо зменшення позивачем
розміру позовних вимог пов'язане з
частковим визнанням та задоволенням
позову відповідачем після подання
позову, то судовий збір у відповідній
частині покладається на відповідача.
Або у разі коли в позові відмовлено, але
з обставин справи вбачається, що спір
доведено до судового розгляду
внаслідок ухилення відповідача від
розгляду претензії позивача, якщо вона
пред'являлася (статті 6 - 8 ГПК), то
судовий збір також покладається на
відповідача.

Отже, зі змісту наведеної норми, суд
приходить до висновку, що оскільки
припинення провадження у справі,
пов'язане з задоволенням відповідачем
вимог позивача після порушення
провадження у справі, а судовий збір в
частині припинення провадження у
справі не підлягає поверненню з
Державного бюджету України, то витрати
по сплаті судового збору в цій частині
покладаються на відповідача як на
сторону, з чиєї вини виник спір та
позивач був змушений звернутися за
захистом порушеного права до суду.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись
ст. ст. 4, 49, 75, п. 1-1 ч. 1 ст. 80, 82-85 ГПК
України, Господарський суд міста Києва
-

ВИРІШИВ:

1. Провадження у справі в частині
стягнення з відповідача основної
заборгованості за договором в розмірі
29000, 00 грн. припинити.

2. Позовні вимоги в іншій частині
задовольнити частково.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Інжинірингова
Компанія "Нова Лайт" (02660, м. Київ, пр.-т.
Визволителів, 6, кв. 1; ; з
будь-якого рахунку виявленого
державним виконавцем під час виконання
рішення) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю "Торговий
дім ІЕК.УКР" (08132, Київська область, м.
Вишневе, вул. Київська, 6-В; ) 105 363 (сто п'ять тисяч триста
шістдесят три) грн. 12 коп. основного
боргу, 5034 (п'ять тисяч тридцять чотири)
грн. 53 коп. пені, 13942 (тринадцять тисяч
дев'ятсот сорок дві) грн. 02 коп. 36 %
відсотків річних, 6718 (шість тисяч
сімсот вісімнадцять) грн. 16 коп. штрафу
та 3335 (три тисячі триста тридцять п'ять)
грн. 52 коп. витрат по оплаті судового
збору.

4. В задоволенні інших позовних вимог
відмовити.

5. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

6. Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 08.05.2014 р.

Суддя
Г.П.
Бондаренко