ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

12.05.2014 Справа № 920/705/14

за позовом: Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1,

м. Суми,

до відповідача: Сумського державного
університету, м. Суми,

про стягнення 29 522 грн. 24 коп.,

Суддя Н.П. Лугова

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1,

від відповідачів: Світайло А.О.,

За участю секретаря судового засідання
- А.Г. Кириченко-Шелест

Суть спору: позивач звернувся до
господарського суду з позовом, в якому
просить стягнути з відповідача на свою
користь заборгованість за договором №
344 від 21.03.2013 року в розмірі 29 522 грн. 24
коп., в тому числі: 27 510,00 грн. основного
боргу, 1635,52 грн. пені та 376,72 грн. 3%
річних. Витрати по сплаті судового
збору в розмірі 1 827,00 грн. позивач
просить покласти на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані
порушенням з боку відповідача умов
укладеного договору купівлі-продажу
щодо своєчасної та повної оплати
товару.

У запереченні на позов за вх. № 5973 від
08.05.14р., відповідач з вимогами позивача
не погоджується та просить суд
залучити у якості третьої особи
Головне управління державного
казначейства України в Сумській
області; відмовити у задоволенні вимог
про застосування штрафних санкцій.

Відповідно до статті 27 Господарського
процесуального кодексу України,
допущення або залучення третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору, до участі у справі
вирішується судом до прийняття рішення
у справі та з урахуванням того, чи є у
цієї особи юридичний інтерес у даній
справі. У вирішенні відповідного
питання суд має з'ясовувати, чи буде у
зв'язку з прийняттям судового рішення з
даної справи таку особу наділено
новими правами чи покладено на неї нові
обов'язки, або змінено її наявні права
та/або обов'язки, або позбавлено певних
прав та/або обов'язків у майбутньому.

Враховуючи те, що рішення у даній
справі жодним чином не може вплинути на
права та обов'язки Головного
управління державного казначейства
України в Сумській області щодо однієї
із сторін, суд відмовляє в задоволенні
заяви відповідача про залучення
третьої особи.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, оцінивши надані ними докази,
суд

встановив:

Відповідно до умов укладеного між
сторонами договору № 344 від 21.03.2013 року,
позивач (продавець) зобов'язався
передати у власність відповідачеві
(покупцеві) скло листове формоване чи
оброблене, дзеркала та вироби металеві
різні на суму 10 000,00 грн. (товар), а
відповідач зобов'язався прийняти товар
та оплатити його.

В подальшому додатковими угодами до
вказаного договору вносились зміни.
Так, додатковою угодою № 4 від 02.09.2013
року збільшено суму договору № 344 від
21.03.2013р. до 35 000,00 грн.

Згідно п. 2.1. договору оплата товару
здійснюється покупцем протягом 7 (семи)
робочих днів з дня отримання товару
відповідно до накладних.

Як вбачається з матеріалів справи, за
видатковими накладними (а.с. 15-19)
протягом серпня-жовтня 2013 року позивач
передав відповідачеві товар на суму 27
510,00 грн.

За період липень-грудень 2013 року
сторонами проведено звірку взаємних
розрахунків, за результатами чого
складено та підписано відповідний акт
про наявність за відповідачем боргу в
розмірі 27 510,00 грн.

На день розгляду даної справи в суді
вказана заборгованість залишається не
сплаченою відповідачем.

Згідно ст. ст. 526, 629 Цивільного кодексу
України, п. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України, зобов'язання повинні
виконуватись належним чином
відповідно до умов Договору та вимог
кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться, одностороння
відмова від зобов'язання не
допускається; договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 692 Цивільного
кодексу України, покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару. Покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо
у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Факт встановлення договірних відносин
та отримання відповідачем товару
підтверджується укладеним між
сторонами договором та видатковими
накладними, які підписані покупцем та
скріплені його печаткою. А відповідно
до п. 2.1. договору обов'язок покупця щодо
оплати товару виникає з моменту його
отримання відповідно накладних.

Підписання покупцем накладних, які є
первинними обліковими документами у
розумінні Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" і які відповідають
вимогам, зокрема, статті 9 названого
Закону і Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку та фіксують
факт здійснення господарської
операції і встановлення договірних
відносин, є підставою виникнення
обов'язку щодо здійснення розрахунків
за отриманий товар.

Однак, в порушення умов укладеного
договору та вимог ст.ст. 526, 530, 629
Цивільного кодексу України, ст. 193
Господарського кодексу України
відповідач не розрахувався за
поставлений товар.

Належних доказів на підтвердження
зарахування коштів на поточний рахунок
позивача (постачальника) в сумі 78 489,35
грн. з посиланням в платіжних
дорученнях на номер договору поставки -
сторонами не надано.

У запереченні на позов відповідач
посилається на статтю 49 Бюджетного
кодексу України, якою передбачено, що
розпорядник бюджетних коштів після
отримання товарів, робіт і послуг
відповідно до умов взятого бюджетного
зобов'язання приймає рішення про їх
оплату та надає доручення на
здійснення платежу органу, що здійснює
казначейське обслуговування бюджетних
коштів.

Відповідач зазначає, що у даних
правовідносинах у якості самостійного
виконавця умов договору, без якого
виконання платежів неможливе,
присутній орган державного
казначейства - Головне управління
державного казначейства України в
Сумській області, і всі подальші дії у
відповідності до ст. 49 Бюджетного
кодексу України покладено на
останнього, тому Університет на ці дії
не має ніякого впливу.

За загальним правилом, закріпленим у
ст. 617 Цивільного кодексу України, ст. 218
Господарського кодексу України особа,
яка порушила зобов'язання,
звільняється від відповідальності за
порушення зобов'язання, якщо вона
доведе, що це порушення сталося
внаслідок випадку або непереборної
сили. При цьому не вважається випадком,
зокрема, недодержання своїх обов'язків
контрагентом боржника, відсутність на
ринку товарів, потрібних для виконання
зобов'язання, відсутність у боржника
необхідних коштів.

Також суд звертає увагу, що договір № 344
від 21.03.2013 року укладений саме між
фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 та
Сумським державним університетом,
зобов'язання щодо оплати товару взято
на себе Сумським державним
університетом. Тому посилання
відповідача на Головне управління
державного казначейства України в
Сумській області як самостійного
виконавця умов зазначеного договору є
необґрунтованим.

Згідно ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). У разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема сплата неустойки.

Так, оскільки відповідач порушив умови
укладеного договору щодо повної та
своєчасної оплати отриманого ним
товару, на підставі п. 4.1 договору
позивачем нараховано пеню в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ за
період 22.10.2013р. - 07.04.2014р. в сумі 1635,52 грн.

Сплата пені передбачена умовами
укладеного договору, розрахунок пені
здійснено з урахуванням Закону України
"Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" та ст.
ст. 549-552 Цивільного Кодексу України, ст.
232 Господарського Кодексу України.

Також, за несвоєчасне виконання
грошового зобов'язання по договору
позивач просить стягнути з відповідача
3 % річних в розмірі 376,72 грн. за період
22.10.2013р. - 07.04.2014р. від простроченої суми.

Статтею 625 Цивільного кодексу України
передбачено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимоги кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу, а
також 3 % річних від простроченої суми,
якщо інший розмір процентів не
встановлено договором, або законом.

Сплата трьох процентів річних від
простроченої суми (якщо інший їх розмір
не встановлений договором або законом)
є способом захисту майнового права та
інтересу кредитора шляхом отримання
від боржника компенсації (плати) за
користування ним утримуваними коштами,
належними до сплати кредиторові.

Таким чином, враховуючи порушення
відповідачем умов укладеного договору
та вимог ст.ст. 526, 530, 629 Цивільного
кодексу України, ст. 193 Господарського
кодексу України щодо повної та
своєчасної оплати переданого у
власність товару, вимоги позивача про
стягнення з відповідача на свою
користь 27 510,00 грн. основного боргу, 1635,52
грн. пені та 376,72 грн. 3% річних суд вважає
правомірними, обґрунтованими й такими,
що підлягають задоволенню.

У відповідності до ст. ст. 44, 49
Господарського процесуального кодексу
України судовий збір в розмірі 1 827,00
грн. покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Сумського державного
університету (40007, м. Суми, вул.
Римського-Корсакова, 2, код 05408289) на
користь Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 (40034, АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) 27 510,00
грн. основного боргу, 1635,52 грн. пені, 376,72
грн. - 3% річних та 1 827,00 грн. судового
збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 15.05.2014 року.

Суддя Н.П. Лугова