ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" квітня 2014 р.
Справа № 911/606/14

Господарський суд Київської області у
складі судді Бабкіної В.М., розглянувши
у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Комунального підприємства
Білоцерківської міської ради
«Білоцерківтепломережа»

до Управління освіти і науки
Білоцерківської міської ради

про стягнення 959179,94 грн.

секретар судового засідання (пом.
судді): Новікова І.С.

за участю представників:

від позивача: Колесник Т.А., довір. № 166
від 30.12.2013 р.

від відповідача: Соколюк О.В., довір. №
187 від 11.03.2014 р.

Обставини справи:

Комунальне підприємство
Білоцерківської міської ради
«Білоцерківтепломережа» (далі -
позивач) звернулось до господарського
суду Київської області з позовом до
Управління освіти і науки
Білоцерківської міської ради (далі -
відповідач) про стягнення 959179,94 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилається на укладення з
відповідачем 27.12.2012 р. договору № 680 про
закупівлю за державні кошти, згідно
якого КП Білоцерківської міської ради
«Білоцерківтепломережа»
зобов'язувалося надавати послуги з
опалення та підігріву холодної води, а
відповідач - здійснювати своєчасну
оплату за надані позивачем послуги.

Згідно умов вказаного договору позивач
надав відповідачеві послуги, які
останнім не були оплачені належним
чином, у зв'язку з чим позивач просив
суд стягнути з відповідача 391359,79 грн.
заборгованості за надані послуги, 462249,50
грн. пені, 11004,77 грн. інфляційних втрат,
94565,88 грн. 3% річних, а також 19183,60 грн.
судового збору.

Розгляд справи відкладався.

31.03.2014 р. до господарського суду
Київської області від КП
Білоцерківської міської ради
«Білоцерківтепломережа» було подано
клопотання № 44 від 28.03.2014 р., відповідно
до якого позивач просить суд припинити
провадження в частині стягнення
основного боргу в сумі 391359,79 грн., а
судові витрати покласти на
відповідача.

31.03.2014 р. до господарського суду
Київської області від Управління
освіти і науки Білоцерківської міської
ради було подано відзив № 1 від 31.03.3014 р.,
відповідно до якого відповідач позов
не визнає повністю, з огляду на
наступне.

Станом на 13.03.2014 р. Управління освіти і
науки Білоцерківської міської ради
сплатило борг КП Білоцерківської
міської ради «Білоцерківтепломережа»
за спожиту теплову енергію в сумі 391359,80
грн. за 2013 рік, що підтверджується
платіжним дорученням № 58 від 10.02.2014 р.

Згідно з ч. 1 ст. 48 Бюджетного кодексу
України розпорядники бюджетних коштів
беруть бюджетні зобов'язання та
здійснюють платежі в межах бюджетних
асигнувань, установлених кошторисами,
а відповідно до п. 1 ст. 3 Бюджетного
кодексу України бюджетний період для
всіх бюджетів, що складають бюджетну
систему України, становить один
календарний рік, який починається з 1
січня кожного року і закінчується 31
грудня того ж року.

Таким чином, борги минулого року
Управління освіти і науки
Білоцерківської міської ради
відшкодувати плановим призначенням
цього року не може. Крім того,
відповідно до кошторису відповідача на
2013 рік кошторисні призначення для
сплати штрафних санкцій відсутні.

Відповідач також зазначив, що договір
№ 680 від 27.12.2012 р. не містить умов щодо
зобов'язання Управління освіти і науки
Білоцерківської міської ради у разі
порушення порядку розрахунків
сплачувати 3% річних та інфляційні
втрати.

24.04.2014 р. до господарського суду
Київської області від Управління
освіти і науки Білоцерківської міської
ради було подано клопотання № 1 від
23.04.2014 р. про зменшення розміру штрафних
санкцій, відповідно до якого
відповідач на підставі п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК
України просить суд зменшити на 100%
розмір пені, 3% річних та інфляційних
втрат, обґрунтовуючи це тим, що
Управління освіти і науки
Білоцерківської міської ради є
бюджетним закладом у соціальній сфері,
який фінансується за рахунок коштів
місцевого бюджету, і є неприбутковою
організацією, що підтверджується
Положенням про Управління освіти і
науки Білоцерківської міської ради, а
заборгованість відповідача перед
позивачем виникла внаслідок
відсутності відповідного фінансування
місцевого бюджету.

У судовому засіданні 24.04.2014 р.
представник позивача позовні вимоги
підтримав.

Представник відповідача у судовому
засіданні 24.04.2014 р. просив суд зменшити
розмір штрафних санкцій з підстав,
викладених у клопотанні № 1 від 23.04.2014 р.

У судовому засіданні 24.04.2014 р. було
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши докази та оцінивши
їх в сукупності, суд

встановив:

27.12.2012 р. між Комунальним підприємством
Білоцерківської міської ради
«Білоцерківтепломережа»
(теплопостачальна організація) та
Управління освіти і науки
Білоцерківської міської ради
(споживач) було укладено договір № 680
про закупівлю за державні кошти,
відповідно до п. 1.1 якого предметом
цього договору є надання споживачу
послуг з опалення та підігріву
холодної води.

Згідно з п. 3.2 договору ціна за послуги з
опалення та підігріву холодної води
визначається за тарифами,
встановленими органом місцевого
самоврядування.

Пунктом 4.3 договору передбачено, що
оплата за спожиті послуги з опалення та
підігріву холодної води здійснюється
споживачем шляхом 100% поточної оплати
протягом місяця поставки. Остаточний
розрахунок за фактично спожиті послуги
з опалення та підігріву холодної води
здійснюється до 5 числа місяця
наступного за місяцем поставки послуг
з опалення та підігріву холодної води.

За порушення строків оплати спожитих
послуг з опалення та підігріву
холодної води, зазначених в п. 4.3 даного
договору споживач сплачує на користь
теплопостачальної організації, крім
суми основної заборгованості, пеню за
кожний день прострочення оплати в
розмірі подвійної облікової ставки НБУ
(п. 4.6 договору).

На виконання умов договору № 680 про
закупівлю за державні кошти від 27.12.2012
р. позивачем було надано послуги
відповідачу з опалення та підігріву
холодної води на загальну суму 16149978,30
грн., що підтверджується актами
приймання-передачі робіт/послуг з
опалення та підігріву холодної води, у
тому числі - за січень від 24.01.2013 р. на
суму 1651646,70 грн., за лютий 2013 року від
21.02.2013 р. на суму 1177712,89 грн., за березень
2013 року від 21.03.2013 р. на суму 3612617,20 грн.,
за квітень 2013 року від 25.04.2013 р. на суму
3640614,81 грн., за травень 2013 року від 16.05.2013
р. на суму 60716,36 грн., за червень 2013 року
від 14.06.2013 р. на суму 6670,34 грн.

Споживач станом на 14.02.2014 р. частково
розрахувався з теплопостачальною
організацією за надані останньою
послуги з опалення та підігріву
холодної води за договором № 680 про
закупівлю за державні кошти від 27.12.2012
р. в сумі 15758618,50 грн., що підтверджується
виписками з банківського рахунку
позивача, копії яких долучено до
матеріалів справи.

Оскільки відповідач не розрахувався з
позивачем у повному обсязі за отримані
послуги за договором № 680 про закупівлю
за державні кошти від 27.12.2012 р., останній
і звернувся з даним позовом до суду.

Згідно приписів статті 509 Цивільного
кодексу України зобов'язанням є таке
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Зазначена норма
кореспондується з приписами статті 193
Господарського кодексу України.

Так, у відповідності до ч. 1 статті 193
Господарського кодексу України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Згідно ч. 2 статті 193 Господарського
кодексу України кожна сторона повинна
вжити усіх заходів, необхідних для
належного виконання нею зобов'язань,
враховуючи інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу. Порушення зобов'язань є
підставою для застосування
господарських санкцій, передбачених
цим Кодексом, іншими законами або
договором.

Згідно ч. 7 статті 193 Господарського
кодексу України не допускається
одностороння відмова від виконання
зобов'язання, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова
від виконання або відстрочка виконання
з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було
виконано належним чином.

Приписами статті 530 ЦК України
передбачено, що, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу
України за договором про надання
послуг одна сторона (виконавець)
зобов'язується за завданням другої
сторони (замовника) надати послугу, яка
споживається в процесі вчинення певної
дії або здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 Цивільного
кодексу України, якщо договором
передбачено надання послуг за плату,
замовник зобов'язаний оплатити надану
йому послугу в розмірі, у строки та в
порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного
кодексу України боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

У відповідності до п.п. 6, 7 ст. 276
Господарського кодексу України
розрахунки за договорами
енергопостачання здійснюються на
підставі цін (тарифів), встановлених
відповідно до вимог закону. Оплата
енергії, що відпускається,
здійснюється відповідно до умов
договору. Договір може передбачати
попередню оплату, планові платежі з
наступним перерахунком або оплату, що
проводиться за вартість прийнятих
ресурсів.

Приписами статей 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України
визначено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
чи заперечень.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Як встановлено судом, відповідачем
після подання даного позову до суду
було здійснено погашення частини
основної заборгованості в сумі 391359,79
грн., що підтверджується платіжним
дорученням № 58 від 26.02.2014 р.

З урахуванням викладеного, провадження
у справі в частині стягнення 391359,79 грн.
основного боргу, сплаченого
відповідачем після порушення
провадження у даній справі, підлягає
припиненню на підставі п. 1-1 ч.1 ст. 80 ГПК
України за відсутності предмету спору.

Також позивач просив суд стягнути з
відповідача 462249,50 грн. пені, керуючись
п. 4.6 договору.

Статтею 216 Господарського кодексу
України передбачено, що учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

Згідно з приписами ст. 611 Цивільного
кодексу України, у разі порушення
зобов'язання настають наслідки,
встановлені договором або законом,
зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до вимог ст. 549 Цивільного
кодексу України неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Як зазначалося вище, згідно п. 4.6
договору за порушення строків оплати
спожитих послуг з опалення та
підігріву холодної води, зазначених в
п. 4.3 даного договору, споживач сплачує
на користь теплопостачальної
організації, крім суми основної
заборгованості, пеню за кожний день
прострочення оплати в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ.

З долученого до матеріалів справи
розрахунку пені вбачається, що
позивачем було визначено розмір пені в
сумі 462249,50 грн., у тому числі - за період
з 06.02.2013 р. до 28.02.2013 р. на суму 4651646,70 грн.
в сумі 43967,62 грн., з 01.03.2013 р. до 02.03.2013 р. на
суму 3313159,57 грн. в сумі 2723,14 грн., з 03.03.2013
р. до 07.04.2013 р. на суму 3163778,58 грн. в сумі
46806,59 грн., з 06.03.2013 р. до 07.04.2013 р. на суму
4177712,89 грн. в сумі 56656,65 грн., з 08.04.2013 р. до
18.04.2013 р. на суму 3875037,64 грн. в сумі 17517,29
грн., з 19.04.2013 р. до 22.04.2013 р. на суму 3830844,78
грн. в сумі 6297,28 грн., з 23.04.2013 р. до 29.04.2013
р. на суму 3791169,85 грн. в сумі 10906,11 грн., з
30.04.2013 р. до 16.05.2013 р. на суму 3751543,80 грн. в
сумі 26209,42 грн., з 17.05.2013 р. до 18.05.2013 р. на
суму 1160687,06 грн. в сумі 953,99 грн., з 06.04.2013
р. до 18.05.2013 р. на суму 3612617,20 грн. в сумі
63839,40 грн., з 18.05.2013 р. до 19.05.2013 р. на суму
3521808,69 грн. в сумі 74,64 грн., з 20.05.2013 р. до
21.05.2013 р. на суму 3518740,64 грн. в сумі 2892,12
грн., з 22.05.2013 р. до 26.05.2013 р. на суму 3468065,24
грн. в сумі 7126,16 грн., з 27.05.2013 р. до 30.05.2013
р. на суму 3465784,71 грн. в сумі 5697,18 грн., з
31.05.2013 р. до 09.06.2013 р. на суму 3329425,38 грн. в
сумі 13682,57 грн., з 10.06.2013 р. до 11.06.2013 р. на
суму 3296170,89 грн. в сумі 2528,57 грн., з 11.06.2013
р. до 21.06.2013 р. на суму 1046471,66 грн. в сумі
4415,25 грн., з 06.05.2013 р. до 10.06.2013 р. на суму
3640614,81 грн. в сумі 53681,15 грн., з 21.06.2013 р. до
25.06.2013 р. на суму 3626919,57 грн. в сумі 6955,74
грн., з 26.06.2013 р. до 04.07.2013 р. на суму 3421153,49
грн. в сумі 11810,01 грн., з 05.07.2013 р. до 08.07.2013
р. на суму 3381130,62 грн. в сумі 5187,49 грн., з
09.07.2013 р. до 10.07.2013 р. на суму 3366011,80 грн. в
сумі 2582,15 грн., з 10.07.2013 р. до 23.07.2013 р. на
суму 3319192,08 грн. в сумі 17823,61 грн., з 24.07.2013
р. до 08.08.2013 р. на суму 1541655,94 грн. в сумі
9461,12 грн., з 09.08.2013 р. до 13.10.2013 р. на суму
932613,40 грн. в сумі 22025,01 грн., з 14.10.2013 р. до
17.10.2013 р. на суму 482613,40 грн. в сумі 687,56
грн., з 18.10.2013 р. до 21.11.2013 р. на суму 382613,40
грн. в сумі 4769,56 грн., з 22.11.2013 р. до 26.12.2013
р. на суму 351783,71 грн. в сумі 4385,25 грн., з
27.12.2013 р. до 30.01.2014 р. на суму 331373,26 грн. в
сумі 4130,82 грн., з 31.01.2014 р. до 14.02.2014 р. на
суму 323973,09 грн. в сумі 1730,82 грн., з 06.06.2013
р. до 06.12.2013 р. на суму 60716,36 грн. в сумі
4098,77 грн., з 06.07.2013 р. до 06.01.2014 р. на суму
6670,34 грн. в сумі 446,46 грн.

Між тим, частиною 6 статті 232 ГК України
визначено строк та порядок нарахування
штрафних санкцій.

Так, згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського
кодексу України нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Згідно з виконаним судом арифметичним
розрахунком з урахуванням ч. 6 ст. 232
Господарського кодексу України, з
відповідача на користь позивача
підлягає стягненню пеня у сумі 445413,29
грн., яка нарахована за період з 06.02.2013 р.
до 28.02.2013 р. на суму 4651646,70 грн. в сумі
43967,62 грн., з 01.03.2013 р. до 02.03.2013 р. на суму
3313159,57 грн. в сумі 2723,14 грн., з 03.03.2013 р. до
07.04.2013 р. на суму 3163778,58 грн. в сумі 46806,59
грн., з 06.03.2013 р. до 07.04.2013 р. на суму 4177712,89
грн. в сумі 56656,65 грн., з 08.04.2013 р. до 18.04.2013
р. на суму 3875037,64 грн. в сумі 17517,29 грн., з
19.04.2013 р. до 22.04.2013 р. на суму 3830844,78 грн. в
сумі 6297,28 грн., з 23.04.2013 р. до 29.04.2013 р. на
суму 3791169,85 грн. в сумі 10906,11 грн., з 30.04.2013
р. до 16.05.2013 р. на суму 3751543,80 грн. в сумі
26209,42 грн., з 17.05.2013 р. до 18.05.2013 р. на суму
1160687,06 грн. в сумі 953,99 грн., з 06.04.2013 р. до
18.05.2013 р. на суму 3612617,20 грн. в сумі 63839,40
грн., з 18.05.2013 р. до 19.05.2013 р. на суму 3521808,69
грн. в сумі 74,64 грн., з 20.05.2013 р. до 21.05.2013 р.
на суму 3518740,64 грн. в сумі 2892,12 грн., з
22.05.2013 р. до 26.05.2013 р. на суму 3468065,24 грн. в
сумі 7126,16 грн., з 27.05.2013 р. до 30.05.2013 р. на
суму 3465784,71 грн. в сумі 5697,18 грн., з 31.05.2013
р. до 09.06.2013 р. на суму 3329425,38 грн. в сумі
13682,57 грн., з 10.06.2013 р. до 11.06.2013 р. на суму
3296170,89 грн. в сумі 2528,57 грн., з 11.06.2013 р. до
21.06.2013 р. на суму 1046471,66 грн. в сумі 4415,25
грн., з 06.05.2013 р. до 10.06.2013 р. на суму 3640614,81
грн. в сумі 53681,15 грн., з 21.06.2013 р. до 25.06.2013
р. на суму 3626919,57 грн. в сумі 6955,74 грн., з
26.06.2013 р. до 04.07.2013 р. на суму 3421153,49 грн. в
сумі 11810,01 грн., з 05.07.2013 р. до 08.07.2013 р. на
суму 3381130,62 грн. в сумі 5187,49 грн., з 09.07.2013
р. до 10.07.2013 р. на суму 3366011,80 грн. в сумі
2582,15 грн., з 10.07.2013 р. до 23.07.2013 р. на суму
3319192,08 грн. в сумі 17823,61 грн., з 24.07.2013 р. до
08.08.2013 р. на суму 1541655,94 грн. в сумі 9461,12
грн., з 09.08.2013 р. до 13.10.2013 р. на суму 932613,40
грн. в сумі 22025,01 грн., з 14.10.2013 р. до 17.10.2013
р. на суму 482613,40 грн. в сумі 687,56 грн., з
18.10.2013 р. до 06.11.2013 р. на суму 382613,40 грн. в
сумі 2725,47 грн., з 06.06.2013 р. до 06.12.2013 р. на
суму 60716,36 грн. в сумі 4098,77 грн., з 06.07.2013 р.
до 06.01.2014 р. на суму 6670,34 грн. в сумі 446,46
грн.

Водночас, дослідивши подане
відповідачем клопотання № 1 від 23.04.2014
р. про зменшення розміру штрафних
санкцій, обставини справи, майновий
стан сторін, господарський суд дійшов
до висновку про можливість зменшення
розміру заявленої до стягнення пені,
враховуючи наступне.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 83 ГПК України
господарський суд має право зменшувати
у виняткових випадках розмір неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання.

Стаття 233 ГК України передбачає, що у
разі якщо належні до сплати штрафні
санкції надмірно великі порівняно із
збитками кредитора, суд має право
зменшити розмір санкцій. При цьому
повинно бути взято до уваги: ступінь
виконання зобов'язання боржником;
майновий стан сторін, які беруть участь
у зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу.

Зазначена стаття кореспондується з ч. 3
ст. 551 ЦК України, згідно якої розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Відповідно до абз. 1, 2, 3 п. 3.17.4 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» № 18 від 26.12.2011 р.,
вирішуючи, в тому числі й з власної
ініціативи, питання про зменшення
розміру неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83
ГПК), господарський суд повинен
об'єктивно оцінити, чи є даний випадок
винятковим, виходячи з інтересів
сторін, які заслуговують на увагу,
ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

Суд встановив, що відповідач є
бюджетним закладом, який фінансується
за рахунок коштів місцевого бюджету і є
неприбутковою організацією, що
підтверджується Положенням про
Управління освіти і науки
Білоцерківської міської ради,
затвердженим рішенням Білоцерківської
міської ради V скликання № 1024 від 08.04.2009
року, а заборгованість відповідача
перед позивачем виникла внаслідок
відсутності відповідного фінансування
з місцевого бюджету.

Враховуючи вищевикладене, положення п.
3 ст. 83 ГПК України, норми Цивільного
кодексу України, Господарського
кодексу України, договору, зважаючи на
специфіку діяльності відповідача,
фінансовий стан, ступінь вини
останнього, а також те, що відповідач є
бюджетним закладом у соціальній сфері,
з метою виконання судового рішення, суд
вирішив зменшити розмір пені до 50,00 грн.

За таких обставин, позовна вимога про
стягнення з відповідача пені підлягає
задоволенню частково у сумі 50,00 грн. В
іншій частині зазначеної позовної
вимоги, а саме - у стягненні 445363,29 грн.
(445413,29 грн. - 50,00 грн.) суд відмовляє.

Окрім того, позовна заява містить
вимоги щодо стягнення з відповідача
інфляційних втрат та 3% річних.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

З долученого до матеріалів справи
розрахунку 3% річних вбачається, що
позивачем було визначено розмір 3%
річних у сумі 94565,88 грн., у тому числі - за
період з 06.02.2013 р. до 28.02.2013 р. на суму
4651646,70 грн. в сумі 8793,52 грн., з 01.03.2013 р. до
02.03.2013 р. на суму 3313159,57 грн. в сумі 544,63
грн., з 03.03.2013 р. до 07.04.2013 р. на суму 3163778,58
грн. в сумі 9361,32 грн., з 06.03.2013 р. до 07.04.2013
р. на суму 4177712,89 грн. в сумі 11331,33 грн., з
08.04.2013 р. до 18.04.2013 р. на суму 3875037,64 грн. в
сумі 3503,46 грн., з 19.04.2013 р. до 22.04.2013 р. на
суму 3830844,78 грн. в сумі 1259,46 грн., з 23.04.2013
р. до 29.04.2013 р. на суму 3791169,85 грн. в сумі
2181,22 грн., з 30.04.2013 р. до 16.05.2013 р. на суму
3751543,80 грн. в сумі 5241,88 грн., з 17.05.2013 р. до
18.05.2013 р. на суму 1160687,06 грн. в сумі 190,80
грн., з 06.04.2013 р. до 18.05.2013 р. на суму 3612617,20
грн. в сумі 12767,88 грн., з 18.05.2013 р. до 19.05.2013
р. на суму 3521808,69 грн. в сумі 14,93 грн., з
20.05.2013 р. до 21.05.2013 р. на суму 3518740,64 грн. в
сумі 578,42 грн., з 22.05.2013 р. до 26.05.2013 р. на
суму 3468065,24 грн. в сумі 1425,23 грн., з 27.05.2013
р. до 30.05.2013 р. на суму 3465784,71 грн. в сумі
1139,44 грн., з 31.05.2013 р. до 09.06.2013 р. на суму
3329425,38 грн. в сумі 2736,51 грн., з 10.06.2013 р. до
11.06.2013 р. на суму 3296170,89 грн. в сумі 541,84
грн., з 11.06.2013 р. до 21.06.2013 р. на суму 1046471,66
грн. в сумі 946,13 грн., з 06.05.2013 р. до 10.06.2013
р. на суму 3640614,81 грн. в сумі 10772,23 грн., з
21.06.2013 р. до 25.06.2013 р. на суму 3626919,57 грн. в
сумі 1490,51 грн., з 26.06.2013 р. до 04.07.2013 р. на
суму 3421153,49 грн. в сумі 2530,71 грн., з 05.07.2013
р. до 08.07.2013 р. на суму 3381130,62 грн. в сумі
1111,60 грн., з 09.07.2013 р. до 10.07.2013 р. на суму
3366011,80 грн. в сумі 553,32 грн., з 10.07.2013 р. до
23.07.2013 р. на суму 3319192,08 грн. в сумі 3819,34
грн., з 24.07.2013 р. до 08.08.2013 р. на суму 1541655,94
грн. в сумі 2027,38 грн., з 09.08.2013 р. до 13.10.2013
р. на суму 932613,40 грн. в сумі 5059,11 грн., з
14.10.2013 р. до 17.10.2013 р. на суму 482613,40 грн. в
сумі 158,67 грн., з 18.10.2013 р. до 21.11.2013 р. на
суму 382613,40 грн. в сумі 1100,67 грн., з 22.11.2013
р. до 26.12.2013 р. на суму 351783,71 грн. в сумі
1011,98 грн., з 27.12.2013 р. до 30.01.2014 р. на суму
331373,26 грн. в сумі 953,27 грн., з 31.01.2014 р. до
14.02.2014 р. на суму 323973,09 грн. в сумі 399,42
грн., з 06.06.2013 р. до 06.12.2013 р. на суму 60716,36
грн. в сумі 918,23 грн., з 06.07.2013 р. до 06.01.2014
р. на суму 6670,34 грн. в сумі 101,43 грн., є
арифметично вірним, у зв'язку з чим 3%
річних підлягають стягненню з
відповідача в заявленому позивачем
розмірі.

Розмір інфляційних втрат, визначений
позивачем, становить 11004,77 грн., у тому
числі - за період з 30.04.2013 р. до 16.05.2013 р.
на суму 3751543,80 грн. в сумі 3751,54 грн., з
06.04.2013 р. до 18.05.2013 р. на суму 3612617,20 грн. в
сумі 3612,62 грн., з 06.05.2013 р. до 10.06.2013 р. на
суму 3640614,81 грн. в сумі 3640,61 грн., є
арифметично вірним, у зв'язку з чим
інфляційні втрати підлягають
стягненню з відповідача в заявленому
позивачем розмірі.

Стосовно заявленого відповідачем
клопотання про зменшення розміру 3%
річних та інфляційних втрат слід
зазначити наступне.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки. Згідно зі ст.ст. 546, 549 ЦК
України виконання зобов'язання може
забезпечуватися, у тому числі,
неустойкою. Неустойкою (штрафом, пенею)
є грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Частиною 1 ст. 230 ГК України передбачено,
що штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Слід зазначити, що 3% річних та
інфляційні втрати не є штрафними
санкціями.

Передбачене ст. 625 ЦК України право
кредитора вимагати сплати боргу з
урахуванням індексу інфляції та
процентів річних є способами захисту
його майнового права та інтересу, суть
яких полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові.

Отже, в силу ст. 625 ЦК України інфляційні
втрати та проценти річних є
самостійними формами
цивільно-правової відповідальності за
порушення грошових зобов'язань, які не
відносяться до штрафних санкцій.

Аналогічна правова позиція викладена у
постанові Верховного Суду України від
16.05.2006 р. у справі № 10/557-26/155.

Оскільки приписами ст. 83 ГПК України,
ст. 233 ГК України та ст. 551 ЦК України
передбачено право суду зменшувати у
виняткових випадках лише розмір
неустойки (штрафу, пені), яка підлягає
стягненню зі сторони, що порушила
зобов'язання, у той час як 3% річних та
інфляційні втрати за своєю правовою
природою не є неустойкою, суд дійшов
висновку про відсутність підстав для
зменшення розміру заявлених позивачем
до стягнення 3% річних та інфляційних
втрат.

За таких обставин суд дійшов висновку
щодо часткового задоволення позовних
вимог Комунального підприємства
Білоцерківської міської ради

«Білоцерківтепломережа».

Стосовно розподілу судових витрат у
даній справі слід зазначити наступне.

Згідно з приписами ст. 44 ГПК України
судові витрати складаються з судового
збору, сум, що підлягають сплаті за
проведення судової експертизи,
призначеної господарським судом,
витрат, пов'язаних з оглядом та
дослідженням речових доказів у місці
їх знаходження, оплати послуг
перекладача, адвоката та інших витрат,
пов'язаних з розглядом справи.

Частиною 1 ст. 49 ГПК України
передбачено, що судовий збір
покладається у спорах, що виникають при
виконанні договорів та з інших підстав,
- на сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 ГПК України, якщо
спір виник внаслідок неправильних дій
сторони, господарський суд має право
покласти на неї судовий збір незалежно
від результатів вирішення спору.

Отже, витрати по сплаті судового збору
покладаються на відповідача
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог, з урахуванням сплати
суми основного боргу в розмірі 391359,79
грн., щодо якого спір виник внаслідок
дій відповідача. Водночас, відповідно
до абз. 4 п. 3.17.4 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції» № 18
від 26.12.2011 р., судовий збір у разі
зменшення судом розміру неустойки
покладається на відповідача повністю,
без урахування зменшення неустойки.

Керуючись ст.ст. 32-34, 44, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити
частково.

2. Припинити провадження в частині
стягнення 391359,79 грн.

3. Стягнути з Управління освіти і науки
Білоцерківської міської ради (09100,
Київська обл., м. Біла Церква, вул.
Шевченка, 122, код 02143809) на користь
Комунального підприємства
Білоцерківської міської ради
«Білоцерківтепломережа» (09100, Київська
обл., м. Біла Церква, вул. Мережна, буд. 3,
код 04654336) - 50 (п'ятдесят) грн. 00 коп. пені,
11004 (одинадцять тисяч чотири) грн. 77 коп.
інфляційних втрат, 94565 (дев'яносто
чотири тисячі п'ятсот шістдесят п'ять)
грн. 88 коп. 3% річних, 19183 (дев'ятнадцять
тисяч сто вісімдесят три) грн. 60 коп.
судового збору.

4. У решті позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення підписане 29.04.2014 р.

Суддя
В.М. Бабкіна