ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2014 р.
Справа № 923/422/14

Господарський суд Херсонської області
у складі судді Немченко Л.М. при
секретарі Короткій Ю.А., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "АМАКО Україна" с.
Проліски Бориспільського району
Київської області

до: відповідача -1 - приватного
сільськогосподарського підприємства
ім. Т.Г.Шевченка с.Синюхин Брід
Первомайського району Миколаївської
області

відповідача-2 - товариства з обмеженою
відповідальністю "Агротекс-Миколаїв"
с.Федорівка Каховського району
Херсонської області

про стягнення 922104грн. 39коп.

за участю представників сторін:

від позивача - представник Смоленська
А.В.

від відповідача-1 - представник
Свердлюк О.О.

від відповідача-2 - представник
Свердлюк О.О.

Товариство з обмеженою
відповідальністю "АМАКО Україна"
(позивач) звернулось з позовом про
стягнення солідарно з приватного
сільськогосподарського підприємства
ім. Т.Г.Шевченка (відповідача -1) та
товариства з обмеженою
відповідальністю "Агротекс-Миколаїв"
(відповідача -2) 795701грн. 76коп. основного
боргу, 4427грн. 06коп. пені, 109967грн. 90коп.
штрафу, 6437грн. 76коп. 3% річних та 5569грн.
91коп. втрат від інфляції. Позивач
зазначає, що заборгованість виникла у
відповідача-1 перед позивачем за
договором № 6270/004890 від 15.01.2013року
поставки насіння, а відповідач-2 є
поручителем відповідно до договору
поруки від 15.01.2013року № 1П-6270/004890.

Ухвалою суду від 18.04.2014року
розгляд справи відкладено на
13.05.2014року.

В засідання суду 13.05.2014року
позивач надав докази того, що 25.04.2014року
відповідач-1 перерахував позивачу
основний борг в сумі 795701грн. 76коп.

Відповідачі письмових відзивів
на позовну заяву не надали. В засіданні
суду представник відповідачів визнав
основний борг, а проти стягнення решти
позовних вимог заперечує.

Після закінчення розгляду справи
в судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши представників сторін, суд

в с т а н о в и в:

Між товариством з обмеженою
відповідальністю "АМАКО Україна"
(Позивач) та приватним
сільськогосподарським підприємством
ім. Т.Г. Шевченка (Відповідач-1) 15 січня
2013 року укладено договір №6270/004890 (далі
за текстом - Договір), згідно із умовами
якого Позивач зобов'язувався передати
у власність Відповідачу-1, а
Відповідач-1 зобов'язувався прийняти та
оплатити вартість Товару - насіння.
Відповідно до умов п. 5.1 Договору
асортимент, кількість товару, умови
поставки, ціна та порядок розрахунків
зазначаються у відповідних додатках,
які є невід'ємною частиною Договору.

Так, відповідно до умов договору
було укладено специфікацію (додаток № 1
до договору), якою сторони узгодили
кількість, вартість товару та порядок
оплати.

Однак, 25 березня 2013 року сторони
уклали додаткову угоду до договору,
якою виклали специфікацію в новій
редакції.

Відповідно до умов специфікації (в
редакції від 25.03.2013 року) Позивач
зобов'язався поставити для
Відповідача-1 посівну одиницю насіння
соняшнику гібриду ПР64Е83, 333 посівних
одиниць насіння соняшнику гібриду
ПР64А89, 212 посівних одиниць насіння
кукурудзи гібриду ПР38А79, всього на
загальну суму гривневий еквівалент
111756,00 доларів США, що станом на день
укладення вказаного додатку становило
916399,20 гривень.

Згідно із умовами п.8 Додатку
(Специфікації) №1 в редакції від 25.03.2013
року до Договору Відповідач-1
зобов'язувався повністю оплатити
вартість Товару в наступні строки та
суми:

- аванс, в розмірі 10% від загальної
вартості Товару, що складає гривневий
еквівалент 11175,60 доларів США, і підлягає
сплаті по Курсу перерахунку, до 20
лютого 2013 року,

- 10% від загальної вартості Товару,
що складає гривневий еквівалент 11175,60
доларів США, і підлягає сплаті по Курсу
перерахунку, до 20 березня 2013 року.

- 80% від загальної вартості Товару,
що складає гривневий еквівалент 89404,80
доларів США, та підлягає сплаті по
Курсу перерахунку, до 20 жовтня 2013 року.

Всі розрахунки здійснюються в гривнях
за курсом перерахунку, що визначається
як середньозважений курс на
міжбанківському ринку, опублікований
на сайті Національного банку України
(www.bank.gov.ua) на день, що передує дню
перерахування коштів по даному
додатку, збільшений на 1 %. Сума фактично
перерахованих платежів не може бути
нижчою за гривневий еквівалент,
зафіксований на дату підписання
Додатку (Специфікації) №1, а саме 916399,20
гривень.

14.03.2013 року Відповідач-1 сплатив
Позивачу лише 120697,44 гривень, що складає
13% від загальної вартості Товару. Однак
незважаючи на те, Відповідач-1 так і не
сплатив Позивачу 20% від загальної
вартості Товару, на виконання умов
Додатку (Специфікації) №1 Позивач
поставив Відповідачу-1 наступний товар:

91 посівну одиницю насіння соняшнику
гібриду ПР64Е83,

333 посівних одиниць насіння соняшнику
гібриду ПР64А89,

212 посівних одиниць насіння кукурудзи
гібриду ПР38А79,

що підтверджується видатковою
накладною №К-003696/004890 від 22.03.2013 року та
довіреністю ШВ№43 від 21.03.2013 року.

Отже, згідно Додатку (Специфікації) №1
до Договору Позивач поставив
Відповідачу-1 товар, насіння
сільськогосподарських культур, на
загальну суму 916399,20 гривень, з яких
120697,44 гривень сплачено Відповідачем
14.03.2013 року, відповідно заборгованість
Відповідача-1 згідно Додатку
(Специфікації) №1 до Договору станом на
день звернення позивача до суду
складала 795701,76 гривень.

В засідання суду 13.05.2014року
позивач надав копію банківської
виписки, з якої вбачається, що
25.04.2014року відповідач-1 перерахував
позивачу основний борг в сумі 795701грн.
76коп.

Відповідно до п. 1-1 ст. 80 ГПК України суд
припиняє провадження у справі у зв'язку
з погашенням відповідачем суми боргу
та відсутністю предмету спору.

Матеріалами справи підтверджується, що
відповідач-1 сплатив позивачу основний
борг в сумі 795701,76 гривень, у зв'язку з
чим провадження у справі в частині
вимог про стягнення 795701,76 гривень
основного боргу підлягає припиненню.

Частиною 1 статті 193 ГК України
встановлено обов'язок суб'єктів
господарювання та інших учасників
господарських відносин виконувати
господарські зобов'язання належним
чином відповідно до закону, інших
правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні вимоги щодо виконання
зобов'язання закріплені і в статті 526 ЦК
України.

Відповідно до частини 2 статті 712
ЦК України до договору поставки
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, якщо інше не
встановлено договором, законом, або не
випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 статті 692 ЦК України
передбачено, що покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором
або актами цивільного законодавства
не встановлений інший порядок оплати
товару.

Відповідно до статті 629 ЦК
України укладений між сторонами
договір від 15.01.2013року з моменту його
укладення набирає силу закону. Він є
обов'язковим для виконання обома
сторонами і сторони мають
дотримуватися взятих на себе
зобов'язань за договором.

Доказів перерахування боргу в
сумі 795701грн. 76коп. відповідачами
станом на день звернення позивача до
суду не надано, у зв'язку з чим позивач
просить стягнути 4427грн. 06коп. пені,
109967грн. 90коп. штрафу, 6437грн. 76коп. 3%
річних та 5569грн. 91коп. втрат від
інфляції.

Розглядаючи позовні вимоги про
стягнення 4427грн. 06коп. пені та 109967грн.
90коп. штрафу за затримку оплати
вартості товару, суд враховує наступне.

Згідно зі статтею 611 ЦК України у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором, або законом, зокрема:
припинення зобов'язання внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом або розірвання
договору; зміна умов зобов'язання;
сплата неустойки (в тому числі і пені);
відшкодування збитків.

Штрафними санкціями за вимогами
статті 230 Господарського Кодексу
України визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), які учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежне виконання
господарського зобов'язання.

Частиною 6 ст.231 Господарського
Кодексу України зазначено, що штрафні
санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного
банку України за весь час
користування чужими коштами, якщо
інший розмір відсотків не
передбачено законом або договором.

При цьому, відповідно до частини 2
статті 343 ГК України платник грошових
коштів сплачує на користь одержувача
цих коштів за прострочку платежу пеню
в розмірі, що встановлюється за згодою
сторін, але не може перевищувати
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла в період, за який сплачується
пеня.

Відповідно до статей 1, 3 Закону
України "Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань" платники грошових коштів
сплачують на користь одержувачів цих
коштів за прострочку платежу пеню в
розмірі, що встановлюється за згодою
сторін. Розмір пені, передбачений
статтею 1 цього Закону, обчислюється
від суми простроченого платежу та не
може перевищувати подвійної облікової
ставки Національного Банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Таким чином, договірні
правовідносини між платником і
одержувачем грошових коштів щодо
відповідальності за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань
врегульовано ч.2 ст.343 ГК України та
спеціальним Законом України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань",
відповідно до яких за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань
платник грошових коштів сплачує на
користь одержувача цих коштів пеню в
розмірі, зазначеному в договорі, але не
більше подвійної облікової ставки
НБУ, яка діяла в період прострочки.

Укладаючи договір № 6270/004890
від 15.01.2013року поставки насіння,
сторони пунктом 5.1 узгодили, що ціна за
одиницю виміру товару, вартість товару
та строки оплати вартості товару
зазначаються у додатках до даного
договору. Так, у специфікації (додаток
№ 1 до договору) сторони узгодили
кількість, вартість товару та порядок
оплати. Однак, 25 березня 2013 року сторони
уклали додаткову угоду до договору,
якою виклали специфікацію в новій
редакції.

Відповідно до пункту 9.2. Договору
у разі прострочення Відповідачем-1
терміну оплати товару, Відповідач-1
зобов'язаний сплатити Позивачу пеню у
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла в період прострочення
оплати, від загальної вартості
неоплаченого в строк Товару за кожний
день прострочення оплати по день
погашення заборгованості включно, якщо
інша відповідальність не передбачена в
додатках до даного договору.

Відповідно до пункту 10 Додатку
(Специфікації) №1 до Договору у разі
порушення Відповідачем-1 терміну
оплати товару, передбаченого п.8.3.
даного Додатку, Відповідач
зобов'язаний сплатити Позивачу штраф у
розмірі 15% від суми простроченого
грошового зобов'язання.

Згідно умов п.8.1.-8.2 Додатку
(Специфікації) №1 від 15.01.2013 року до
Договору, Відповідач-1 зобов'язувався
сплатити Позивачу аванс 10% від
загальної вартості товару до 20.02.2013
року та ще 10% відзагальної вартості
товару до 20.03.2013 року.

В Додатку (Специфікації) №1 від 15.01.2013
року (редакція якого діяла до 25.03.2013
року) загальна вартість товару
складала 603487,20 гривень, 10% від цієї суми
становить 60348,72 гривень. Отже
Відповідач-1 зобов'язувався сплатити
перший платіж 60348,72 гривень в термін до
20.02.2013 року, другий платіж 60348,72 гривень
в термін до 20.03.2013 року.

14.03.2013 року Відповідач-1 сплатив
Позивачу 120697,44 гривень.

У зв'язку з підписанням сторонами 25.03.2013
року додаткової угоди, згідно якої
загальна вартість товару вже склала
916399,20 гривень, а 10% від цієї суми
становить 91639,92 гривень, пеня за неповну
оплату другого платежу нараховується
саме з 26.03.2013 року на суму 62582,40 гривень
(91639,92 + 91639,92 -120697,44 = 62582,40).

Позивачем нараховано Відповідачу-1
пеню за несплату вартості Товару
згідно із п.8.2 Додатку (Специфікації) №1
до Договору в сумі 4427,06 гривень.

Згідно умов п.8.3. Додатку (Специфікації)
№1 до Договору, Відповідач-1
зобов'язувався сплатити Позивачу решту
80% від загальної вартості товару до
20.10.2013 року. Загальна вартість
поставленого товару складає 916399,20
гривень, відповідно 80% від цієї суми
складає 733119,36 гривень.

Таким чином, Позивачем
Відповідачу-1 нарахований штраф за
несплату вартості Товару згідно із п.8.3
Додатку (Специфікації) №1 до Договору в
сумі 109967,90 гривень.

Враховуючи те, що відповідач-1 не
виконав обов'язків за договором по
своєчасних розрахунках за отриманий
товар, з відповідача-1 на користь
позивача підлягає стягненню пеня в
сумі 4427грн. 06коп. та 109967грн. 90коп.
штрафу.

Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Крім того, відповідно до частини
2 ст. 625 ЦК України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

З урахуванням вимог ч.2 ст. 625 ЦК
України позовні вимоги про стягнення
6437грн. 76коп. 3% річних та 5569грн. 91коп.
втрат від інфляції підлягають
задоволенню.

Крім цього, між ТОВ "АМАКО Україна"
(позивач) та ТОВ "Агротекс-Миколаїв"
(Відповідач-2) укладено 15 січня 2013 року
договір поруки, яким забезпечується
виконання договору №6270/004890 від 15 січня
2013 року та додатку №1 до нього. 25
березня 2013 року укладено додаткову
угоду до договору поруки, якою
викладено в новій редакції п. 1.1.1
договору.

Згідно договору поруки
Відповідач-2 зобов'язувався спільно із
Відповідачем-1 відповідати солідарно
за належне виконання зобов'язання із
оплати товару, а також сплати штрафних
санкцій, пені та збитків.

Згідно із статтею 553 Цивільного кодексу
України за договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником. Порукою може
забезпечуватися виконання
зобов'язання частково або у повному
обсязі.

Статтею 554 Цивільного кодексу України
визначено, що у разі порушення
боржником зобов'язання, забезпеченого
порукою, боржник і поручитель
відповідають перед кредитором як
солідарні боржники, якщо договором
поруки не встановлено додаткову
(субсидіарну) відповідальність
поручителя.

Відповідно до статті 543 Цивільного
кодексу України у разі солідарного
обов'язку боржників (солідарних
боржників) кредитор має право вимагати
виконання обов'язку частково або в
повному обсязі як від усіх боржників
разом, так і від будь-кого з них окремо.

Пунктами 2.1, 2.3 договору поруки №
1П-6270/004890 від 15.01.2013року передбачено, що
позивач набуває право вимагати від
поручителя (відповідача-2) виконання
зобов'язання, що витікає із основного
договору при умові, якщо в установлений
основним договором строк виконання
боржником (відповідачем-1) зобов'язання
в цілому чи в будь-якій його частині не
будуть виконані, а також при умові
обов'язкового направлення поручителю
повідомлення з вимогою виконати
зобов'язання боржника (відповідача-1) у
відповідній частині. У повідомленні
повинно бути визначено розмір
невиконаних боржником зобов'язань.

Позивач надіслав відповідачу-2
повідомлення-вимогу вих. № 11005 від
26.11.2013року, якою вимагає у відповідача-2
сплатити заборгованість в сумі
795701,76гривень.

Таким чином, позивач у повідомленні до
відповідача-2 зазначає про
необхідність сплати основний борг, не
зазначаючи про необхідність сплати
штрафних санкцій, 3% річних та втрат від
інфляції.

З огляду на викладене, суд стягує 4427грн.
06коп. пені, 109967грн. 90коп. штрафу, 6437грн.
76коп. 3% річних та 5569грн. 91коп. втрат від
інфляції з відповідача-1, а не
солідарно з відповідачів, як просить
позивач.

Щодо витрат зі сплати судового
збору, то суд виходить з наступного.

В п. 4.7 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 21
лютого 2013 року № 7 "Про деякі питання
практики застосування розділу VI
Господарського процесуального кодексу
України" зазначено, що частиною другою
статті 49 ГПК передбачено, що в разі коли
спір виник внаслідок неправильних дій
сторони, господарський суд має право
покласти на неї судовий збір незалежно
від результатів вирішення спору.
Зазначена норма виступає
процесуальною санкцією, яка
застосовується господарським судом
незалежно від того, чи заявлялося
відповідне клопотання заінтересованою
стороною.

У такому застосуванні суду слід
виходити з широкого розуміння даної
норми, маючи на увазі, що передбачені
нею наслідки можуть наставати і в разі
неправомірної бездіяльності винної
особи, яка не вжила заходів до
поновлення порушених нею прав і
законних інтересів іншої особи
(зокрема, ухилялася від задоволення її
заснованих на законі вимог), що змусило
останню звернутися за судовим
захистом. Так, якщо зменшення позивачем
розміру позовних вимог пов'язане з
частковим визнанням та задоволенням
позову відповідачем після подання
позову, то судовий збір у відповідній
частині покладається на відповідача.
Або у разі коли в позові відмовлено, але
з обставин справи вбачається, що спір
доведено до судового розгляду
внаслідок ухилення відповідача від
розгляду претензії позивача, якщо вона
пред'являлася (статті 6 - 8 ГПК), то
судовий збір також покладається на
відповідача. При цьому якщо у
відповідних випадках позивача
звільнено від сплати судового збору, то
останній стягується в доход Державного
бюджету України.

З матеріалів справи вбачається що
позивач надсилав відповідачам
претензії-вимоги, але заборгованість
залишилась не сплаченою, що змусило
позивача звернутись до суду.

Судом встановлено, що основний
борг в сумі 795701грн. 76коп. сплачений
відповідачем-1 25.04.2014року, а позивач
надіслав позовну заяву до суду
25.03.2014року відповідно до поштового
штемпелю на конверті.

З огляду на викладене, враховуючи
те, що основний борг було сплачено вже
після звернення позивача до суду,
витрати зі сплати судового збору в сумі
18442грн. 09коп. стягуються з відповідача-1,
з вини якого спір було доведено до
розгляду в суді.

Також суд покладає витрати на сплату
судового збору за задоволенні позовні
вимоги щодо сплати пені, штрафу,
відсотках та інфляційних витрат, на
відповідача-1

оскільки із договорів поруки витікає,
що поручителі відповідають за основним
зобов"язання та яки витікає із
пред"явлених до них вимог, позивач
просив їх сплатити тільки суму
основного боргу.

Керуючись п. 1-1 ст. 80, ст.ст.44, 49, 82-85 ГПК
України, господарський суд

в и р і ш и в:

1. Позовні вимоги задовольнити
частково.

2. Припинити провадження у справі
в частині позовних вимог про стягнення
795701грн. 76коп. основного боргу.

3. Стягнути з приватного
сільськогосподарського підприємства
ім. Т.Г.Шевченка с.Синюхин Брід
Первомайського району Миколаївської
області вул. Городня 2А, ,
відомості про р/рахунки відсутні, на
користь товариства з обмеженою
відповідальністю "АМАКО Україна" с.
Проліски Бориспільського району
Київської області вул. Броварська 2, , п/р 4006 в ПАТ "Сітібанк"
м. Київ, МФО 300584, - 4427грн. 06коп. пені,
109967грн. 90коп. штрафу, 6437грн. 76коп. 3%
річних, 5569грн. 91коп. втрат від інфляції
та 18442грн. 09коп. витрат зі сплати
судового збору.

4. Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 16.05.2014р.

Суддя
Л.М. Немченко