КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" травня 2014 р. Справа№ 910/16304/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Андрієнка В.В.

Буравльова С.І.

при секретарі Вершути
О.П.

за участю представників:

від позивача - Хороший І.В.

від відповідача - Довгаленко Л.О.,
Сегедій С.П.

розглянувши матеріали апеляційної
скарги Товариства з обмеженою
відповідальністю Науково-виробниче
підприємство «Техно-Консалт» та
апеляційної скарги Приватного
підприємства «Санже-Черкаси» на
рішення Господарського суду міста
Києва від 17.03.2014 року (головуючий суддя
Бондарчук В.В., судді Баранов Д.О., Нечай
О.В.)

за позовом Приватного підприємства
«Санже-Черкаси»

до Товариства з обмеженою
відповідальністю Науково-виробниче
підприємство «Техно-Консалт»

про відшкодування завданих
збитків,-

Постанова прийнята 15.05.2014
року в зв`язку з оголошенням перерви в
судовому засіданні 17.04.2014 року
відповідно до ст. 77 ГПК України.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Господарського
суду міста Києва з позовом до
відповідача про відшкодування збитків.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 17.03.2014 року позовні вимоги
були задоволені частково. Стягнуто з
відповідача на користь позивача 189570,53
грн. завданих збитків. В іншій частині
позовних вимог було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду,
відповідач та позивач звернулися до
Київського апеляційного
господарського суду із апеляційними
скаргами, в якій відповідач вказує, що
рішення прийнято з порушення норм
матеріального права, а тому просить
скасувати рішення Господарського суду
м. Києва від 17.03.2014 року та прийняти нове
рішення, яким відмовити в задоволенні
позовних вимог повністю, а позивач
вказує, що рішення прийняте при
неповному з`ясуванні обставин, що мають
значення для справи, а тому просить
рішення скасувати та постановити нове,
яким позовні вимоги задовольнити
повністю.

Ухвалою суду від 07.04.2014 року прийнято до
провадження апеляційну скаргу та
призначено її до розгляду.

Представники сторін в судове
засідання на вказану дату з`явилися та
надали усні пояснення стосовно
предмету спору.

Через відділ документального
забезпечення до суду надійшов від
представника відповідача відзив на
апеляційну скаргу позивача, в якому він
просить скаргу залишити без
задоволення, а рішення скасувати та в
задоволенні позову відмовити повністю.
Та надійшов відзив від представника
позивача на апеляційну скаргу
відповідача, в якій він просить в
задоволенні скарги відмовити, а
рішення змінити, відповідно до їх
апеляційної скарги.

Апеляційний господарський суд,
розглянувши доводи апеляційної скарги,
заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши наявні матеріали
справи, встановив наступне:

20.05.2013 року між Приватним підприємством
«Санже-Черкаси» та Товариством з
обмеженою відповідальністю «Гном»
(далі-продавець) укладений контракт
№2013/06-20, умовами якого передбачено, що
продавець продає, а позивач купує та
оплачує сільськогосподарську
продукцію в асортименті і в кількості,
вказаній в рахунку-фактурі (Invoice), який
являється невід'ємною частиною даного
договору.

Відповідно до п. 1.2. договору поставка
товару проводиться на умовах поставки
FCA Єреван «ИНКОМТЕРМС-2000». Якщо інше не
передбачено додатковою угодою сторін.
Асортимент і ціни на товар по даному
контракту відображаються в
рахунку-фактурі (Invoice) на кожну поставку
товару, при цьому загальна сума
контракту залишається незмінною.

03.06.2013 року між Приватним підприємством
«Санже-Черкаси» та Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Науково-виробниче підприємство
«Техно-Консалт» укладено
договір-заявку № 2 на транспортування
вантажу в міжнародному перевезенні, за
яким маршрут перевезення - Єреван
(Вірменія) - Черкаси - Київ (Харків,
Одеса, Сімферополь), дата завантаження -
13-14.06.2012 року (2 автомобілі).
Найменування вантажу - абрикоса, вага -
21 тонна. Примітки по вантажу:
температурний режим +3, постійно.
Отримувач - ПП «Санже-Черкаси».

Особливі умови: відповідач несе повну
фінансову відповідальність за
збереження вантажу.

Як вбачається з матеріалів справи,
20.06.2013 року позивачем було придбано у
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Гном» свіжі
абрикоси, чистою вагою 19 тон та
загальною вартістю 15960 доларів США, що
вбачається з рахунку-фактури (Invoice) № 42
від 20.06.2013 року.

Звертаючись із даним позовом до суду
першої інстанції, позивач обґрунтовує
свої вимоги тим, що внаслідок
неналежного виконання відповідачем
своїх зобов'язань щодо поставки товару
та його збереження, під час прийняття
товару за місцем розвантаження
автомобіля було виявлено, що весь товар
(абрикоси) зіпсований, а отже позивачу
було завдано прямих збитків, а саме: 441260
грн. - у вигляді ринкової вартості
втраченого товару, 68052,25 грн. -
додаткових витрат на доставку вантажу
та його оформлення на території
України, а також неодержаний прибуток
(втрачена вигода) у розмірі 52740 грн., що
разом становить 562052,25 грн.

Частина 1 статті 193 Господарського
кодексу України встановлює, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться і до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського
кодексу України визначено, що кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Згідно з ч. 1 ст. 909 ЦК України за
договором перевезення вантажу одна
сторона (перевізник) зобов'язується
доставити довірений їй другою стороною
(відправником) вантаж до пункту
призначення та видати його особі, яка
має право на одержання вантажу
(одержувачеві), а відправник
зобов'язується сплатити за перевезення
вантажу встановлену плату.

Як вбачається з матеріалів справи, а
саме міжнародної товаро-транспортної
накладної CMR №013824, 20.06.2013 р.
відповідачем прийнято до перевезення
вантаж у вигляді абрикос, загальною
вагою 19 тон та вартістю 15960 доларів США.

Так, позивач зазначає, що під час
прийняття товару від перевізника та
його перевірці було встановлено, що
весь переданий для перевезення
відповідачеві товар (абрикоси) є
зіпсованим.

Позивачем було замовлено проведення
експертизи щодо якості абрикос в
Київській Торгово-промисловій палаті,
яка була проведена 27.06.2013 року
експертом Фещенком Н.В. та оформлена
актом експертизи №1-1476 від 27.06.2013 року.

Проведеною експертизою було
встановлено, що на момент проведення
експертизи, температура в напівпричіпі
(на реєстраторі температури) складала:
на датчику Т1 - +10 С, на датчику Т2 - +5 С,
замість +3 С, вказаній в CMR №013824 від
20.06.2013 року. Пред'явлена партія абрикос
не відповідає вимогам ГОСТУ для
першого і другого товарного сорту.

Відповідно до ст. 924 ЦК України
перевізник відповідає за збереження
вантажу, багажу, пошти з моменту
прийняття їх до перевезення та до
видачі одержувачеві, якщо не доведе, що
втрата, нестача, псування або
пошкодження вантажу, багажу, пошти
сталися внаслідок обставин, яким
перевізник не міг запобігти та
усунення яких від нього не залежало.
Перевізник відповідає за втрату,
нестачу, псування або пошкодження
прийнятих до перевезення вантажу,
багажу, пошти у розмірі фактичної
шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з
його вини.

Частиною 1,2 ст. 22 ЦК України
встановлено, що особа, якій завдано
збитків у результаті порушення її
цивільного права, має право на їх
відшкодування. Збитками є: - втрати,
яких особа зазнала у зв'язку зі
знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки); -
доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода).

Згідно зі ст. 224 ГК України, учасник
господарських відносин, який порушив
господарське зобов'язання або
установлені вимоги щодо здійснення
господарської діяльності, повинен
відшкодувати завдані цим збитки
суб'єкту, права або законні інтереси
якого порушено.

Відповідно до приписів статті 225 ГК
України, до складу збитків, що
підлягають відшкодуванню особою, яка
допустила господарське
правопорушення, включаються: вартість
втраченого, пошкодженого або знищеного
майна, визначена відповідно до вимог
законодавства; додаткові витрати
(штрафні санкції, сплачені іншим
суб'єктам, вартість додаткових робіт,
додатково витрачених матеріалів тощо),
понесені стороною, яка зазнала збитків
внаслідок порушення зобов'язання
другою стороною; неодержаний прибуток
(втрачена вигода), на який сторона, яка
зазнала збитків, мала право
розраховувати у разі належного
виконання зобов'язання другою
стороною; матеріальна компенсація
моральної шкоди у випадках,
передбачених законом.

Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода,
завдана неправомірними рішеннями,
діями чи бездіяльністю особистим
немайновим правом фізичної або
юридичної особи, а також шкода, завдана
майну фізичної або юридичної особи,
відшкодовується в повному обсязі
особою, яка її завдала.

Важливим елементом доказування
наявності шкоди є встановлення
причинного зв'язку між протиправною
поведінкою боржника та збитками
потерпілої сторони. Слід довести, що
протиправна дія чи бездіяльність
заподіювача є причиною, а збитки, які
виникли у потерпілої особи, - наслідком
такої протиправної поведінки.

Таким чином, позивач повинен довести
факт заподіяння йому збитків, розмір
зазначених збитків та докази
невиконання зобов'язань та
причинно-наслідковий зв'язок між
невиконанням зобов'язань та
заподіяними збитками. При визначенні
розміру збитків, заподіяних порушенням
господарських договорів, береться до
уваги вид (склад) збитків та наслідки
порушення договірних зобов'язань для
підприємства. Тоді як відповідачу
потрібно довести відсутність його вини
у спричиненні збитків позивачу.

Судом першої інстанції було
встановлено, та колегія суддів
погоджується з тим, що позивачем було
понесено витрати, яких останній зазнав
у зв'язку з пошкодженням товару
(абрикос), а саме, кошти сплачені за
втрачений товар у розмірі 15 960,00
доларів США, що за офіційним курсом НБУ
на день придбання товару становило
127568,28 грн., вартість оплати послуг за
перевезення у розмірі 35968,50 грн. на
підставі рахунку № 457 від 13.06.2013 року,
вартість митного оформлення в сумі 22000
грн., сплаченого на підставі платіжного
доручення № 185 від 26.06.2013 року, вартість
послуг зони митного контролю та
зважування вантажу у розмірі 1725 грн. на
підставі рахунку-фактури № СФ-0000708 від
26.06.2013 року, оплата фітолабораторних
аналізів в сумі 125,75 грн. згідно рахунку
№ ЧКЛБ-01517 від 01.07.2013 року та рахунку №
ЧКЦО-00770 від 01.07.2013 року з розрахунку
щодо одного авто, плата за тару і
пакувальні матеріали у розмірі 648,00 грн.
на підставі відомості № 568 від 26.06.2013
року, витрати на оплату брокерських
послуг ПП «Ексім-Гарант» у розмірі 1535
грн. на підставі акту № 29/06
здачі-прийняття робіт від 28.06.2013 року
(копії в матеріалах справи).

Загалом позивачем були понесені
фактичні витрати у розмірі 189 570,53 грн.
для придбання та доставки товару, який
було зіпсовано в процесі перевезення
відповідачем.

За таких обставин, оскільки положенням
договору-заявки № 2 від 03.06.2013 року та
положенням ст. 924 ЦК України
встановлено відповідальність
перевізника за пошкодження чи псування
вантажу під час його перевезення,
Господарський суд міста Києва
приходить до висновку, що
відповідальним за завдані позивачем
збитки є відповідач.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Також відповідач не надав
обґрунтованих заперечень щодо
спростування своєї вини у псуванні
переданих для перевезення абрикос під
час такого перевезення.

Крім того, колегія суддів не приймає до
уваги твердження відповідача,
викладені в апеляційній скарзі,
стосовно того, що завантаження товару
відбувалося у несприятливих для товару
умовах, з порушенням температурного
режиму та з порушенням вимог щодо тари
для такого продукту, а також стосовно
того, що судом першої інстанції не
вірно було застосовано положення
договору стосовно відповідальності
перевізника за збереження товару.

Так, відповідач (його уповноважений
представник, який здійснював
безпосередньо перевезення) знаючи про
особливості перевезення такого товару
як абрикоси та знаючи про обсяг
зобов`язань та відповідальності за
товар, його пошкодження та збереження,
при отриманні та завантажені товару не
заперечував та не вносив певні
зауваження щодо виду тари, в якій буде
здійснюватися перевезення абрикос, а
навпаки не мав жодних претензій до
відправника товару.

Дане, дає можливість зробити висновок,
що по-перше, товар був завантажений у
належному (незіпсованому) стані, та
по-друге, що перевізник недобросовісно
віднісся до виконання зобов`язань,
стосовно перевезення такого продукту
як абрикоси на довгу відстань та
забезпечення збереження такого товару
у належному (не зіпсованому) стані.

Твердження відповідача про те, що водій
здійснив збереження товару під час
перевезення, тобто привіз його в тій
кількості, що була під час
завантаження, не повністю охоплює
поняття збереження, оскільки в даному
випадку варто трактувати збереження
товару не тільки щодо його кількості, а
й щодо його якості ( не зіпсованості) та
відповідного вигляду.

Стосовно зауваження відповідача щодо
нарахування суми витрат за проведення
фітолабораторних аналізів по 5-ти
машинам, а не одній, як то має бути,
колегія суддів зазначає, що в рішенні
суду першої інстанції чітко зазначено,
що сума витрат в розмірі 127,75 грн.
визначена з розрахунку на одну машину
(дане підтверджується проведення
простого арифметичного розрахунку).

Положеннями статті 526 Цивільного
кодексу України передбачено, що
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог
відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Частина 2 статті 218 Господарського
кодексу України зазначає, що учасник
господарських відносин відповідає за
невиконання або неналежне виконання
господарського зобов'язання чи
порушення правил здійснення
господарської діяльності, якщо не
доведе, що ним вжито усіх залежних від
нього заходів для недопущення
господарського правопорушення.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Щодо вимог позивача стосовно
зіпсованої партії товару (абрикос) за
ринковою вартістю такої, яка
визначалася на підставі проведеного
звіту №ПНО 03-13, а також витрати
позивача на оплату замовлених ним
експертиз, то судом першої інстанції
вірно було відхилено дані вимоги,
оскільки такі суми не являються
фактичними витратами, яких зазнав
позивач у зв'язку із придбанням та
доставкою товару.

Стосовно заявленої позивачем до
стягнення суми неодержаного прибутку у
вигляді втраченої вигоди у розмірі 52
740,00 грн., то колегія суддів зазначає, що
така сума є недоведеною, оскільки
неможливо встановити за якою вартістю
зіпсований товар був би проданий, а
надані позивачем заявки на придбання
не підтверджують жодних обов'язків
потенційних покупців відносно
укладення майбутніх угод
купівлі-продажу абрикос та за
вказаними у заявках цінами.

27.04.2013 року позивачем було надіслано
відповідачеві претензію № 1 з вимогою
перерахування збитків у розмірі 509312,00
грн. протягом 7 днів.

Як встановлено частиною 2 статті 530
Цивільного кодексу України, якщо строк
(термін) виконання боржником обов'язку
не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги, кредитор
має право вимагати його виконання у
будь-який час. Боржник повинен виконати
такий обов'язок у семиденний строк від
дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
законодавства.

Однак станом на день прийняття рішення
у справі, відповідачем жодної
відповіді на надіслану претензію не
направлено, завданих збитків не
відшкодовано.

Враховуючи вищевикладене, оскільки
відповідач не спростував заявлених
вимог, факт заподіяння збитків
позивачу відповідачем належним чином
доведений, розмір таких збитків чітко
визначений понесеними позивачем
витратами, яких останній зазнав у
зв'язку з пошкодженням товару, а
причинний зв'язок між протиправними
діяннями та шкодою належно
встановлений, тому визнається
обґрунтованою та підлягає задоволенню
вимога позивача про стягнення 189570,53
грн. збитків.

Стосовно заявлених позивач вимог по
стягненню з відповідача витрат на
правову допомогу, колегія суддів
зазначає наступне.

Згідно ч. 5 ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України суми,
які підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, послуги
перекладача, адвоката та інші витрати,
пов'язані з розглядом справи,
покладаються при частковому
задоволенні позову - на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Пунктом 10 Роз'яснення Вищого
арбітражного суду України від 04.03.98
року № 02-5/78 «Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України»
встановлено, що витрати позивачів та
відповідачів, пов'язані з оплатою ними
послуг адвокатів, адвокатських бюро,
колегій, фірм, контор та інших
адвокатських об'єднань з надання
правової допомоги щодо ведення справи
в господарському суді, розподіляються
між сторонами на загальних підставах,
визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК
України. Відшкодування цих витрат
здійснюється господарським судом
шляхом зазначення про це у рішенні,
ухвалі, постанові за наявності
документального підтвердження витрат,
як-от угоди про надання послуг щодо
ведення справи у суді та/або належно
оформленої довіреності, виданої
стороною представникові її інтересів у
суді, і платіжного доручення або іншого
документа, який підтверджує сплату
відповідних послуг.

Наданий позивачем на підтвердження
факту оплати послуг адвоката акт про
оплату юридичних послуг від 15.07.2013 року
не є первинним документом та належним
підтвердженням того, що дані кошти були
сплачені адвокату сама підприємством
ПП «Санже-Черкаси» як юридичною особою.

Зважаючи на викладене, колегія суддів
вважає, що судом першої інстанції
повно, всебічно і об'єктивно з`ясовано
обставини справи, винесено рішення у
відповідності до норм матеріального
права, з повним з`ясування обставин, що
мають значення для справи, правомірно
частково задоволені позовні вимоги, а
тому апеляційна скарга
Науково-виробничого підприємства
«Техно-Консалт» та апеляційна скарга
Приватного підприємства
«Санже-Черкаси» не підлягає
задоволенню.

Зважаючи на те, що колегією суддів
апеляційні скарга залишаються без
задоволення, судові витрати,
відповідно до ст. 49 ГПК України
покладаються на відповідача та
позивача відповідно.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103,
105 Господарського процесуального
кодексу України, Київський апеляційний
господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу
Науково-виробничого підприємства
«Техно-Консалт» та апеляційну скаргу
Приватного підприємства
«Санже-Черкаси» залишити без
задоволення, рішення Господарського
суду м. Києва від 17.03.2014 року у справі №
910/16304/13- без змін.

2. Матеріали справи № 910/16304/13
повернути до Господарського суду м.
Києва.

Головуючий суддя
В.В. Шапран

Судді
В.В. Андрієнко

С.І. Буравльов