КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" травня 2014 р. Справа№ 910/25055/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Агрикової О.В.

Скрипки І.М.

при секретарі судового засідання
Гаркуші В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали апеляційної
скарги приватного акціонерного
товариства «Українська
охоронно-страхова компанія»

на рішення господарського суду міста
Києва

від 18.02.2014 року

у справі №910/25055/13 (суддя - Гулевець О.В.)

за позовом приватного акціонерного
товариства «Українська акціонерна
страхова компанія АСКА», м. Донецьк,

до приватного акціонерного товариства
«Українська охоронно-страхова
компанія», м. Київ,

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача ОСОБА_2, м. Запоріжжя,

про відшкодування шкоди в порядку
регресу в розмірі 19 760,09 грн.

за участю представників:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Лабик Р.Р. -
представник (довіреність №85 від
20.11.13р.);

від третьої особи: не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство
«Українська акціонерна страхова
компанія АСКА» (надалі - ПрАТ
«Українська акціонерна страхова
компанія АСКА») звернулось до
господарського суду міста Києва з
позовом до приватного акціонерного
товариства «Українська
охоронно-страхова компанія» (надалі -
ПрАТ «Українська охоронно-страхова
компанія») про стягнення в порядку
регресу страхового відшкодування в
сумі 19 760,09 грн.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 26.12.2013 року у справі №910/25055/13
залучено третю особу, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача - ОСОБА_2.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 18.02.2014 року у справі №910/25055/13
позовні вимоги було задоволено
повністю, стягнуто з приватного
акціонерного товариства «Українська
охоронно-страхова компанія» на користь
приватного акціонерного товариства
«Українська акціонерна страхова
компанія АСКА» 19 760,09 грн. шкоди в
порядку регресу.

Не погоджуючись із рішенням суду, ПрАТ
«Українська охоронно-страхова
компанія» звернулось до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
рішення господарського суду міста
Києва від 18.02.2014 року скасувати в
повному обсязі та прийняти нове
рішення, яким частково задовольнити
позовні вимоги у розмірі 10 210,19 грн.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що
рішення суду першої інстанції прийняте
з порушенням норм матеріального та
процесуального права, у зв'язку з чим
висновки суду не відповідають дійсним
обставинам справи.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 21.03.2014 року
апеляційна скарга прийнята до
провадження у складі колегії суддів:
головуючий суддя - Мальченко А.О., судді
Агрикова О.В., Скрипка І.М. та призначена
до розгляду на 28.04.2014 року.

Позивач скористався правом, наданим
статтею 96 Господарського
процесуального кодексу України, надав
відзив на апеляційну скаргу, в якому
просив залишити апеляційну скаргу без
задоволення, а рішення господарського
суду міста Києва без змін.

Розпорядженням секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду від 28.04.2014 року, у
зв'язку з перебуванням головуючого
судді Мальченко А.О. у відпустці,
сформовано судову колегію у складі:
головуючий суддя - Коршун Н.М., судді -
Агрикова О.В., Скрипка І.М.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 28.04.2014 року
апеляційна скарга прийнята до
провадження у складі колегії суддів:
головуючий суддя - Коршун Н.М., судді
Агрикова О.В., Скрипка І.М. та призначена
до розгляду на 12.05.2014 року.

У зв'язку з перебуванням у відпустці
головуючого судді Коршун Н.М.,
розпорядженням заступника Голови
Київського апеляційного
господарського суду від 12.05.2014 року для
розгляду справи №910/25055/13 сформовано
судову колегію у складі: головуючий
суддя - Мальченко А.О., судді - Агрикова
О.В., Скрипка І.М.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 12.05.2014 року
апеляційна скарга прийнята до
провадження у складі колегії суддів:
головуючий суддя - Мальченко А.О., судді
Агрикова О.В., Скрипка І.М. та призначена
до розгляду на 12.05.2014 року.

В судовому засіданні 12.05.2014 року
представник скаржника підтримав
вимоги апеляційної скарги, просив її
задовольнити, рішення господарського
суду міста Києва від 18.02.2014 року
скасувати та прийняти нове рішення,
яким частково задовольнити позовні
вимоги у розмірі 10 210,19 грн.

Представники позивача та третьої особи
в судове засідання не з'явилися, про
день, місце та час розгляду апеляційної
скарги були повідомлені належним
чином, про що свідчать рекомендовані
повідомлення про вручення поштового
відправлення про отримання ухвали суду
уповноваженими особами.

Вислухавши думку представника
відповідача, враховуючи, що позивач та
третя особа не повідомили суд про
поважність причин нез'явлення до суду
апеляційної інстанції та не заявили
клопотання про відкладення розгляду
справи, судова колегія, порадившись на
місці, ухвалила здійснити розгляд
апеляційної скарги за відсутності
позивача та третьої особи.

12.05.2014 року в судовому засіданні
колегією суддів було оголошено вступну
та резолютивну частини постанови
господарського суду апеляційної
інстанції.

Вислухавши пояснення представника
відповідача, дослідивши наявні у
справі матеріали та проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин правильність застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
судова колегія Київського
апеляційного господарського суду
дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню частково,
виходячи з наступного.

Як вірно встановлено місцевим
господарським судом та вбачається з
матеріалів справи, 09.04.2012 року між
приватним акціонерним товариством
«Українська акціонерна страхова
компанія «АСКА» (в тексті договору -
страховик) та ОСОБА_4 (в тексті договору
- страхувальник) укладено договір СТД
№2991230 страхування транспортного
засобу, відповідно до умов якого
застраховано майнові інтереси
страхувальника, пов'язані з
експлуатацією наземного транспортного
засобу марки «Mitsubishi», 2007 року випуску,
державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

03.11.2012 року в м. Запоріжжі на перехресті
вул. Маяковського та вул. Правди
сталася дорожньо-транспортна пригода
за участю транспортного засобу марки
«ЗАЗ 110247», державний реєстраційний
номер НОМЕР_2, що належить ОСОБА_5, під
керуванням ОСОБА_2 та транспортного
засобу марки «Mitsubishi», державний
реєстраційний номер НОМЕР_1, що
належить ОСОБА_4, під керуванням ОСОБА_6,
що підтверджується довідкою про
дорожньо-транспортну пригоду №9100807(а.с.
35).

З даної довідки слідує, що
дорожньо-транспортна пригода сталася в
результаті порушення Правил
дорожнього руху України водієм ОСОБА_2,
якого постановою Заводського
районного суду м. Запоріжжя від 12.11.2012
року визнано винним у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого статтею 124 КУпАП (а.с. 15).

В результаті вказаної
дорожньо-транспортної пригоди
автомобіль «Mitsubishi», державний
реєстраційний номер НОМЕР_1, було
пошкоджено, а його власнику та
вигодонабувачу за договором СТД №2991230
страхування транспортного засобу -
ОСОБА_4 завдано матеріальної шкоди.

Водночас, місцевим господарським судом
встановлено, що відповідно до Звіту
№1855 від 06.12.2012 pоку експертного
автотоварознавчого дослідження по
визначенню матеріального збитку,
завданого власнику транспортного
засобу «Mitsubishi», державний
реєстраційний номер НОМЕР_1, в
результаті ДТП, вартість
відновлювального ремонту складає 21 135,09
грн. (а.с. 18-28).

Згідно страхового акту №12 від 14.01.2013
року (а.с. 17), складеного ПрАТ
«Українська акціонерна страхова
компанія «АСКА», пошкодження
транспортного засобу марки «Mitsubishi»,
державний реєстраційний номер НОМЕР_1,
внаслідок ДТП, яка відбулась 03.11.2012
року, визнано позивачем страховим
випадком та призначено до виплати в
якості страхового відшкодування 20 760,09
грн.

Як вбачається з матеріалів справи, на
підставі вказаного страхового акту,
розрахунку страхового відшкодування
(а.с.16) та заяви страхувальника від
12.11.2012 року (а.с. 37) ПрАТ «Українська
акціонерна страхова компанія «АСКА»
здійснено виплату страхового
відшкодування в загальному розмірі 20
967,69 грн., згідно з платіжними
дорученнями: №4092 від 28.01.2013р. - 1777,69 грн.,
№4082 від 01.02.2013 р. - 2020,00 грн., №4058 від
04.02.2013р. - 2020,00 грн., №4037 від 05.02.2013р. - 1010,00
грн., №4054 від 06.02.2013р. - 1010,00 грн., №4073 від
11.02.2013р.- 1010,00грн., № 4048 від 13.02.2014р. - 12120,00
грн.

Відповідно до статті 979 ЦК України та ч.
1 статті 16 Закону України «Про
страхування» договір страхування - це
письмова угода між страхувальником і
страховиком, згідно з якою страховик
бере на себе зобов'язання у разі
настання страхового випадку здійснити
страхову виплату страхувальнику або
іншій особі, визначеній у договорі
страхування страхувальником, на
користь якої укладено договір
страхування (подати допомогу, виконати
послугу тощо), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі у визначені строки та
виконувати інші умови договору.

Таким чином, позивач належним чином
виконав свої зобов'язання перед
страхувальником за договором СТД №2991230
страхування транспортного засобу,
шляхом виплати останньому страхового
відшкодування, а відтак, набув право
регресної вимоги до відповідальної за
завдані збитки особи.

Як вірно встановлено місцевим
господарським судом та вбачається з
матеріалів справи, між ПрАТ
«Українська охоронно-страхова
компанія» ((в тексті договору -
страховик) та ОСОБА_2 (в тексті договору
- страхувальник) було укладено договір
у вигляді полісу обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів №АВ/9924010 строком
дії з 00:00 годин 04.10.2012 року до 03.10.2013 року
(а.с. 73).

Відповідно до вказаного полісу
забезпеченим транспортним засобом є
автомобіль марки «ЗАЗ 110247», державний
реєстраційний номер НОМЕР_2, ліміт
відповідальності за шкоду, заподіяну
майну - 50 000,00 грн., франшиза - 1000,00 грн.

15.08.2013 року позивач в порядку регресу
звернувся до ПрАТ «Українська
охоронно-страхова компанія» з заявою
вих. №2270-1711 від 13.08.2013 року (а.с. 32) про
виплату страхового відшкодування в
розмірі 20 760,09 грн.

Факт отримання відповідачем
зазначеної заяви підтверджується
копією повідомлення про вручення
рекомендованого поштового
відправлення з відміткою про отримання
19.08.2013 року (а.с. 32 на звороті).

Однак, як вбачається з матеріалів
справи, станом на час звернення з
позовом до суду відповідач на вказану
заяву відповіді не надав, вимоги
позивача не задовольнив.

Колегія суддів зазначає, що предметом
спору у даній справі є стягнення зі
страховика за договором обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів суми виплаченого
страховиком за договором
добровільного страхування наземного
транспорту страхового відшкодування в
порядку регресу.

Відповідно до ст. 228 Господарського
кодексу України, учасник господарських
відносин, який відшкодував збитки, має
право стягнути збитки з третіх осіб у
порядку регресу.

Згідно ч. 1 статті 1191 ЦК України особа,
яка відшкодувала шкоду, завдану іншою
особою, має право зворотної вимоги
(регресу) до винної особи у розмірі
виплаченого відшкодування, якщо інший
розмір не встановлений законом.

Статтею 27 Закону України «Про
страхування» та статтею 993 Цивільного
кодексу України передбачено, що до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, в межах фактичних витрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за завдані
збитки.

Частинами 1, 2 ст. 1187 ЦК України
передбачено, що джерелом підвищеної
небезпеки є діяльність, пов'язана з
використанням, зберіганням або
утриманням транспортних засобів,
механізмів та обладнання,
використанням, зберіганням хімічних,
радіоактивних, вибухо- і
вогненебезпечних та інших речовин,
утриманням диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб. Шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до частини 5 статті 1187 ЦК
України особа, яка здійснює діяльність,
що є джерелом підвищеної небезпеки,
відповідає за завдану шкоду, якщо вона
не доведе, що шкоди було завдано
внаслідок непереборної сили або умислу
потерпілого.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода,
завдана внаслідок взаємодії кількох
джерел підвищеної небезпеки одній
особі, з вини іншої особи
відшкодовується винною особою.

Враховуючи викладене, місцевий
господарський суд дійшов вірного
висновку, що особою, відповідальною за
завдані збитки у межах, передбачених
договором обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів, є ПрАТ «Українська
охоронно-страхова компанія».

За приписами частини 2 статті 1192
Цивільного кодексу України розмір
збитків, що підлягають відшкодуванню
потерпілому, визначається відповідно
до реальної вартості втраченого майна
на момент розгляду справи або
виконання робіт, необхідних для
відновлення пошкодженої речі.

Як було зазначено вище, позивачем
згідно вищевказаних платіжних
доручень перераховано на рахунок,
вказаний страхувальником та
вигодонабувачем за договором СТД №2991230
страхування транспортного засобу,
кошти у розмірі 20 967,69 грн., що є доказом
фактично здійснених позивачем витрат
по виплаті страхового відшкодування,
зумовленого страховим випадком -
дорожньо-транспортною пригодою.

При цьому, колегія суддів звертає
увагу, що згідно страхового акту №12 від
14.01.2013 року, складеного ПрАТ
«Українська акціонерна страхова
компанія «АСКА», та здійсненого до
нього розрахунку, було визначено та
призначено до виплати страхове
відшкодування у розмірі 20 760,09 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідач як страховик винної у
вчиненні ДТП особи, зобов'язаний
відшкодувати позивачеві в порядку
регресу суму матеріальної шкоди,
завданої в результаті ДТП, з
вирахуванням суми франшизи у розмірі
1000,00 грн., тобто 19 760,09 грн.

Заперечуючи проти задоволення позову,
відповідач як під час розгляду справи
судом першої інстанції, так і в
апеляційній скарзі наголошував на
тому, що відповідно до Звіту №1855 від
06.12.2012 pоку вартість матеріального
збитку завданого власнику
транспортного засобу «Mitsubishi»,
державний реєстраційний номер НОМЕР_1
внаслідок ДТП, що відбулась 03.11.2012 року,
з урахуванням зносу складає 13 112,23 грн.,
а тому розрахунок суми страхового
відшкодування повинен здійснюватись
позивачем згідно вказаної суми
матеріального збитку. Відповідач,
також стверджує, що позивачем
неправомірно включено суму податку на
додану вартість до страхового
відшкодування.

Таким чином, враховуючи, що до
відшкодування підлягає страхове
відшкодування здійснене з
вирахуванням франшизи, апелянтом
визнано позовні вимоги частково в
розмірі 10 210,19 грн. (13 112,23 грн.
матеріальний збиток з урахуванням
зносу - 1 902,04 грн. ПДВ - 1 000,00 грн.
франшизи).

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий
господарський суд виходив, зокрема, з
того, що вартість відновлювального
ремонту транспортного засобу «Mitsubishi»,
державний реєстраційний номер НОМЕР_1,
згідно Звіту складає 21 135,09 грн., відтак,
дійшов висновку, що розрахунок
страхового відшкодування був
здійснений позивачем у відповідності
до вимог законодавства та обставин
справи, у зв'язку з чим відхилив
вищенаведені заперечення відповідача.

Однак, колегія суддів апеляційного
господарського суду не може погодитися
в повній мірі з такими висновками суду
першої інстанції, вважає їх
помилковими, з огляду на наступне.

За приписами п. 22.1 статті 22 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
лімітів відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про
оцінку майна, майнових прав та
професійну оціночну діяльність»
методичне регулювання оцінки майна
здійснюється у відповідних
нормативно-правових актах з оцінки
майна: положеннях (національних
стандартах) оцінки майна, що
затверджуються Кабінетом Міністрів
України, методиках та інших
нормативно-правових актах, які
розробляються з урахуванням вимог
положень (національних стандартів) і
затверджуються Кабінетом Міністрів
України або Фондом державного майна
України.

Згідно п. 7.38. Методики товарознавчої
експертизи та оцінки колісних
транспортних засобів, затвердженого
наказом Міністерством юстиції України,
Фонду державного майна, № 142/5/2092 від
24.11.2003р. значення зносу приймається
таким, що дорівнює нулю для нових
складників та для складників КТЗ, строк
експлуатації яких не перевищує: 5 років
- для легкових КТЗ виробництва країн
СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ; 3
роки - для вантажних КТЗ, причепів,
напівпричепів та автобусів
виробництва країн СНД; 4 роки - для інших
вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів
та автобусів; 5 років - для мототехніки.

Відповідно до п. 7.39 Методики винятком
стосовно використання зазначених
вимог є: а) якщо КТЗ експлуатуються в
інтенсивному режимі (фактичний пробіг
щонайменше вдвічі більший за
нормативний); б) якщо складові частини
кузова, кабіни, рами відновлювали
ремонтом або вони мають корозійні
руйнування чи пошкодження у вигляді
деформації; в) якщо КТЗ експлуатувався
в умовах, визначених у пункті 4 таблиці
4.1 додатка 4.

Фізичний знос КТЗ (його складових) -
утрата вартості КТЗ, яка зумовлена
частковою або повною втратою первісних
технічних та технологічних якостей КТЗ
порівняно з вартістю нового подібного
КТЗ (його складових), досліджувалося
суб'єктом оціночної діяльності ФОП
ОСОБА_7 у відповідності до зазначеної
Методики, про що чітко зазначено у
Звіті №1855 від 06.12.2012 pоку експертного
автотоварознавчого дослідження по
визначенню матеріального збитку,
завданого власнику транспортного
засобу «Mitsubishi», державний
реєстраційний номер НОМЕР_1.

Як вбачається з вказаного Звіту,
експертом було враховано, що КТЗ
містить сліди відновлювального
ремонту, а тому ним було визначено
коефіцієнт фізичного зносу в розмірі
0,46.

Так, згідно Звіту №1855 від 06.12.2012 pоку
вартість відновлювального ремонту
вказаного транспортного засобу
складає 21 135,09 грн., вартість
відновлювального ремонту та
матеріальний збиток з урахування
коефіцієнта фізичного зносу - 13 112,23 грн.

Статтею 29 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» передбачено, що у зв'язку з
пошкодженням транспортного засобу
відшкодовуються витрати, пов'язані з
відновлювальним ремонтом
транспортного засобу з урахуванням
зносу, розрахованого у порядку,
встановленому законодавством,
включаючи витрати на усунення
пошкоджень, зроблених навмисно з метою
порятунку потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди до
місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент дорожньо-транспортної
пригоди, чи до місця здійснення ремонту
на території України.

При цьому, здійснення позивачем
виплати страхового відшкодування в
спірній сумі (без врахування зносу) на
користь страхувальника не суперечить
приписам ст.29 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», оскільки, вказаний закон не
поширюється на правовідносини, що
виникли з договору СТД №2991230
страхування транспортного засобу від
09.04.2012 року, а Закон України «Про
страхування» відповідних застережень
не містить.

Відповідно до умов договору СТД №2991230
страхування транспортного засобу від
09.04.2012 року, укладеного між позивачем та
страхувальником, вартість
матеріального збитку розраховується
за програмою «Б2-БИ-Б» на основі
експертизи без врахування зносу частин
та деталей транспортного засобу, що
підлягають заміні. При цьому, вартість
ремонтних робіт визначається на основі
середньостатистичної (рекомендованої)
вартості нормо годин, вказаних у
«Бюлетені товарознавця» (п. VІІ, п. 4.2.2.
договору).

З розрахунку страхового відшкодування
та страхового акту №12 від 14.01.2013 року
вбачається, що позивачем здійснено
розрахунок страхового відшкодування,
згідно визначеної відповідно до Звіту
№1855 від 06.12.2012 pоку вартості
відновлювального ремонту
транспортного засобу «Mitsubishi»,
державний реєстраційний номер НОМЕР_1,
яка складає 21 135,09 грн.

Місцевим господарським судом вірно
встановлено, що вказаний розрахунок
страхового відшкодування здійснений
відповідно до вимог законодавства та у
відповідності до умов договору, однак,
як було зазначено вище, відшкодування в
порядку регресу страховою компанією,
яка застрахувала цивільно-правову
відповідальність здійснюється із
врахуванням ст. ст. 22, 29 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», якими передбачено
відшкодування особою, відповідальною
за шкоду, заподіяну винуватцем ДТП,
зокрема, вартості відновлювального
ремонту транспортного засобу з
урахуванням зносу, розрахованого у
порядку встановленому законодавством
(матеріальний збиток).

За таких обставин колегія суддів
зазначає, що висновок суду першої
інстанції з приводу стягнення 19 760,09
грн., тобто виходячи з вартості
відновлювального ремонту без
урахування зносу (за мінусом франшизи),
є необґрунтованим.

Таким чином, як вірно зазначено
апелянтом, обґрунтованою сумою, яка має
братися за основу, є саме 13 112,23 грн.
(розмір понесеного матеріального
збитку з урахуванням коефіцієнту
фізичного зносу), як передбачено ст. 29
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів».

Разом з тим, твердження апелянта про
необхідність вирахування з суми
матеріального збитку податку на додану
вартість колегія суддів апеляційного
господарського суду вважає
необґрунтованим та безпідставним, з
огляду на наступне.

Відповідно до п. 196.1.3 ст. 196 Податкового
кодексу України не є об'єктом
оподаткування податком на додану
вартість операції з надання послуг із
страхування, співстрахування або
перестрахування особами, які мають
ліцензію на здійснення страхової
діяльності відповідно до закону, а
також пов'язаних з такою діяльністю
послуг страхових (перестрахових)
брокерів та страхових агентів.

З огляду на вказані положення
законодавства, апелянтом вірно
зазначено, що оскільки страхові
компанії здійснюють операції, що не є
об'єктом оподаткування, податок на
додану вартість ними не нараховується
та не сплачується.

Проте, відповідач помилково
господарські операції з
купівлі-продажу запчастин та
матеріалів та виконання робіт по
ремонту КТЗ ототожнює з господарською
операцією по виплаті страхового
відшкодування, яка випливає з договору
страхування.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем заявлена до стягнення сума
виплаченого страхового відшкодування,
яка складається, зокрема, з вартості
запасних частин транспортного засобу,
що підлягають заміні, згідно ремонтної
калькуляції №1855 (а.с. 27-28), здійсненої за
допомогою комп'ютерної програми
«Аудатекс» з урахування ПДВ.

При цьому, судова колегія звертає
увагу, що в даному випадку ПДВ
нарахований по господарських
операціях з придбання запчастин та
матеріалів необхідних для відновлення
автомобіля, що є об'єктом оподаткування
податком на додану вартість та
відповідає вимогам ст.ст. 180,185
Податкового кодексу України.

Таким чином, колегія суддів
апеляційного господарського суду
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що ПДВ було враховано не у
зв'язку з оподаткуванням операцій з
надання послуг із страхування, як це
передбачено ст. 196 Податкового кодексу,
а внаслідок оподаткування операцій із
закупівлі матеріалів, необхідних для
ремонту транспортного засобу марки
«Mitsubishi», державний реєстраційний номер
НОМЕР_1.

Крім того, як свідчать наявні в
матеріалах справи копії платіжних
доручень: №4092 від 28.01.2013р., №4082 від
01.02.2013 р., №4058 від 04.02.2013р., №4037 від
05.02.2013р., №4054 від 06.02.2013р., №4073 від
11.02.2013р., № 4048 від 13.02.2014р., позивач
сплатив страхувальнику суму
страхового відшкодування без ПДВ, як
того вимагають норми чинного
законодавства.

Оскільки страхувальнику згідно
договору страхування СТД №2991230 від
09.04.2012 року виплачено страхове
відшкодування в сумі витрат на
відновлювальний ремонт автомобіля без
нарахування ПДВ, доводи відповідача
про необхідність вирахування з суми
матеріального збитку податку на додану
вартість є необґрунтованими та
надуманими.

При цьому, вирішуючи питання про суму
стягнення в порядку регресу, суд
враховує положення п. 6 ст. 36 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», згідно яких страхувальником
або особою, відповідальною за завдані
збитки, має бути компенсована сума
франшизи, якщо вона була передбачена
договором страхування.

З огляду на те, що згідно полісу
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів №АВ/9924010 сторонами встановлено
франшизу у розмірі 1000,00 грн., колегія
суддів апеляційного суду дійшла
висновку, що сума страхового
відшкодування, що підлягає виплаті
відповідачем за шкоду заподіяну водієм
ОСОБА_2, складає 12 112,23 грн. (13 112,23 грн. -
1000,00 грн.).

Згідно статті 32 ГПК України доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до статей 33, 34 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно зі статтею 43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

У відповідності до п. 4 частини 1 статті
103 Господарського процесуального
кодексу України, апеляційна інстанція
за результатами розгляду апеляційної
скарги має право змінити рішення.

Підставами для скасування або зміни
рішення місцевого господарського суду,
у відповідності до частини 1 статті 104
Господарського процесуального кодексу
України, є, зокрема, порушення норм
матеріального права, невідповідність
висновків, викладених у рішенні
місцевого господарського суду,
обставинам справи.

Колегія суддів, зважаючи на
встановлене вище, находить апеляційну
скаргу приватного акціонерного
товариства «Українська
охоронно-страхова компанія» такою, що
підлягає частковому задоволенню, а
рішення господарського суду міста
Києва від 18.02.2014 року у справі №910/25055/13 -
зміні.

У зв'язку з частковим задоволенням
апеляційної скарги та зміни
апеляційним господарським судом
рішення місцевого господарського суду,
судові витрати підлягають
перерозподілу у відповідності зі
статтею 49 ГПК України.

Керуючись статтями 4-3, 32, 33, 43, 49, 99, 101 - 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу приватного
акціонерного товариства «Українська
охоронно-страхова компанія» на рішення
господарського суду міста Києва від
18.02.2014 року у справі №910/25055/13
задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду
міста Києва від 18.02.2014 року у справі
№910/25055/13 змінити.

3. Позов задовольнити частково.

Стягнути з приватного
акціонерного товариства «Українська
охоронно-страхова компанія» (03056, м.
Київ, вулиця Борщагівська, буд. 145, ) на користь приватного
акціонерного товариства «Українська
акціонерна страхова компанія «АСКА»
(83052, м. Донецьк, проспект Ілліча, буд. 100,
) 12 112 (дванадцять тисяч
сто дванадцять) грн. 23 коп. шкоди в
порядку регресу та 1 054 (одну тисячу
п'ятдесят чотири) грн. 67 коп. судового
збору за розгляд справи в суді першої
інстанції.

В іншій частині позову відмовити.

4. Стягнути з приватного
акціонерного товариства «Українська
акціонерна страхова компанія «АСКА»
(83052, м. Донецьк, проспект Ілліча, буд. 100,
) на користь приватного
акціонерного товариства «Українська
охоронно-страхова компанія» (03056, м.
Київ, вулиця Борщагівська, буд. 145, ) 731 (сімсот тридцять одну)
грн. 53 коп. судового збору за розгляд
справи в суді апеляційної інстанції.

5. Доручити господарському суду
міста Києва видати накази на виконання
даної постанови.

6. Матеріали справи №910/25055/13
повернути до господарського суду міста
Києва.

Постанова набирає законної сили з
моменту її прийняття і може бути
оскаржена до Вищого господарського
суду України протягом двадцяти днів з
дня набрання постановою апеляційного
господарського суду законної сили.

Головуючий суддя
А.О. Мальченко

Судді
О.В. Агрикова

І.М. Скрипка