ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_____________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" травня 2014 р.Справа № 915/20/14Одеський
апеляційний господарський суд у складі
колегії суддів:

головуючого судді: Петрова М.С.,

суддів: Разюк Г.П., Колоколова С.І.

(Склад колегії суддів Одеського
апеляційного господарського суду
сформовано згідно із розпорядженням
голови суду №301 від 14.03.1014р.)

при секретарі судового засідання:
Полінецькій В.С

за участю представників сторін:

від позивача:

- Кльосова А.Г. довіреність № 1від
14.01.14р.

від відповідача:

- ОСОБА_2 паспорт серія НОМЕР_1 від
12.12.96р.

- ОСОБА_3 довіреність № 204 від
26.03.13р.

від третьої особи без самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
позивача:

- Скрипка О.Р. довіреність № 01/53-16
від 22.01.14р.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
публічного акціонерного товариства
"Інгул"

на рішення господарського суду
Миколаївської області від 18.02.2014р.

по справі № 915/20/14

за позовом публічного акціонерного
товариства "Інгул"

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

3 особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
позивача: Публічне акціонерне
товариство «Миколаївобленерго»

про спонукання до укладення договору

В С Т А Н О В И
В :

14.01.2014р. публічне акціонерне товариство
"Інгул" (далі по тексту ПАТ "Інгул")
звернулося до господарського суду
Миколаївської області із позовом до
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (далі
по тексту ФОП ОСОБА_2) про спонукання до
укладення договору про технічне
забезпечення електропостачання
споживача з ПАТ "Інгул" у наданій
редакції.

Заявою від 17.02.2014 року (арк. справи 48)
позивач відмовився від частини
позовних вимог, а саме щодо спонукання
відповідача укласти в його редакції
додаток № 3 до договору про технічне
забезпечення електропостачання
споживача, підпункти 2.1.3-2.1.6; 8.2.2
договору, та приведення у
відповідність з типовим договором п. п.
3.1.5; 7.6-7.10.

Відмова позивача від частини
вищезазначених позовних вимог судом 1
інстанції правомірно прийнята на
підставі ст.22 ГПК України, а щодо
приведення у відповідність з типовим
договором п. п. 3.1.5; 7.6-7.10 спірного
договору заява позивача місцевим
господарським судом обґрунтовано
розцінена як зміна предмету позову, що
подана після початку розгляду спору по
суті, а тому ці позовні вимоги у
відповідності із ст.22 ГПК України судом
1 інстанції по суті не розглядалися.

Рішенням господарського суду
Миколаївської області від 18.02.2014р.
(суддя Васильєва Л.І.) позов ПАТ "Інгул"
залишено без задоволення з огляду на
те, що позовні вимоги ПАТ "Інгул" є
безпідставними та необґрунтованими,
оскільки договір про технічне
забезпечення електропостачання
споживача №15 від 31.01.2011р., укладений між
позивачем та відповідачем є
продовженим та чинним на час подачі
даного позову та розгляду спору по
суті.

Не погоджуючись із вказаним рішенням
місцевого господарського суду ПАТ
"Інгул" звернулося до Одеського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в який просить
скасувати оскаржене рішення суду 1
інстанції, оскільки воно прийнято з
порушенням норм матеріального і
процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги ПАТ
"Інгул" посилається на те, що місцевий
господарський суд при прийнятті
оскарженого рішення не врахував той
факт, що договір про технічне
забезпечення електропостачання
споживача укладається обов'язково та
не з постачальною організацією, що має
ліцензію на певний вид діяльності, а
між основним споживачем, суб'єктом що
не має ліцензії, та його субспоживачем.

На думку скаржника висновок місцевого
господарського суду, щодо продовження
терміну дії договору про технічне
забезпечення електропостачання
споживача №15 від 31.01.11р. є помилковим,
оскільки для того щоб зазначений
договір можна було вважати
пролонгованим, формулювання умов
пролонгації повинно було бути
викладено наступним чином: «та
вважається продовженим на кожний
наступний календарний рік».

Оскільки слова «кожний» в тексті
договору не було, то договір №15 від
31.01.11 р. міг бути пролонгований тільки
на 2012 рік.

При цьому скаржник зазначає на те, що
навіть, якщо враховувати додаткову
угоду від 01.01.13 р. до договору №15 від
31.01.11 р., то вона свідчить про те, що
вказаний договір був пролонгований
тільки на 2013 рік, а з 31.12.13 р. він
припинив свою дію, оскільки додаткова
угода №1 фактично є заявою про зміну
умов договору, який діяв у 2013 році.

24.03.2014 року до канцелярії Одеського
апеляційного господарського суду від
позивача ПАТ "Інгул" надійшло
клопотання про залучення до участі у
справі у якості третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні позивача, Публічне
акціонерне товариство
"Миколаївобленерго".

Вказане клопотання за згодою сторін
судовою колегією задоволено, ухвалою
від 13.05.14 р. задоволено, залучено до
участі у справі у якості третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні позивача
Публічне акціонерне товариство
"Миколаївобленерго".

В судовому засіданні представник ПАТ
«Миколаївобленерго» клопотання про
відкладення розгляду справи не
заявляла, пояснила, що суть та
обставини спору її відомі. Після того
як представник ПАТ
«Миколаївобленерго» вислухала
пояснення сторін щодо суті спору та
обставин справи, остання пояснила, що
укладання спірного договору у
відповідності із Правилами
користування електричною енергією є
обов'язковим, однак заявила, що а ні
позивач, а ні відповідач спірний
договір не узгоджували із ПАТ
«Миколаївобленерго», як того вимагають
Правила користування електричною
енергією, затверджені постановою НКРЕ
31.07.96 р. №28 (к редакції постанови НКРЕ
від 17.10.2005 р. №910 із змінами), (дали по
тексту Правила КЕЕ).

Відповідач у відзиві на апеляційну
скаргу просить залишити її без
задоволення, рішення господарського
суду Миколаївської області від 18.02.14 р.
- без змін, вважаючи його обґрунтованим
та таким, що відповідає вимогам чинного
законодавства.

Дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної
скарги, заслухавши пояснення
представників сторін та 3 особи,
перевіривши юридичну оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального і
процесуального права при прийнятті
оскаржуваного рішення, колегія суддів
дійшла наступного.

Відповідно із п.3,4 ст.179 ГК України
укладення господарського договору є
обов'язковим для сторін, якщо він
заснований на державному замовленні,
виконання якого є обов'язком для
суб'єкта господарювання у випадках,
передбачених законом, або існує пряма
вказівка закону щодо обов'язковості
укладення договору для певних
категорій суб'єктів господарювання чи
органів державної влади або органів
місцевого самоврядування.

При укладенні господарських договорів
сторони можуть визначати зміст
договору на основі, у тому числі
типового договору, затвердженого
Кабінетом Міністрів України, чи у
випадках, передбачених законом, іншим
органом державної влади, коли сторони
не можуть відступати від змісту
типового договору, але мають право
конкретизувати його умови.

Згідно із п.1.2 Правил КЕЕ договір про
технічне забезпечення
електропостачання споживача -
домовленість двох сторін (споживач та
електропередавальна організація або
основний споживач), яка є документом
певної форми, що встановлює зміст та
регулює правовідносини між сторонами
під час технічного забезпечення
постачання електричної енергії.

Пунктом 1.5 Правил КЕЕ встановлено, що у
разі підключення електроустановок
споживача до електричних мереж,
власник яких не є постачальником
електричної енергії, та виникнення у
споживача відповідно до законодавства
України зобов'язань уносити плату за
перетікання реактивної
електроенергії, між споживачем та цим
власником електричних мереж на основі
типового договору (додаток 1)
укладається договір про технічне
забезпечення електропостачання
споживача.

Таким чином, із змісту вищенаведених
положень ГК України та Правил КЕЕ
випливає, що укладання спірного
договору є обов'язковим.

Відповідно із п.1, 2, 3 ст. 181 ГК України
господарський договір за загальним
правилом викладається у формі єдиного
документа, підписаного сторонами та
скріпленого печатками. Допускається
укладення господарських договорів у
спрощений спосіб, тобто шляхом обміну
листами, факсограмами, телеграмами,
телефонограмами тощо, а також шляхом
підтвердження прийняття до виконання
замовлень, якщо законом не встановлено
спеціальні вимоги до форми та порядку
укладення даного виду договорів.

Проект договору може бути
запропонований будь-якою з сторін. У
разі якщо проект договору викладено як
єдиний документ, він надається другій
стороні у двох примірниках.

Сторона, яка одержала проект договору,
у разі згоди з його умовами оформляє
договір відповідно до вимог частини
першої цієї статті і повертає один
примірник договору другій стороні або
надсилає відповідь на лист, факсограму
тощо у двадцятиденний строк після
одержання договору.

З огляду на вищенаведене, а також за
умов відсутності між сторонами чинного
договору про технічне забезпечення
електропостачання позивача останній
мав би право на укладання спірного
договору.

Однак, як вбачається з наявних
матеріалів справи, 31.01.11 р. між
Відкритим акціонерним товариством
"Інгул" (далі - власник мереж) та
Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2
(далі - споживач) було укладено договір
про технічне забезпечення
електропостачання споживача № 15 (далі -
договір № 15), відповідно до умов якого
власник мереж забезпечує технічну
можливість передачі електричної
енергії споживачу в обсягах згідно з
договором про постачання або про
купівлю-продаж електричної енергії, з
показниками допустимих відхилень від
стандартних умов надання обсягу
електричної енергії та рівня
дозволеної потужності за класами
напруги, а споживач дотримується
установленого режиму споживання
електричної енергії та своєчасно
сплачує за отримані послуги, визначені
п. 4.1 цього договору (п. 1.1 договору № 15)
(арк. справи 34-37).

Даний договір підписано сторонами та
скріплено печатками.

У пункті 10.6 договору № 15 сторонами
погоджено, що цей договір укладається
на строк до 31.12.2011 року, набирає
чинності з дня його підписання та
вважається продовженим на наступний
календарний рік, якщо за місяць до
закінчення строку не буде заявлено
однією зі сторін про відмову від цього
договору або його перегляд. Договір
може бути розірвано і в інший термін за
ініціативою будь-якої із сторін, у
порядку, визначеному законодавством
України.

В наявних матеріалах справи відсутні
докази, які б підтверджували, що за
місяць до дати закінчення строку дії
договору, тобто до 31.12.11 р., вони
зверталися один до одного із заявами
про відмову від цього договору або його
перегляд, а відповідно із цим строк дії
договору №15 від 31.01.11 р. продовжено на
тих самих умовах до 31.12.12 р., у тому числі
і щодо умов пункту 10.6 цього договору.

Таким чином, при закінченні
продовженого строку дії договору (31.12.12
р.) і відсутності заяв сторін про
відмову від договору або його перегляд
за 1 місяць до закінчення цього строку,
строк дії договору знову продовжується
на наступний 2013-й календарний рік. Такі
заяви в матеріалах справи відсутні, а
тому строк дії договору №15 від 31.01.11 р.
продовжено до 31.12.13 р.

01.01.2013 року сторонами було підписано
додаткову угоду № 1 до договору про
технічне забезпечення
електропостачання № 15 від 31.01.2011 року
(арк. справи 38), пунктом 5 якої
передбачено, що сторони дійшли згоди в
тому, що всі положення договору, в які
не було внесено змін даною додатковою
угодою, залишаються чинними у
попередній редакції і сторони
підтверджують щодо них свої
зобов'язання.

Із змісту наведеної додаткової угоди
видно, що 01.01.13 р. сторони змінили умови
діючого договору №15 від 31.01.11 р., але
п.10.6 щодо строку його дії не змінювали.

10.10.2013 року ПАТ "Інгул", тобто майже за 2,5
місяця до закінчення строку дії
договору від 31.01.11 р., направив на адресу
ФОП ОСОБА_2 в новий редакції договір про
технічне забезпечення
електропостачання споживача від 07.10.13
р., що регулює питання оплати за
перетікання реактивної
електроенергії.

В якості доказу направлення
відповідачу пропозиції про укладання
договору про технічне забезпечення
електропостачання споживача від 07.10.13
р. позивач надав супровідний лист №921
від 10.10.13 р., а також екземпляр цього
договору з додатками, які не підписані
та не скріплені печаткою ПАТ «Інгул».

В судовому засіданні від 29.04.14 р.
представник позивача пояснив, що до
позовної заяви надано екземпляр
спірного договору, який не підписано та
без печатки ПАТ «Інгул», оскільки 2
екземпляра спірного договору,
підписані та скріплені печаткою
позивача були направлені відповідачу
на підпис, однак останній не повернув
їх та не направив протокол
розбіжностей до спірного договору.

Відповідач у судовому засіданні
апеляційного суду не спростовував факт
отримання від позивача екземпляру
договору, однак стверджує, що йому був
направлений підписаний та скріплений
печаткою ПАТ «Інгул» договір іншого
змісту. При цьому відповідач надав
оригінал екземпляру договору від 07.10.13
р. №27 іншого змісту, який йому
направляв позивач.

Представник позивача ознайомившись із
наданим відповідачем оригіналом
екземпляру договору від 07.10.13 р. №27
підтвердив той факт, що саме цей
договір направлявся відповідачу в
якості пропозиції щодо його укладання,
однак протоколу розбіжностей від
відповідача не отримав.

Враховуючи вищенаведене, судова
колегія дійшла висновку, що позивач
звернувся із позовними вимогами про
спонукання до укладання договору про
технічне забезпечення
електропостачання споживача в
редакції, яка не надсилалася
відповідачу, тобто фактично позивач у
даній справі не звертався до
відповідача із пропозицією про
укладення спірного договору, який за
позовною заявою просить спонукати
відповідача до його укладання.

З огляду на зазначене, судова колегія
вважає, що позивач всупереч вимогам
ст.33 ГПК України, ст.181 ГК України не
довів належними доказами факт
звернення до відповідача із
пропозицією укласти спірний договір,
оскільки цей договір та додатки до
нього не надсилалися відповідачу в
якості пропозиції про його укладання.
За таких обставин підстави для
задоволення позову відсутні, а
відповідно із цим у позові слід
відмовити.

Крім того, слід зазначити, що 07.10.13 р.
позивач навіть, якщо б і звернувся із
належною пропозицією про укладання
договору про технічне забезпечення
електропостачання споживача, не
врахував тієї обставини, що договір від
31.01.2011 р. №15 про технічне забезпечення
електропостачання споживача був
чинним і у відповідача не було
обов'язку щодо укладання іншого
договору до закінчення строку дії
чинного договору. До того ж спірний
договір всупереч вимогам п.5.19 Правил
КЕЕ не був узгоджений із
електропередавальною організацією.

Таким чином, апеляційна скарга ПАТ
«Інгул» підлягає залишенню без
задоволення, а рішення господарського
суду Миколаївської області від 18.02.2014 р.
- без змін, оскільки по суті воно є
вірним.

Згідно із ст.49 ГПК України витрати по
сплаті судового збору за подачу
апеляційної скарги покладаються на
скаржника.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101-105
ГПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н
О В И Л А:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства "Інгул"
залишити без задоволення, рішення
господарського суду Миколаївської
області від 18.02.2014 р. - без змін.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України
набирає законної сили з дня її
прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може
бути оскаржено в касаційному порядку.

Повний текст постанови
складено 14 травня 2014 р.

Головуючий суддя
Петров М.С.

Суддя
Разюк Г.П.

Суддя
Колоколов С.І.