ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

"15" квітня 2014 р.
Справа № 911/818/14

За позовом публічного акціонерного
товариства «Акціонерний комерційний
банк «Новий», м.Дніпропетровськ

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2,
Київська обл., смт Глеваха

про стягнення 90238,96 грн

Суддя Третьякова О.О.

Представники сторін:

Позивача - Заяц К.О., довіреність №68-Д
від 01.06.2013,

Відповідача - не з'явився.

Обставини справи:

До Господарського суду Київської
області з позовною заявою звернулось
публічне акціонерне товариство
«Акціонерний комерційний банк «Новий»
(далі - Позивач) до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 (далі -
Відповідач) про стягнення 90238,96 грн, що
складає 39583,35 грн основного боргу, 39394,17
грн відсотків за користування
кредитом, 10350,00 грн комісії, 711,55 пені за
прострочення сплати відсотків та 199,89
грн пені за прострочення сплати
комісії.

Позивач в обґрунтування заявлених
позовних вимог посилається на
порушення Відповідачем строків оплати
за Кредитним Договором №169-07-Г від
24.12.2007 (далі - Договір).

Ухвалою Господарського суду Київської
області від 17.03.2014 порушено провадження
у справі №911/818/14 та призначено її до
розгляду на 01.04.2014 о 10:40 год.

Ухвалою Господарського суду Київської
області від 01.04.2014 у зв'язку з неявкою
Відповідача розгляд справи було
відкладено відповідно на 15.04.2014.

Позивачем в судовому засіданні 01.04.2014
подано уточнений розрахунок позову та
довідку №2/4-432 від 26.03.2014 про розмір
заборгованості Відповідача станом на
24.02.2014, згідно яких позовні вимоги
складають: 39583,35 грн основного боргу,
39394,17 грн відсотків за користування
кредитом, 10350,00 грн комісії, 710,14 пені за
прострочення сплати відсотків та 179,51
грн пені за прострочення сплати
комісії.

Відповідач у судові засідання жодного
разу не з'явився, відзив на позовну
заяву та витребувані судом документи
не подав, про причину неявки суд не
повідомив.

Ухвали Господарського суду Київської
області від 17.03.2014 та від 01.04.2014
направлялись Відповідачу з
рекомендованими повідомленнями про
вручення поштового відправлення
№389 від 18.03.2014 та №210 від
02.04.2014 на адресу, зазначену Позивачем у
позові, яка відповідає адресі,
зазначеній в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців, про що свідчить
здійснений Позивачем витяг з Єдиного
державного реєстра юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців від 12.02.2014
за №18147679, але повернуті без вручення
адресату.

Як зазначається у п. 3.9.1 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" особи, які беруть
участь у справі, вважаються
повідомленими про час та місце
розгляду справи у разі виконання судом
вимог ч.1 ст.ст. 64, 87 ГПК України. За
змістом зазначеної ст.64 ГПК України,
зокрема, в разі якщо ухвалу про
порушення провадження у справі було
надіслано за належною адресою (тобто
повідомленою суду стороною, а в разі
ненадання суду відповідної інформації
- адресою, зазначеною в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців), і не
повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом.

Враховуючи обмежений ст.69 ГПК України
строк розгляду справи, а також те, що
всі особи, які беруть участь у справі,
належним чином повідомлялися про дату,
час та місце судового розгляду, явка
таких осіб обов'язковою не визнавалась
і їх відсутність не перешкоджає
всебічному, повному та об'єктивному
розгляду всіх обставин справи, а
матеріалів справи достатньо для
вирішення спору по суті, відповідно до
права суду, наданого йому ст. 75 ГПК
України, справа розглядається за
наявними в ній матеріалами.

Згідно правової позиції, викладеної у
п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №18 від
26.12.2011 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" у випадку нез'явлення
в засідання господарського суду
представників обох сторін або однієї з
них справа може бути розглянута без їх
участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Згідно ст.85 ГПК України у судовому
засіданні 15.04.2014 оголошено вступну та
резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши наявні в ній докази,
оцінивши їх в сукупності та заслухавши
пояснення представника Позивача, суд

встановив:

Між публічним акціонерним товариством
«Акціонерний комерційний банк «Новий»
(Кредитор) та ОСОБА_2 (Позичальник)
укладено Кредитний Договір №169-07-Г від
24.12.2007.

Згідно п.п. 1.1. Договору Кредитор надає
Позичальнику кредит у розмірі 50000,00 грн
шляхом видачі готівкових коштів через
касу банку на наступні цілі: ведення
фінансово-господарської діяльності.

Погашення кредиту здійснюється
Позичальником щомісяця рівними
платежами - 2083,33 грн згідно наведеного
графіку у п.1.4. Договору з січня 2008 року
по грудень 2009 року.

Відповідно до п.1.8. Договору для обліку
використання кредиту, нарахування
відсотків, а також для обліку погашення
заборгованості за кредитом і
відсотками Кредитор відкриває
Позичальникові наступні рахунки:
позичковий №005 та рахунок обліку
нарахованих процентів №6005.

Факт отримання Відповідачем грошових
коштів підтверджується наявною в
матеріалах справи копією заяви на
видачу готівки №011 від 24.12.2007 на суму
50000,00 грн.

Відповідач в порушення свої договірних
зобов'язань кредитні кошти в повному
обсязі в установлений Договором строк
не повернув, внаслідок чого Позивач
звернувся до суду.

Відповідно до ч.1 ст.193 ГК України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. До виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Згідно приписів ст.ст. 525, 526 ЦК України,
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно ч.2 ст.1054 ЦК України до відносин
за кредитним договором застосовуються
положення про позику (параграфа 1 глави
71 ЦК України), якщо інше не встановлено
параграфом 2 («Кредит») і не випливає із
суті кредитного договору

Частиною 1 ст.1049 ЦК України встановлено,
що позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором. Якщо договором
не встановлений строк повернення
позики або цей строк визначений
моментом пред'явлення вимоги, позика
має бути повернена позичальником
протягом тридцяти днів від дня
пред'явлення позикодавцем вимоги про
це, якщо інше не встановлено договором.

В абзаці 1 ч.1 ст.530 ЦК України зазначено,
що якщо у зобов'язанні встановлений
строк (термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з банківських виписок з
рахунку Відповідача, відкритого у
публічному акціонерному товаристві
«Акціонерний комерційний банк «Новий»,
за загальний період з 24.12.2007 по 08.04.2014, що
додані до матеріалів справи,
Відповідач погасив отриманий кредит
лише в сумі 10416,65 грн, внаслідок чого
заборгованість Відповідача по
погашенню основної суми кредиту, з
урахуванням часткових проплат,
становить 39583,35 грн.

Враховуючи, що Відповідач станом на
день вирішення спору борг по кредиту в
сумі 39583,35 грн не погасив, розмір
заборгованості відповідає фактичним
обставинам справи, вимоги Позивача про
стягнення з Відповідача основної
заборгованості по кредиту в розмірі
39583,35 грн є правомірними,
обґрунтованими і підлягають
задоволенню.

Крім того, Позивач заявляє до стягнення
з Відповідача відсотки за користування
кредитом в сумі 39394,17 грн.

Згідно абз.1 ч.1 ст.1048 ЦК України
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюються
договором. Якщо договором не
встановлений розмір процентів, їх
розмір визначається на рівні облікової
ставки Національного банку України.

Пунктом 1.2. Договору встановлено, що
плата за користування кредитом
встановлюється в розмірі 18% річних.

Відповідно до п.1.3. Договору
нарахування відсотків здійснюється
щомісяця на фактичний залишок
кредитних коштів на позичковому
рахунку. Для нарахування відсотків
застосовується метод «факт/факт»,
тобто фактична кількість днів в місяці
і фактична кількість днів у році. При
розрахунку процентів враховується
перший день видачі кредитних коштів і
не враховується день повного погашення
заборгованості по кредиту. Оплата
відсотків здійснюється в наступний
термін: щомісяця, не пізніше 25 числа
місяця, що є наступним за місяцем
нарахування процентів. Остаточний
розрахунок по відсотках здійснюється
при повному погашенні кредитних
зобов'язань.

Загалом за період з 24.12.2007 по 23.02.2014
Позивачем нараховано відсотки за
користування кредитом, враховуючи
часткове погашення кредиту, в сумі 44433,23
грн. Сума відсотків, заявлена до
стягнення, обчислена з урахуванням
здійснених Відповідачем проплат по
відсоткам в загальній сумі 5039,06 грн.

Також, Позивач заявляє до стягнення з
Відповідача комісію за супровід
кредитної справи в сумі 10350,00 грн.

Пунктом 4.9.3. Договору Позичальник
зобов'язався щомісяця сплачувати банку
комісію за надання та супроводження
кредиту в розмірі 0,3% від початкової
суми кредиту на рахунок №46005 в
Київській філії АКБ «Новий», без ПДВ.

Позивачем сума комісії розрахована за
загальний період кредитного
обслуговування з 24.12.2007 по 31.01.2014 в
розмірі 11100,00 грн. Сума комісії,
заявлена до стягнення, обчислена з
урахуванням здійснених Відповідачем
проплат по комісії в загальній сумі 750
грн.

Враховуючи, що подані Позивачем
розрахунки відсотків за користування
кредитом та комісії за супровід
кредитної справи є вірними, вимоги
Позивача про стягнення з Відповідача
39394,17 грн відсотків та 10350,00 грн комісії
підлягають задоволенню.

У зв'язку з неналежним виконанням
Відповідачем своїх грошових
зобов'язань за Кредитним договором
Позивачем нарахована пеня за
прострочення сплати відсотків за
користування кредитом в сумі 710,14 грн та
пеня за прострочення сплати комісії за
супровід кредитної справи в сумі 179,51
грн.

Як зазначено в ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Згідно ч.ч.1,3 ст.549 ЦК України неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання; пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

За змістом ч.1 ст.216 ГК України учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

В ч.2 ст.217 ГК України зазначається, що у
сфері господарювання застосовуються
такі види господарських санкцій:
відшкодування збитків; штрафні
санкції; оперативно-господарські
санкції.

Відповідно до ст.230 ГК України
визначено, що штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно ч.6 ст.232 ГК України нарахування
штрафних санкцій за прострочення
виконання зобов'язання, якщо інше не
встановлено законом або договором,
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано.

Як передбачено п. 5.5. Кредитного
договору за порушення строків оплати
відсотків Позичальник зобов'язується
сплатити Кредиторові додатково до
встановленої процентної ставки по
кредиту пеню в розмірі 10 % від суми
прострочених відсотків за кожний день
прострочення.

Штрафні санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором (ч.6 ст.231 ГК України).

Статтею 1 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань» від
22.11.1996 встановлено, що платники
грошових коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочку
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Однак, згідно ст. 3 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань» розмір
пені, передбачений ст.1 цього Закону,
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Судом здійснено перерахунок пені за
порушення строків оплати відсотків з
застосуванням законодавчо обмеженого
розміру пені подвійною обліковою
ставкою НБУ, враховуючи період
нарахування пені, завлений Позивачем
(загальний період прострочки з 24.02.2013 по
23.02.2014 по відсотках за серпень 2012 -
січень 2014) і який на думку суду, є
вірним, оскільки здійснений з
дотриманням вимог ч.6 ст.232 ГК України та
з урахуванням кінцевих строків
виконання обов'язку Відповідачем по
платі відсотків окремо по кожному
місяцю. За розрахунком суду, сума пені,
належна до стягнення з Відповідача,
складає 488,42 грн.

Оскільки вірна сума пені за
вищевказаний період, за розрахунком
суду, складає 488,42 грн, вимога Позивача
про стягнення з Відповідача 710,14 пені за
прострочення сплати відсотків
підлягає частковому задоволенню в сумі
488,42 грн.

Щодо вимоги Позивача про стягнення 179,51
грн пені за прострочення сплати сум
комісії, суд зазначає, що Договором
такий вид забезпечення виконання
зобов'язання по оплаті комісії як пеня,
не передбачений.

Згідно ч.1 ст. 546 ЦК України виконання
зобов'язання може забезпечуватися
неустойкою, порукою, гарантією,
заставою, притриманням, завдатком.

Як встановлено ч.1. ст.547 ЦК України
правочин щодо забезпечення виконання
зобов'язання вчиняється у письмовій
формі.

Відповідно до ч.1 ст.548 ЦК України
виконання зобов'язання (основного
зобов'язання) забезпечується, якщо це
встановлено договором або законом.

В п.5.7. Договору, на який посилається
Позивач як на підставу нарахування
пені за прострочку оплати комісії,
сторони погодили, що у випадку
порушення строків оплати комісії,
передбачених п.4.9. даного договору,
Позичальник зобов'язується сплатити
кредиторові штраф у розмірі 10% від суми
комісії.

Наданий Позивачем розрахунок свідчить
про нарахування саме пені (обчислення
неустойки здійснено у відсотках від
суми несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання), а не штрафу, що
виключає описку в заявленій вимозі.

Враховуючи вищевикладене, а також те,
що суд, приймаючи рішення, не вправі
виходити за межі позовних вимог,
підстави для задоволення вимоги
Позивача про стягнення 179,51 грн пені за
порушення Відповідачем зобов'язання по
оплаті комісії відсутні, суд відмовляє
в позові в частині даної вимоги.

Відповідно до ст.33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

За таких обставин, суд вважає, що вимоги
Позивача про стягнення з Відповідача
39583,35 грн основного боргу по кредиту,
39394,17 грн відсотків за користування
кредитом, 10350,00 грн комісії, 488,42 пені за
прострочення сплати відсотків є
обґрунтованими, документально
підтвердженими, Відповідачем не
запереченими та належним чином не
спростованими, а тому підлягають
задоволенню.

Відповідно до ст.49 ГПК України
відшкодування понесених Позивачем
витрат по сплаті судового збору
покладається судом на Відповідача
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Керуючись статтею 124 Конституції
України, статтями 2, 43, 33, 34, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1) на
користь приватного акціонерного
товариства «Акціонерний комерційний
банк «Новий» (49000, м. Дніпропетровськ,
пр. К.Маркса, 93, код 19361982) 39583,35 грн
(тридцять дев'ять тисяч п'ятсот
вісімдесят три гривні тридцять п'ять
копійок), 39394,17 грн (тридцять дев'ять
тисяч триста дев'яносто чотири гривні
сімнадцять копійок) відсотків за
користування кредитом, 10350,00 грн (десять
тисяч триста п'ятдесят гривень)
комісії, 488,42 грн (чотириста вісімдесят
вісім гривень сорок дві копійки) пені
за прострочення сплати відсотків та
1818,44 грн (одну тисячу вісімсот
вісімнадцять гривень сорок чотири
копійки) витрат по сплаті судового
збору.

3. В інших вимогах в позові відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Суддя
О.О.Третьякова

Повне рішення складено « 16» травня 2014
року.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення
десятиденного строку з дня його
належного оформлення та підписання, і
може бути оскаржено в апеляційному
порядку.