ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_____________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" травня 2014 р.Справа № 916/1573/13Колегія
суддів Одеського апеляційного
господарського суду у складі:

головуючого судді: Головея В.М.,

суддів: Мирошниченко М.А., Шевченко В.В.,

при секретарі судового засідання:
Оксенюк О.М.,

за участю представників сторін:

від позивача - Зуйкова Ю.Р. (за
довіреністю),

від відповідача - Чуприна Л.С. (за
довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Комунального підприємства
«Теплопостачання міста Одеси»

на рішення господарського суду
Одеської області від 19 березня 2014 року

у справі № 916/1573/13

за позовом Публічного акціонерного
товариства «Одеська ТЕЦ»

до Комунального підприємства
«Теплопостачання міста Одеси»

про стягнення 194 202 048, 52 грн.

Сторони належним чином повідомлені про
час і місце засідання суду.

В судовому засіданні 13.05.2014р.
відповідно до ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України
проголошено вступну та резолютивну
частини постанови.

В С Т А Н О В И Л А:

В червні 2013р. Публічне акціонерне
товариство «Одеська ТЕЦ» (далі - ПАТ
«Одеська ТЕЦ», позивач) звернулось до
господарського суду Одеської області
із позовом до Комунального
підприємства «Теплопостачання міста
Одеси» (далі - КП «Теплопостачання
міста Одеси», відповідач) про стягнення
194 202 048, 52 грн., з яких: 173 163 995,97 грн. - сума
основного боргу, 1 429 493,78 грн. - 3% річних, 7
137 079, 05 грн. - пені та 12 471 479, 72 грн. - 7%
штрафу, а також 68 820,00 грн. судового
збору.

Позов мотивований тим, що відповідач не
виконав свої зобов'язання за договором
№ 05-11-09/158/ТГО-577/09 від 05.11.2009р. укладеного
між сторонами у справі, щодо своєчасної
та повної оплати наданих позивачем
послуг з поставки теплової енергії у
вигляді гарячої води на потреби
опалення та гарячого водопостачання
надання послуг на підпитку та ХВО,
внаслідок чого має заборгованість по
їх оплаті за період з жовтня 2012р. по
квітень 2013р.

В процесі розгляду справи в суді першої
інстанції, 05.08.2013р. позивач надав
клопотання про збільшення суми позову.
Оскільки відповідач не погоджується з
порядком, за яким позивач зараховував
сплачувані кошти, останній звернувся
до аудиторської фірми щодо роз'яснення
порядку здійснення розрахунків. Так, за
розрахунками аудиторів, неоплачена
частина теплової енергії, поставленої
за період з жовтня 2012р. по квітень 2013р.
складає 210 890 918, 66 грн. У зв'язку з цим,
позивач просив суд стягнути з
відповідача 235 538 570, 28 грн., з яких: 210 890
918,66 грн. - основного боргу, 2 584 255, 05 грн. -
процентів за користування грошима (3%
річних), 14 762 364,30 грн. - 7 % штрафу, 7 301 032,27
грн. - пені за несвоєчасне виконання
зобов'язань та 68 820,00 грн. судового
збору.

Рішенням господарського суду Одеської
області від 19.03.2014р. (суддя Никофорчук
М.І.) позовні вимоги з урахуванням
клопотання про їх збільшення
задоволено. Стягнуто з відповідача на
користь позивача суму основного боргу
в розмірі - 210 890 918, 66 грн., 3% річних в сумі
- 2 584 255, 05 грн., штрафу 7 % - 14 762 364,30 грн.,
пені - 7 301 032,27 грн. та суму судового
збору - 68 820,00 грн.

Рішення місцевого господарського суду
вмотивовано тим, що позивач умови
договору укладеного між сторонами
виконав належним чином, а відповідач
несвоєчасно розрахувався з позивачем
за надані за цим договором послуги, а
відтак у позивача були правові
підстави для нарахування та стягнення
з відповідача пені, штрафу та 3% річних.

Не погоджуючись з зазначеним
рішенням, КП «Теплопостачання міста
Одеси» звернулось до Одеського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просило
рішення скасувати та прийняти нове,
яким у задоволенні позову відмовити.

Відповідач вважає рішення суду першої
інстанції безпідставним,
необґрунтованим, винесеним без повного
з'ясування обставин, що мають значення
у справі з порушенням норм
матеріального права.

07.05.2014р. до Одеського апеляційного
господарського суду від КП
«Теплопостачання міста Одеси»
надійшли уточнення до апеляційної
скарги, в яких відповідач посилаючись
на акт звіряння взаєморозрахунків від
17.04.2014р. (відповідно до якого сторони
погодили розмір заборгованості КП
«Теплопостачання міста Одеси» перед
ПАТ «Одеська ТЕЦ» за період з жовтня
2012р. по квітень 2013р. у розмірі 160 402 855,37
грн.) просить суд, скасувати рішення
частково та прийняти постанову, якою
відмовити ПАТ «Одеська ТЕЦ» в
задоволенні 50 488 063,29 грн. - основного
боргу за договором, 3% річних в сумі - 2 584
255,05 грн., штрафу 7% в сумі 14 762 364,00 грн.,
пені в сумі 7 301 032,27 грн.

В судовому засіданні 13.05.2014р.
представник позивача надала письмові
заперечення, в яких просить апеляційну
скаргу відповідача задовольнити
частково, рішення господарського суду
скасувати частково, стягнути з КП
«Теплопостачання міста Одеси» 185 050 506, 99
грн., з яких: 160 402 855,37 грн. - основного
боргу, 2 584 255,05 грн. - 3% річних, 14 762 364,30
грн. - 7% штрафу, 7 301 032,27 грн. - пені та
припинити провадження у справі щодо
стягнення основного боргу в сумі 50 488
063,29 грн., в усних поясненнях доводи
викладені в запереченнях на апеляційну
скаргу представник позивача
підтримала в повному обсязі.

13.05.2014 р. в судовому засіданні
представник відповідача також надала
пояснення, повністю підтримує вимоги
уточненої апеляційної скарги.

Обговоривши доводи апеляційної
скарги, заслухавши пояснення
представників сторін, перевіривши
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення, дослідивши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального і
процесуального права при прийнятті
оскаржуваного рішення, колегія суддів
встановила наступне.

З матеріалів справи вбачається, що
05.11.2009р. між Відкритим акціонерним
товариством «Одеська ТЕЦ»
(правонаступником якого є Публічне
акціонерне товариство «Одеська ТЕЦ»)
(ТЕЦ) та Комунальним підприємством
«Теплопостачання міста Одеси» (ТМО)
укладений договір № 05-11-09/158/ТГО-577/09
поставки теплової енергії у вигляді
гарячої води па потреби опалення та
гарячого водопостачання надання
послуг на підпитку та ХВО, за умовами
якого, ТЕЦ виробляє та поставляє до
теплових мереж ТМО теплову енергію у
вигляді гарячої води для потреб
опалення та гарячого водопостачання
населення, бюджетних установ та інших
організацій, а ТМО приймає теплову
енергію та оплачує її.

Згідно п. 2.5.2. договору, кінцевий
розрахунок за спожиті послуги з
виробництва та поставки теплової
енергії ТМО здійснює до 30-го числа
місяця, наступного за місяцем, в якому
здійснювались поставки.

Підставою для кінцевого розрахунку є
акт приймання - передачі послуг -
виробництва та поставки теплової
енергії, підписаний сторонами.

Відповідно до п. п. 6.2.1. та 6.4.1. ТЕЦ
зобов'язано забезпечувати безперервне
виробництво та передачу ТМО теплової
енергії з параметрами якості, у
кількості та у строки, передбачені
договором, а ТМО зобов'язалось, вчасно
сплачувати за послуги з виробництва і
постачання теплової енергії у порядку
передбаченому договором.

Пунктом 7.1. договору передбачено, що зо
невиконання або неналежне виконання
своїх зобов'язань по договору сторони
несуть відповідальність у
відповідності з договором та діючим
законодавством України.

Договір вступає в силу з дати
підписання та діє до 31.12.2010р. в частині
виробництва і постачання теплової
енергії, а в частині розрахунків - до
повного виконання зобов'язань. Договір
вважається щорічно продовженим, якщо
за місяць до закінчення строку його дії
не буде письмової заяви однієї із
сторін про розірвання договору (п. п.
10.1., 10.2. договору).

Отже, з матеріалів справи вбачається,
що вищевказаний договір є чинним.

Свої договірні зобов'язання позивач
виконав належним чином, що
підтверджується актами
приймання-передачі послуг з постачання
теплової енергії згідно договору
№05-11-09/158/ТГО-577/09 від 05.11.2009р. з жовтня
2012р. по квітень 2013р. на загальну суму 210
890 918,66 грн. Дані акти без зауважень
підписані повноважними представниками
сторін та скріплені печатками.

Крім цього, висновком
судової-економічної експертизи ОНДІСЕ
№ 4971/4972 від 17.12.2013р. підтверджена
заборгованість відповідача за період з
жовтня 2012р. по лютий 2013р. у розмірі 235 635
810,99 грн., однак позивач наполягає на
стягненні лише заборгованості за
актами з жовтня 2012р. по квітень 2013р. у
розмірі 210 890 918,66 грн., оскільки залишок
заборгованості за попередній період у
розмірі 24 744 892,33 грн. вже був стягнутий з
відповідача рішенням господарського
суду Одеської області від 29.04.2013р. у
справі № 916/196/13-г.

У відповідності до ч. 2 ст. 509 ЦК України
зобов'язання виникають з підстав,
встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому
числі і з договорів.

Колегія суддів звертає увагу, що
договір №05-11-09/158/ТГО-577/09 від 05.11.2009р., в
силу вимог ст. 629 ЦК України є
обов'язковим для виконання сторонами, і
зобов'язання за ним відповідно до
приписів ч.1 ст. 193 ГК України мають
виконуватися належним чином,
відповідно до норм чинного
законодавства та умов договору.

Як вбачається зі змісту договору №
05-11-09/158/ТГО-577/09 від 05.11.2009р., вказаний
договір за своєю юридичною природою є
договором про надання послуг.

За умовами ст. 903 ЦК України якщо
договором передбачено надання послуг
за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором.

Згідно ст.ст. 610, ч.2 та 615 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Одностороння
відмова від зобов'язання не звільняє
винну сторону від відповідальності за
порушення зобов'язання.

Статтею 530 ЦК України встановлено, що
якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Таким чином, враховуючи вищевикладене,
апеляційний господарський суд
приходить до висновку, що у зв'язку з
неповною та несвоєчасною сплатою
рахунків за договором №05-11-09/158/ТГО-577/09
від 05.11.2009р., за відповідачем утворилась
заборгованість на користь позивача у
розмірі 210 890 918,66 грн.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний
господарський суд погоджується з
висновком місцевого господарського
суду про наявність підстав для
задоволення позовних вимог ПАТ
«Одеська ТЕЦ» в частині стягнення з
відповідача 210 890 918,66 грн. основної
заборгованості з огляду на
обґрунтованість, доведеність та
правомірність таких вимог.

Судова колегія не приймає до уваги
посилання відповідача на акт звірки
взаєморозрахунків від 17.04.2014р., за яким
сторони погодили основну суму
заборгованості КП «Теплопостачання
міста Одеси» перед позивачем у розмірі
160 402 855,37 грн., оскільки даний акт був
складений та підписаний сторонами
після прийняття рішення господарським
судом, а в силу вимог ст. 101 ГПК України в
апеляційній інстанції не приймаються і
не розглядаються вимоги, що не були
предметом розгляду в суді першої
інстанції.

Також, судова колегія зазначає, що
вимога позивача про припинення
провадження у справі щодо стягнення з
відповідача основного боргу у сумі 50 488
063,29 грн. не підлягає задоволенню,
оскільки представник позивача в
судовому засіданні не обґрунтувала на
підставі яких документів або доказів
судова колегія має задовольнити цю
вимогу. Посилання позивача на акт
звірки взаєморозрахунків від 17.04.2014р. в
силу вимог ст. 101 ГПК України, як
зазначалось вище, колегією суддів до
уваги не приймається.

Щодо позовних вимог ПАТ «Одеська ТЕЦ»
в частині стягнення з відповідача пені
в розмірі 7 301 032,27 грн. апеляційний
господарський суд зазначає наступне.

Оскільки 99,989% акцій позивача належить
державі, то згідно ст. 22 ГК України він
є суб'єктом господарювання державного
сектору економіки (Інституційний
сектор економіки за КІСЕ - 8.11001 Державні
не фінансові корпорації).

Відповідно до ст. 231 ГК України, у
разі якщо порушено господарське
зобов'язання, в якому хоча б одна
сторона є суб'єктом господарювання, що
належить до державного сектора
економіки, штрафні санкції
застосовуються, якщо інше не
передбачено законом чи договором у
таких розмірах: за порушення строків
виконання зобов'язання стягується пеня
у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів
(робіт, послуг), з яких допущено
прострочення виконання за кожний день
прострочення.

Перевіривши наданий позивачем
розрахунок пені в розмірі 7 301 032,27 грн.
нарахованої на зазначену
заборгованість по вказаним актам
колегія суддів дійшла висновку що його
зроблено методологічно та арифметично
правильно.

Доводи скаржника щодо
необґрунтованості нарахування пені з
посиланням на тяжкий фінансовий стан,
різницю в тарифах та на те, що до
бюджетних організацій фактично
неможливо застосовувати штрафні
санкції не можуть прийматись до уваги,
оскільки чинне законодавства не
передбачає звільнення від сплати
штрафних санкцій за неналежне
виконання договірних зобов'язань, в т.ч.
з урахуванням вказаних скаржником
обставин та правового статусу -
бюджетної організації.

Слід зазначити, що відповідач у
порушення приписів ст..33 ГПК України не
надав суду належних та достатніх
доказів які б надали суду можливість (з
власної ініціативи або за клопотанням
відповідача) зменшити розмір пені що
підлягає стягненню у відповідності до
приписів п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України ч. 3
ст.. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України.

За таких обставин колегія суддів
дійшла висновку що місцевий суд
обґрунтовано стягнув з відповідача на
користь позивача пеню у визначеному
останнім розмірі і правові підстави
для скасування рішення місцевого суду
в цієї частини та ухвалення нового про
відмову в задоволенні цієї вимоги
відсутні.

Оцінюючи вимоги позивача в частині
стягнення 3% річних, висновки місцевого
суду по цій вимозі та заперечення
скаржника з цього питання колегія
суддів встановила наступне.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Приймаючи до уваги, що відповідач
прострочив строк виконання своїх
зобов'язань по оплаті наданих йому у
вищевказаних актах послуг позивач
обґрунтовано, на підставі ст. 625 ЦК
України, нарахував відповідачу 3%
річних від простроченої суми.

Перевіривши наданий позивачем
розрахунок річних в розмірі 2 584 255,05
грн., колегія суддів дійшла висновку що
його зроблено методологічно та
арифметично правильно.

Доводи скаржника щодо
необґрунтованості нарахування річних
з посиланням на тяжкий фінансовий
стан, різницю в тарифах та на те, що до
бюджетних організацій фактично
неможливо застосовувати штрафні
санкції не можуть прийматись до уваги,
оскільки нарахування та стягнення
річних не є штрафною санкцією і чинне
законодавства не передбачає
звільнення від сплати річних за
неналежне виконання договірних
зобов'язань, в т.ч. якщо такі порушення
допущено бюджетною організацією.

Водночас колегія суддів вважає
безпідставною вимогу позивача про
стягнення з відповідача 14 762 364,30 грн. - 7%
штрафу за прострочення здійснення
платежів більше 30 днів і відповідно не
погоджується з висновком місцевого
суду щодо стягнення цього штрафу, з
огляду на таке.

За змістом положень ч. 1 ст. 230 ГК України
штрафними санкціями визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 231 ГК України у
разі якщо порушено господарське
зобов'язання, в якому хоча б одна
сторона є суб'єктом господарювання, що
належить до державного сектора
економіки, або порушення пов'язане з
виконанням державного контракту, або
виконання зобов'язання фінансується за
рахунок Державного бюджету України чи
за рахунок державного кредиту, штрафні
санкції застосовуються, якщо інше не
передбачено законом чи договором, у
таких розмірах:

- за порушення умов зобов'язання щодо
якості (комплектності) товарів (робіт,
послуг) стягується штраф у розмірі
двадцяти відсотків вартості неякісних
(некомплектних) товарів (робіт, послуг);

- за порушення строків виконання
зобов'язання стягується пеня у розмірі
0,1 відсотка вартості товарів (робіт,
послуг), з яких допущено прострочення
виконання за кожний день прострочення,
а за прострочення понад тридцять днів
додатково стягується штраф у розмірі
семи відсотків вказаної вартості.

Аналіз наведеної норми матеріального
права дає підстави для висновку, що
застосування до боржника, який порушив
господарське зобов'язання, санкції у
вигляді штрафу, передбаченого абз. 3 ч. 2
ст. 231 ГК України, можливо за сукупності
таких умов:

- якщо інший розмір певного виду
штрафних санкцій не передбачено
договором або законом;

- якщо порушено господарське
зобов'язання, в якому хоча б одна
сторона є суб'єктом господарювання, що
належить до державного сектора
економіки;

- якщо допущено прострочення виконання
негрошового зобов'язання, пов'язаного з
обігом (поставкою) товарів, виконанням
робіт, наданням послуг, з вартості яких
і вираховується у відсотковому
відношенні розмір штрафу.

Приймаючи до уваги, що позивач
нарахував штраф за порушення грошового
зобов'язання у місцевого суду не було
правових підстав для задоволення цих
вимог.

Слід зазначити, що такої правової
позиції притримується Пленум Вищого
господарського суду України у своїх
роз'ясненнях наданих у п.2.2. постанови
від 17.12.2013 р. «Про деякі питання
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань».

За огляду на викладене рішення
місцевого суду в частині стягнення 7 %
штрафу в розмірі 14 762 364,30 грн. підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
в цієї частині про відмову в
задоволенні цих вимог.

Враховуючи викладене колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
відповідача підлягає частковому
задоволенню, а рішення місцевого суду
зміні.

Враховуючи, що скарга задовольняється
частково скаржнику слід частково
відшкодувати понесені ним витрати по
сплаті судового збору за подання
апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101-105 ГПК України,
колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

1. Апеляційну скаргу Комунального
підприємства «Теплопостачання міста
Одеси» - задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду
Одеської області від 19.03.2014 р. - змінити,
виклавши його резолютивну частину в
наступній редакції :

«Позов Публічного акціонерного
товариства «Одеська ТЕЦ» -
задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства
«Теплопостачання міста Одеси» на
користь Публічного акціонерного
товариства «Одеська ТЕЦ»

- 210 890 918 (двісті десять мільйонів
вісімсот дев'яносто тисяч дев'ятсот
вісімнадцять) грн. 66 коп. - основного
боргу;

- 2 584 255 (два мільйони п'ятсот вісімдесят
чотири тисячі двісті п'ятдесят п'ять)
грн. 05 коп. - 3% річних;

- 7 301 032 (сім мільйонів триста одна
тисяча тридцять дві) грн. 27 коп. - пені;

- 64 690 (шістдесят чотири тисяча шістсот
дев'яносто) грн. 80 коп. - відшкодування
понесених витрат по сплаті судового
збору за подання позову.

В решті частині позовних вимог
(стягнення 7% штрафу в розмірі 14 762 364, 30
грн.) - відмовити.»

3. Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Одеська ТЕЦ» на користь
Комунального підприємства
«Теплопостачання міста Одеси» 2 192 (дві
тисячі сто дев'яносто дві) грн. 40 коп. -
часткове відшкодування понесених
витрат по сплаті судового збору за
подання апеляційної скарги.

4. Зобов'язати господарський суд
Одеської області видати накази
відповідно до резолютивної частини
цієї постанови зі зазначенням у них
всіх необхідних реквізитів сторін.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК
України набирає законної сили з дня її
прийняття та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
господарського суду України.

Повний текст постанови виготовлено та
підписано 14.05.2014 року.

Головуючий суддя
Головей В.М.

Судді
Мирошниченко М.А.

Шевченко В.В.