ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

07 квітня 2014 року Справа № 922/1811/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого суддівКравчука Г.А.,
Мачульського Г.М., Швеця
В.О.,перевіривши матеріали заяви
заступника прокурора Харківської
областіпро роз'яснення
постановиВищого господарського суду
Українивід13.11.2013р.у
справі№922/1811/13Господарського
судуХарківської областіза
позовомХарківського міжрайонного
прокурора з нагляду за додержанням
законів у природоохоронній сфері в
інтересах держави в особі: 1.
Державної екологічної інспекції у
Харківській області 2.
Харківської міської радидоТовариства
з обмеженою відповідальністю
"Харківський завод
"ЖБК-5"провідшкодування збитків, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Вищого господарського суду
України від 13.11.2013р. постанову
Харківського апеляційного
господарського суду від 18.09.2013р. та
рішення Господарського суду
Харківської області від 16.07.2013р. у
справі №922/1811/13 скасовано і прийнято
нове рішення, яким позов Харківського
міжрайонного прокурора з нагляду за
додержанням законів у
природоохоронній сфері в інтересах
держави в особі Державної екологічної
інспекції у Харківській області та
Харківської міської ради задоволено
повністю, стягнуто з Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Харківський завод "ЖБК-5" на користь:

- Державного фонду охорони
навколишнього природного середовища
68535 грн. 13 коп.;

- фонду охорони навколишнього
природного середовища Харківської
обласної ради 45690 грн. 08 коп.,

- фонду охорони навколишнього
природного середовища Харківської
міської ради 144225 грн. 21 коп.,

шкоди, заподіяної порушенням
законодавства про охорону
навколишнього природного середовища.

Заступник прокурора Харківської
області звернувся з заявою про
роз'яснення резолютивної частини
вказаної вище постанови Вищого
господарського суду України щодо того,
яка особа має бути зазначена судом
першої інстанції в наказі на примусове
виконання для відповідності
виконавчого документу Закону України
"Про виконавче провадження" з
урахуванням того, що зазначені у
судовому рішенні фонди згідно з п.1
постанови Кабінету Міністрів України
№634 від 07.05.1998р. "Про затвердження
Положення про Державний фонд охорони
навколишнього природного середовища" є
складовою Державного бюджету України і
не мають обов'язкових реквізитів
стягувача (місцезнаходження та
індивідуального ідентифікаційного
номеру юридичної особи), а також не були
стороною у справі.

Відповідно до ст.89 Господарського
процесуального кодексу України суддя
за заявою сторони чи державного
виконавця роз'яснює рішення, ухвалу, не
змінюючи при цьому їх змісту.

В пункті 17 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від
23.03.2012р. N6 "Про судове рішення" вказано,
що здійснюючи роз'яснення судового
рішення, суд викладає більш повно і
зрозуміло ті частини рішення,
розуміння яких викликає труднощі, не
вносячи змін до рішення по суті і не
торкаючись тих питань, які не були
предметом судового розгляду. Якщо
фактично порушується питання про зміну
рішення, або про внесення до нього
нових даних, або про роз'яснення
мотивів прийняття рішення,
господарський суд відмовляє в
роз'ясненні рішення.

Виходячи зі змісту заяви заступника
прокурора Харківської області про
роз'яснення рішення причиною її
подання є те, що накази, видані
Господарським судом Харківської
області на виконання наведеної
постанови Вищого господарського суду
України від 13.11.2013р., були повернуті
державним виконавцем з постановою про
відмову у відкритті виконавчого
провадження, оскільки в наказах
відсутні відомості щодо стягувача:
місцезнаходження та індивідуальний
ідентифікаційний номер юридичної
особи. При цьому, в названих наказах
стягувачами вказано Державний фонд
охорони навколишнього природного
середовища, фонд охорони навколишнього
природного середовища Харківської
обласної ради, фонд охорони
навколишнього природного середовища
Харківської міської ради.

За приписами статті 84 ч.1 п.4
Господарського процесуального кодексу
України резолютивна частина рішення
має містити висновок про задоволення
позову або про відмову в позові
повністю чи частково по кожній з
заявлених вимог. При задоволенні
позову в резолютивній частині рішення
вказуються, посеред іншого,
найменування сторони, на користь якої
вирішено спір, і сторони, з якої
здійснено стягнення грошових сум.

Вимоги вказаної норми щодо змісту
рішення, а також статті 11111
Господарського процесуального кодексу
України щодо змісту постанови
касаційної інстанції, судом касаційної
інстанції виконані, зазначено в
резолютивній частині про задоволення
позову Харківського міжрайонного
прокурора з нагляду за додержанням
законів у природоохоронній сфері в
інтересах держави в особі Державної
екологічної інспекції у Харківській
області та Харківської міської ради та
вказано сторону, з якої здійснено
стягнення грошових сум - Товариство з
обмеженою відповідальністю
"Харківський завод "ЖБК-5".

Поряд з цим, судом касаційної інстанції
забезпечено дотримання і інших вимог
чинного законодавства, а саме статей 42,
47 Закону України "Про охорону
навколишнього природного середовища",
статті 69 Бюджетного кодексу України
щодо забезпечення надходження кошів до
відповідних фондів охорони
навколишнього природного середовища.

Відповідно до ч.1 ст.116 Господарського
процесуального кодексу України
виконання рішення господарського суду
провадиться на підставі виданого ним
наказу, який є виконавчим документом.
Після набрання судовим рішенням
законної сили наказ видається за
заявою стягувачу чи прокурору, який
здійснював у цій справі представництво
інтересів громадянина або держави в
суді, або надсилається стягувачу
рекомендованим чи цінним листом.

Як зазначено в пункті 2 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України "Про деякі питання практики
виконання рішень, ухвал, постанов
господарських судів України" від
17.10.2012р. N9, за змістом статей 116 і 117 ГПК
видавати накази мають право виключно
місцеві господарські суди після
набрання судовим рішенням законної
сили.

Тобто, звертаючись із заявою про
роз'яснення прийнятої 13.11.2013р. Вищим
господарським судом України постанови,
заявник по суті просить суд касаційної
інстанції дати вказівку суду першої
інстанції щодо змісту наказу, який має
видаватись на виконання зазначеної
постанови, що до компетенції суду
касаційної інстанції не відноситься.

Питання визначення стягувача в наказі
на примусове виконання судового
рішення виникає на стадії виконання
рішення, що набрало чинності, і в
процесі вирішення спору та прийняття
судового рішення по суті спору воно не
вирішується, тому, з урахуванням вище
викладеного, суд касаційної інстанції
в даному випадку не вбачає правових
підстав вважати, що суть постанови
13.11.2013р. чи її резолютивна частина, яка
виписана відповідно до вимог
законодавства, у розрізі вказаних
прокурором у заяві про роз'яснення
вимог є незрозумілою.

Відтак, враховуючи викладене, оскільки
подання заяви обумовлене невірним
складенням наказу на примусове
виконання постанови, фактично немає
підстав приймати до розгляду таку
заяву та роз'яснювати судове рішення.

Разом з тим, Вищий господарський суд
України вважає за необхідне звернути
увагу на наступне.

Відповідно до частини другої статті 8
Закону України "Про виконавче
провадження" стягувачем є фізична або
юридична особа, на користь чи в
інтересах якої видано виконавчий
документ.

Фонди охорони навколишнього
природного середовища, вказані в
резолютивні частині постанови Вищого
господарського суду України від
13.11.2013р., є частинами державного та
місцевих бюджетів, що функціонують на
підставі положень статті 47 Закону
України "Про охорону навколишнього
природного середовища", і не мають
статусу юридичних осіб.

Стягувачем з аналізу положень
законодавства є суб'єкт (позивач чи
інша особа -фактичний отримувач
коштів), який наділений відповідним
процесуальним статусом для
забезпечення отримання коштів, що
стягуються на підставі судового
рішення.

В пункті 10 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від
23.03.2012р. №7 "Про деякі питання участі
прокурора у розгляді справ,
підвідомчих господарським судам"
зазначено, що у застосуванні припису
частини першої статті 116 ГПК щодо
видачі наказу у справі, в якій прокурор
здійснював представництво інтересів
громадянина або держави в суді,
господарським судам слід виходити з
такого. Якщо позивачем визначено орган,
уповноважений державою здійснювати
відповідні функції у спірних
відносинах, то стягнення здійснюється
або інші дії вчиняються на користь
зазначеного прокурором стягувача, і
наказ господарським судом видається
або стягувачу, або прокурору, який брав
участь у справі на підставі тієї
відповідної письмової заяви, що
надійшла до суду першою (в разі
одночасного надходження заяв і
стягувача, і прокурора наказ видається
прокурору), а за відсутності такої
заяви (заяв) надсилається стягувачу
рекомендованим чи цінним листом за
адресою, зазначеною в позовній заяві,
або іншою адресою, вказаною стягувачем
чи прокурором.

Отже, компетенція щодо оформлення і
видачі наказу на примусове виконання
судового рішення належить суду першої
інстанції, який при складенні наказу
повинен дотриматись вимог
законодавства, а саме ст.ст. 116, 117
Господарського процесуального кодексу
України, ст.ст. 8, 18 Закону України "Про
виконавче провадження", і який
уповноважений вирішувати питання щодо
виправлення в ньому помилок або щодо
визнання його таким, що не підлягає
виконанню. При цьому, суд касаційної
інстанції не вправі давати вказівки
суду першої інстанції з наведених
питань.

Відтак, заява прокурора не може бути
прийнята до розгляду, що є підставою
для відмови у її прийнятті.

Керуючись ст.ст. 86, 89, 1115, 1117
Господарського процесуального кодексу
України, -

У Х В А Л И В:

Заступнику прокурора Харківської
області у прийнятті до розгляду заяви
про роз'яснення постанови Вищого
господарського суду України від
13.11.2013р. у справі Господарського суду
Харківської області №922/1811/13,
відмовити.

Головуючий суддя
Г.А. Кравчук

Судді
Г.М. Мачульський

В.О. Швець