ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

24.04.2014
Справа № 905/1229/14

Господарський суд Донецької області у
складі:

головуючого судді Осадчої
А.М.

за участю секретаря

судового засідання

(помічника судді)
Смелянцевої К.О.

розглянув у відкритому судовому
засіданні у приміщенні суду матеріали
справи

за позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю «ЛОДІС» м.Димитров
Донецької області,

до відповідача: Приватного
акціонерного товариства «Донецький
електрометалургійний завод» м.Донецьк,

про стягнення 329 263,01грн.,

за участю представників сторін:

від позивача: Меліхов Є.С. за
довіреністю б/н від 30.01.2014р., Губський
Р.В. за довіреністю б/н від 30.01.2014р.,

від відповідача: Макаров А. М. за
довіреністю №11 від 24.03.2014р.

у судовому засіданні 17.04.2014р. була
оголошена перерва на 24.04.2014р. о 13год.00хв.

СУТЬ СПРАВИ:

25.02.2014року Товариство з обмеженою
відповідальністю «ЛОДІС» м.Димитров
Донецької області (далі - ТОВ «ЛОДІС»)
звернулось до господарського суду
Донецької області з позовом до
Приватного акціонерного товариства
«Донецький електрометалургійний
завод» м.Донецьк (далі - ПрАТ «ДЕМЗ») з
вимогами про стягнення 329263,01грн., у тому
числі основної заборгованості в сумі
309647,89грн., 3%річних в сумі 17099,18грн.,
інфляційних витрат в сумі 2515,94грн.

Ухвалою господарського суду від
26.02.2014року за вказаним позовом порушено
провадження по справі №905/1229/14.

В обґрунтування заявлених позовних
вимог позивач посилається на те, що на
підставі укладеного договору підряду
№ від 21.10.2011року позивачем
належним чином виконані роботи з
ремонту тепловозу, між сторонами
договору підписано відповідні акти,
однак, у порушення умов договору
частина вартості виконаних робіт в
сумі 309 647,89грн. відповідачем не
оплачена, що стало підставою для
звернення до суду з позовом.

На підтвердження зазначених у позові
обставин позивач надав суду належним
чином засвідчені копії: договору
підряду № від 21.10.2011року, додатків
до нього, додаткових угод №1 від
29.03.2012року, №2 від 08.08.2012року, актів
здачі - приймання виконаних робіт №1
від 09.08.2012року, №2 від 14.09.2012року, №3 від
01.10.2012року, рахунків-фактур, податкових
накладних, виписок з банківського
рахунку, листа від 11.10.2013року, претензії
від 18.12.2013року, актів
приймання-передачі обладнання в ремонт
та з ремонту, Статуту позивача.

Нормативно свої вимоги позивач
обґрунтовує статтями 599, 610, 625, 629, 837
Цивільного кодексу України (далі - ЦК
України), статтями 180, 193 Господарського
кодексу України (далі - ГК України),
статтями 1, 15, 49, 54 - 57 ГПК України.

У письмових поясненнях від 07.04.2014року
позивач вказує, що строк виконання
зобов'язання з оплати виконаних робіт
передбачений п.3.2 договору у редакції
додаткової угоди №2 - протягом 20
календарних днів з моменту підписання
сторонами актів виконаних робіт з
розмежуванням помісячно у період
серпень - жовтень 2012року. Позивач надав
для залучення до матеріалів справи
належним чином засвідчену копію
технічного паспорту маневрового
тепловозу ТГМ6А №888.

У відзиві на позовну заяву з
урахуванням доповнення до відзиву
ПрАТ «ДЕМЗ» вважає позовні вимоги
недоведеними належними доказами,
оскільки згідно акту здачі - приймання
виконаних робіт №1 від 09.08.2012року
роботи з ремонту тепловозу виконані у
повному обсязі, наступні акти №2 від
14.09.2012року, №3 від 01.10.2012року не можуть
бути визнані належними доказами у
справі, так як свідчать про повторне
виконання вже виконаних у повному
обсязі робіт за договором, припускає,
що за даними актами був виконаний
ремонт в рамках гарантійного строку.
Крім того, зазначає, що акти не містять
обов'язкових реквізитів, що
передбачені вимогами п.4.4
Національного стандарту „Державна
уніфікована система
організаційно-розпорядчої
документації. Вимоги до оформлення
документів ДСТУ 4163-2003", затвердженого
наказом Держспоживстандарту України
від 07.04.2003р. №55, як то, реєстраційного
індексу документу. При цьому,
відповідач вказує на наявність у нього
права звернутись до позивача з вимогою
щодо сплати пені на підставі п. 6.2
договору внаслідок порушення
позивачем строків виконання
зобов'язання з ремонту тепловозу.

Для залучення до матеріалів справи
відповідач надав належним чином
засвідчені копії: Статуту відповідача,
свідоцтва про державну реєстрацію
підприємства.

У письмових поясненнях, які надані суду
11.04.2014року, позивач, спростовуючи
твердження відповідача, викладені у
відзиві, зазначає, що додатковою угодою
№2 сторони змінили п.3.2 договору,
встановивши оплату згідно графіку на
підставі актів виконаних робіт, що
передбачає складання саме декількох
актів; вказує, що твердження
відповідача щодо виконання робіт у
повному обсязі за актом №1 від
09.08.2012року не відповідає дійсності, так
як суперечить умовам стосовно вартості
робіт, порядку оплати. Крім того,
означений факт спростовується діями
відповідача щодо оплати вартості
робіт, неоплаченою залишилась частина
вартості робіт за актом №3 від
01.10.2012року, внесення відповідних сум на
підставі наданих податкових накладних
до податкового кредиту відповідача.
Щодо припущення щодо підписання актів
№2,№3 в рамках проведення гарантійного
ремонту, позивач стверджує про його
недоведеность будь-якими доказами, як
то, складання відповідних актів,
проведення експертиз. Позивач вважає,
що порушення строків виконання робіт з
боку позивача не стосується предмету
даного позову, однак, звертає увагу
суду, що при здійсненні нарахування сум
пені відповідач виходить з вартості
виконаних робіт саме 1 483 943,68грн.

17.04.2014року ПрАТ «ДЕМЗ» звернулось до
суду з клопотанням про витребування
доказів, в якому просить витребувати у
позивача докази на підтвердження
триразового замовлення відповідачем
виконання об'єму робіт передбаченого
договором, факту триразової передачі
відповідачем позивачу обладнання в
ремонт і підстави для триразового
виконання позивачем однакових за
обсягом робіт по ремонту одного і того
ж обладнання відповідача.

Згідно зі ст.38 ГПК України, сторона або
прокурор у разі неможливості
самостійно надати докази вправі подати
клопотання про витребування
господарським судом доказів. У
клопотанні повинно бути зазначено:
який доказ витребовується; обставини,
що перешкоджають його наданню;
підстави, з яких випливає, що цей доказ
має підприємство чи організація;
обставини, які може підтвердити цей
доказ.

Відповідно, реалізація норми ст. 38 ГПК
України щодо витребування
господарським судом у сторін
документів і матеріалів, необхідних
для вирішення спору, безпосередньо
залежить від суб'єктивної реалізації
сторонами їх диспозитивного права
подавати та витребовувати через суд
докази, а також враховуючи положення п.
4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, який
визначає одним з принципів судочинства
свободу в наданні сторонами суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Приписи ст.38 ГПК України не дозволяють
господарському суду самостійно
ініціювати витребовування додаткових
доказів. Такі докази можуть бути
витребувані судом: по-перше, за
клопотанням сторін або прокурора;
по-друге, у разі неможливості
зазначеними особами самостійно надати
ці докази. При цьому, у клопотанні про
витребування доказів повинно бути
зазначено, зокрема обставини, що
перешкоджають наданню того чи іншого
доказу.

Однак, в клопотанні заявником не
зазначено у чому полягала та полягає
неможливість у отриманні від ТОВ
«ЛОДІС»необхідних доказів власне
відповідачем. Взагалі заявником
клопотання не доведено чи звертався
він за цією інформацією безпосередньо
до ТОВ «ЛОДІС», чи було йому відмовлено
у наданні такої інформації з боку
позивача. Крім того, у клопотанні не
наведені конкретні документи, які
просить витребувати відповідач,
відсутні № документу, його назва, дата
складання.

За таких умов, враховуючи обмеження
повноважень господарського суду
вимогами ст.38 ГПК України, підстави для
задоволення клопотання відсутні.

У судовому засіданні 24.04.2014року
представники позивача підтримали
позовні вимоги, в обґрунтування яких
послались на обставини, викладені у
позовній заяві.

Представник відповідача у судовому
засіданні 24.04.2014року просив відмовити у
задоволенні позовних вимог, підтримав
відзив на позовну заяву у повному
обсязі.

Відповідно до положень статті 811
ГПК України судом складено протокол,
який долучено до матеріалів справи. З
клопотаннями про здійснення фіксації
судового процесу за допомогою
технічних засобів представники сторін
до суду не звертались.

Дослідивши представлені сторонами в
порядку статті 43 ГПК України докази,
вислухавши представників сторін,
вивчивши матеріали справи, суд у межах
заявлених позовних вимог встановив
наступне.

Згідно вимогам частин 1 і 2 статті
837 ЦК України за договором підряду одна
сторона (підрядник) зобов'язується на
свій ризик виконати роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу. Договір
підряду може укладатися на
виготовлення, обробку, переробку,
ремонт речі або на виконання іншої
роботи з переданням її результату
замовникові.

21.10.2011року між ПрАТ «ДЕМЗ» (Замовник) та
ТОВ «ЛОДІС» (Підрядник) укладено
договір №, за умовами п.1.1 якого
Замовник доручає, а Підрядник приймає
на себе виконання робіт по
капітальному ремонту у обсязі КР-1 (з
обточкою колісних пар по кругу
катання) тепловозу ТГМ6А №888 інв.№05003503
(далі-обладнання) залізничного цеху
Замовника.

Договір підписано уповноваженими
представниками сторін, підписи
представників сторін скріплені
печатками підприємств.

Додатковими угодами №1 від 29.03.2012року,
№2 від 08.08.2012року сторонами змінено
строк дії договору, загальну вартість
робіт за договором, порядок оплати,
тощо.

Строк дії договору встановлено
сторонами у розділі 7 договору, а саме
згідно п.7.1 договору у редакції
додаткової угоди №1: даний договір
підряду вступає в силу з моменту його
підписання повноважними представникам
сторін, скріплення печатками обох
сторін та діє до 31.12.2012року.

Обсяги робіт, строки їх виконання
визначені у Специфікації - Додаток№1,
вартість визначена у протоколах
узгодження договірної вартості -
Додаток №2, Додаток №5, що є
невід'ємними частинами даного договору
підряду. Система контролю роботи з
контрагентами при укладанні, виконанні
та/або розірванні договорів ПрАТ «ДЕЗ»
оформлена в якості Додатку №6 до
договору, що є його невід'ємною
частиною. (п.п.1.2,1.4 договору у редакції
додаткової угоди №2).

Сторонами договору без заперечень
підписані Додатки до договору, зокрема,
специфікації, протоколи узгодження
договірної ціни, тощо. Належним чином
засвідчені копії означених документів
містяться в матеріалах справи.

Згідно п.3.1 договору у редакції
додаткової угоди №2 до нього загальна
сума договору складає 1 483 943,68грн, у тому
числі ПДВ 247 323,95грн.

Пунктами 2.2, 2.3 договору сторони
визначили, що обладнання для виконання
робіт Підряднику передається за актом
приймання - передачі, до якого повинна
бути додана довіреність Підрядника на
отримання ТМЦ.

За актом приймання - передачі у ремонт
тепловозу ТГМ6А №888 від 29.12.2011року
Замовник передав, а Підрядник прийняв
обладнання у ремонт.

У відповідності до п. 2.11 договору по
закінченню виконання робіт сторони
підписують акт приймання-передачі
виконаних робіт, що свідчить про обсяги
та вартість виконаних Підрядником
робіт. Вказаний акт готовиться
Підрядником та передається на підпис
замовнику. Замовник протягом п'яти
робочих днів з моменту отримання акту
зобов'язується його підписати та
повернути Підряднику. У разі наявності
у Замовника достатніх підстав для
відмови від акту здачі - приймання
виконаних робіт , він у той же строк
повертає Підряднику неоформлений акт,
з наданням письмових заперечень
(аргументів) по суті акту. У даному
випадку сторони комісійно протягом
п'яти днів вирішують конфліктну
ситуацію та у разі необхідності
залучають експертів - третіх осіб, та
підписують акт (у первісній або у новій
редакції).

На виконання п.2.11 договору сторонами
підписано акти здачі - приймання
виконаних робіт №1 від 09.08.2012року, №2
від 14.09.2012року, №3 від 01.10.2012року на
загальну суму 1 483943,68грн.

Вищезазначені акти містять посилання
на договір підряду № від
21.10.2011року, що беззаперечно свідчить
про виконання робіт, зазначених в
актах, на підставі вказаного договору.

Акти підписано уповноваженими
представниками сторін за відсутності
заперечень стосовно обсягу виконаних
робіт або їх якості, скріплено
печатками підприємств. Безпосередньо
в тексті актів зазначено, що претензії
до якості виконаних робот відсутні.

Ствердження відповідача, викладене у
відзиві на позовну заяву, стосовно
того, що згідно акту здачі - приймання
виконаних робіт №1 від 09.08.2012року
роботи з ремонту тепловозу виконані у
повному обсязі, наступні акти №2 від
14.09.2012року, №3 від 01.10.2012року не можуть
бути визнані належними доказами у
справі, так як свідчать про повторне
виконання вже виконаних у повному
обсязі робіт за договором, не
приймається судом з огляду на наступне.

У тексті акту здачі - приймання
виконаних робіт №1 від 09.08.2012року
відсутнє посилання на факт виконання
повного обсягу робіт по ремонту
тепловозу, що передбачений
специфікацією, мова йде про факт
виконання робіт з ремонту тепловозу на
загальну суму 494 647,89грн. В подальшому
актами №2 від 14.09.2012року, №3 від
01.10.2012року заактовано факт виконання
робіт на суму 494 647,89грн. та 494 647,90грн.
відповідно.

Суд вважає, що умовами договору позивач
не обмежений у праві складати та
підписувати акти здачі - приймання
виконаних робіт по мірі їх виконання.

Акти підписані відповідачем без
заперечень стосовно порядку їх
складання та підписання, вимоги п.2.11 в
частині відмови від підписання акту
здачі - приймання виконаних робіт у
разі наявності достатніх підстав для
цього Замовником не дотримано.

За відсутності будь-яких застережень
на момент підписання актів з приводу
відсутності обов'язкових реквізитів
документів, що передбачені вимогами
п.4.4 Національного стандарту „Державна
уніфікована система
організаційно-розпорядчої
документації. Вимоги до оформлення
документів ДСТУ 4163-2003", затвердженого
наказом Держспоживстандарту України
від 07.04.2003р. №55, як то, реєстраційного
індексу документу, суд не приймає
посилання відповідача на цей факт.

Вартість виконаних за актами робіт
повністю відповідає загальній
вартості робіт за договором, що
визначена п.3.1 договору у редакції
додаткової угоди №2. Фіксування факту
виконання робіт помісячно відповідає
графіку оплати робіт, що визначений у п.
3.2 договору у редакції додаткової угоди
№2 до нього.

Крім того, відповідачем вартість робіт
за актами №1 від 09.08.2012року, №2 від
14.09.2012року сплачена повністю, за актом
№3 від 01.10.2012року - частково. При цьому,
суд звертає увагу, що при здійсненні
оплати відповідач посилався на
конкретний акт виконаних робіт, за яким
здійснюється оплата, а не взагалі на
договір.

При здійсненні розрахунку сум пені, які
відповідач має намір стягнути з
позивача, що викладений у відзиві на
позовну заяву та доповненнях до нього,
відповідач виходить з вартості
виконаних робіт саме в сумі 1 483 943,68грн.

На виконання п.2.13 договору за
результатами здійснення господарських
операцій за актами, позивач надав
відповідачу податкові накладні,
належним чином засвідчені копії яких
містяться в матеріалах справи. Факт
прийняття даних податкових наданих до
податкового обліку підприємства
відповідач не спростував будь-якими
доказами у справі.

Припущення відповідача, що можливо
акти №2 від 14.09.2012року, №3 від 01.10.2012року
підписувались сторонами в рамках
проведення гарантійного ремонту у
порушення приписів ст.33 ГПК України
належними та допустимими доказами не
підтверджено. Зокрема, порядок
проведення гарантійного ремонту
визначено сторонами у розділі 4
договору, який передбачає у разі
настання гарантійного випадку
проведення експертизи, складання
відповідного акту, докази чого
відсутні.

Технічний паспорт маневрового
тепловозу ТГМ6А №888, належним чином
засвідчена копія якого міститься в
матеріалах справи, містить відмітку
про факт проведення ремонту тепловозу
з заміною запасних частин ТОВ «ЛОДІС»
01.10.2012року, про факти здійснення
будь-якого іншого ремонту, у тому числі
й гарантійного, у період серпень
-жовтень 2012року у паспорті не
зазначено. Даний факт опосередковано
свідчить про проведення ремонту у
повному обсязі 01.10.2012року.

Виходячи з викладеного, підписані
сторонами акти здачі - приймання
виконаних робіт №1 від 09.08.2012року, №2
від 14.09.2012року, №3 від 01.10.2012року є
належними та допустимими доказами
факту виконання позивачем прийнятих на
себе зобов'язань за договором №
від 21.10.2011року.

Договір, як визначено в статті 629 ЦК
України, є обов'язковим до виконання
сторонами.

У статті 526 ЦК України зазначено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно зі статтею 193 ГК України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутністю конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (стаття 525 ЦК
України).

Згідно зі ст.530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами ч.1 ст.854 ЦК України, якщо
договором підряду не передбачена
попередня оплата виконаної роботи
або окремих її етапів, замовник
зобов'язаний сплатити підрядникові
обумовлену ціну після остаточної
здачі роботи за умови, що роботу
виконано належним чином і в погоджений
строк або, за згодою замовника, -
достроково.

Пунктом 3.2 договору у редакції
додаткової угоди №2 визначено, що
Замовник здійснює оплату Підряднику
по факту виконаних робіт, передачі
відремонтованого обладнання Замовнику
за актом приймання - передачі, протягом
20 календарних днів з моменту
підписання сторонами актів виконаних
робіт, у наступному порядку:

- серпень місяць 2012року на суму 494
647,89грн.;

- вересень місяць 2012року на суму 494
647,89грн.;

- жовтень місяць 2012року на суму 494
647,90грн.

Моментом здійснення оплати є дата
списання грошових коштів з поточного
рахунку Замовника.

Факт передачі обладнання з ремонту
підтверджується актом приймання -
передачі матеріальних цінностей та не
заперечується уповноваженими
представниками сторін.

Таким чином, з огляду на дати
підписання актів, відповідач повинен
був здійснити оплату виконаних робіт
№1 в сумі 494 647,89грн. - в строк до
29.08.2012року включно, №2 в сумі 494 647,89грн. -
04.10.2012року включно, №3 в сумі 494 647,90грн. -
21.10.2012року включно.

Як виходить з виписок з банківського
рахунку позивача, відповідач з
посиланням на умови договору та
відповідні акти здійснив оплату
виконаних робіт на суму 1174295,79грн.

Позивач звертався до відповідача з
листом від 11.10.2013року, претензією від
18.12.2013року, в яких вимагав оплатити
заборгованість в сумі 309647,89грн., однак
відповідь відповідачем не надана,
заборгованість сплачена не була.

Відповідач під час розгляду справи не
надав суду належних та допустимих
доказів на підтвердження оплати
заборгованості в сумі 309647,89грн.

Матеріалами справи доведено факт
виконання позивачем своїх зобов'язань
у відповідності до умов договору
підряду № від 21.10.2011року, строк
виконання зобов'язання відповідача на
момент звернення з позовом настав, тому
відповідач зобов'язаний здійснити
оплату вартості виконаних робіт на
суму 309647,89грн., тоді як, матеріали
справи не містять доказів у
підтвердження оплати відповідачем
суми заборгованості 309647,89грн.
Відповідно ПрАТ «ДЕМЗ» в
односторонньому порядку порушено
взяті на себе зобов'язання за спірним
договором в частині оплати вартості
виконаних робіт.

Виходячи з викладеного, суд вважає, що
позовні вимоги про стягнення
заборгованості в сумі 309647,89грн.
повністю доведені позивачем та
обґрунтовані матеріалами справи, а
тому підлягають задоволенню у повному
обсязі.

Крім того, позивач просить суд стягнути
з відповідача на підставі ст.625 ЦК
України 3%річних в сумі 17099,18грн. за
період з 30.08.2012року по 04.02.2014року,
інфляційні витрати в сумі 2515,94грн. за
період жовтень 2012року - грудень 2013року.

Зі змісту статті 625 ЦК України випливає,
що боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Передбачена цією статтею сплата суми
боргу за грошовим зобов'язанням з
урахуванням встановленого індексу
інфляції, а так само 3% річних з
простроченої суми, здійснюється
незалежно від тієї обставини, чи був
передбачений договором відповідний
захід відповідальності та незалежно
від вини відповідача, оскільки
неможливість виконання грошового
зобов'язання не звільняє від його
виконання.

Враховуючи, що матеріалами справи
підтверджено прострочення виконання
відповідачем свого грошового
зобов'язання, позивач мав підстави для
нарахування вказаних сум.

Перевіривши здійснений розрахунок 3%
річних та інфляційних нарахувань, суд
дійшов висновку, що він здійснений
позивачем вірно, враховано дати
виникнення зобов'язання з оплати
виконаних робіт, часткові оплати, які
здійснені відповідачем, арифметичних
помилок або помилок у визначенні
формули нарахування судом не виявлено,
як наслідок, позовні вимоги щодо
стягнення з ПрАТ «ДЕМЗ» на користь ТОВ
«ЛОДІС» 3%річних в сумі 17099,18грн.,
інфляційних витрат в сумі 2515,94грн.
підлягають задоволенню у повному
обсязі.

У відповідності до ст.49 ГПК України
судовий збір покладається у спорах, що
виникають при виконанні договорів, на
сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що суд дійшов висновку про
задоволення позовних вимог у повному
обсязі, стягненню з відповідача на
користь позивача підлягає судовий
збір у розмірі 6585,26грн.

На підставі вищенаведеного, керуючись
ст.ст. 11, 509, 526, 530, 610, 612, 625, 629, 837, 854
Цивільного кодексу України; ст. 193
Господарського кодексу України, ст.ст.
4-2, 4-3, 22, 38, 43, 44, 49, 82-85, 115, 116
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю «ЛОДІС» м.Димитров
Донецької області до відповідача:
Приватного акціонерного товариства
«Донецький електрометалургійний
завод» м.Донецьк про стягнення
329263,01грн., у тому числі основної
заборгованості в сумі 309647,89грн.,
3%річних в сумі 17099,18грн., інфляційних
витрат в сумі 2515,94грн. задовольнити
повністю.

Стягнути з Приватного акціонерного
товариства «Донецький
електрометалургійний завод» (83062,
м.Донецьк, вул.І.Ткаченко, буд.122,
ідентифікаційний код 30479040) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ЛОДІС» (85323, Донецька
область, м.Димитров, вул.Бабушкінська,
буд. 16, ідентифікаційний код 30443831)
основну заборгованість в сумі
309647,89грн., 3%річних в сумі 17099,18грн.,
інфляційні витрати в сумі 2515,94грн.,
витрати по сплаті судового збору у сумі
6585,26грн.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Рішення господарського суду може бути
оскаржене до Донецького апеляційного
господарського суду протягом десяти
днів. У разі якщо в судовому засіданні
було оголошено лише вступну та
резолютивну частину рішення,
зазначений строк обчислюється з дня
підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

У судовому засіданні 24.04.2014р. оголошено
вступну та резолютивну частини рішення
суду.

Повний текст рішення суду
складено 29.04.2014р.

Суддя
А.М. Осадча