ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.05.2014 року
Справа № 904/613/14

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді Березкіної О.В. -
доповідача,

суддів: Іванова О.Г., Подобєда І.М.

при секретарі: Мацекос І.М.

за участю представників:

від відповідача: Захарченко О.В.,
довіреність № 18 від 14.01.14, представник;

представник позивача у судове
засідання не з"явився, про час та місце
розгляду справи повідомлений належним
чином.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
"Дніпровський металургійний комбінат
ім. Ф.Е. Дзержинського" на рішення
господарського суду Дніпропетровської
області від 06.03.14р. у справі № 904/613/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "КОМПАНІЯ "ЦИФРОВІ
РАДІОСИСТЕМИ"

до Публічного акціонерного товариства
"Дніпровський металургійний комбінат
ім. Ф.Е. Дзержинського"

про стягнення 57 052, 60 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 06
березня 2014 року у справі № 904/613/14 (суддя
Золотарьова Я.С.) позовні вимоги
Товариства з обмеженою
відповідальністю "КОМПАНІЯ "ЦИФРОВІ
РАДІОСИСТЕМИ" до Публічного
акціонерного товариства "Дніпровський
металургійний комбінат ім. Ф.Е.
Дзержинського" задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного
товариства "Дніпровський
металургійний комбінат ім. Ф.Е.
Дзержинського" (51925, Дніпропетровська
область, м. Дніпродзержинськ, вул.
Кірова, 18-б; ідентифікаційний код 05393043)
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "КОМПАНІЯ "ЦИФРОВІ
РАДІОСИСТЕМИ" (04080, м. Київ, вул.
Костянтинівська, буд. 73;
ідентифікаційний код 38234684) - основний
борг у розмірі 56 052,00 грн., 3 % річних у
розмірі 760,16 грн., інфляційні втрати у
розмірі 222,01 грн. та 1 826,41 грн. судового
збору.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням,
Публічне акціонерне товариство
"Дніпровський металургійний комбінат
ім. Ф.Е. Дзержинського" звернулося до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення господарського суду
Дніпропетровської області, прийняти
нове рішення, яким відмовити
Товариству з обмеженою
відповідальністю "КОМПАНІЯ "ЦИФРОВІ
РАДІОСИСТЕМИ" в задоволенні позовних
вимог в повному обсязі.

В обґрунтування своєї скарги апелянт
посилається на те, що суд першої
інстанції необґрунтовано стягнув
суму боргу за поставлений товар,
рахунок на оплату якого відповідач не
отримав, не з'ясував момент поставки,
оскільки видаткова накладна, на яку
послався суд в своєму рішенні, не
містить такого реквізиту, яка дата
поставки, у зв'язку із чим суд першої
інстанції неправильно визначив дату, з
якої має бути нараховано 3% річних та
індекс інфляції, а саме - з 16.08.2013 року.
Крім того, апелянт вважає, що суд
неправильно послався в своєму рішенні
на норми статті 666 ЦК України, оскільки
означена норма надає покупцю право, а
не покладає на нього обов'язок
здійснення передбачених ст.666 ЦК
України, дій по передачі документів.

Всі ці обставини на думку відповідача,
є підставами для скасування рішення
суду та відмови у позові.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач
просить залишити рішення
господарського суду Дніпропетровської
області без змін, а апеляційну скаргу
без задоволення.

Ухвалою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
14.04.2014 року апеляційна скарга була
прийнята до розгляду та призначена у
судове засідання на 30.04.2014 року.

30 квітня 2014 року в судовому засіданні
представник відповідача підтримав
доводи апеляційної скарги, просив
рішення суду скасувати, а представник
позивача заперечував проти доводів
апеляційної скарги, просив рішення
суду залишити без змін. У судовому
засіданні було оголошено перерву до
14.05.14 року.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення представників сторін,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши відповідність
оскаржуваного рішення нормам діючого
законодавства, Дніпропетровський
апеляційний господарський суд дійшов
висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Звертаючись із позовом про стягнення
з відповідача суми боргу, позивач
посилався на те, що відповідач порушив
свої зобов'язання за договором № 13-1398-02
від 01.07.2013 року, в частині повного та
своєчасного розрахунку за поставлений
товар.

Задовольняючи позовні вимоги
частково, суд першої інстанції виходив
з того, що позивач за договором виконав
свої зобов'язання щодо поставки товару,
а відповідач не виконав зобов'язання
по оплаті отриманого товару, тому сума
заборгованості підлягає стягненню на
користь позивача у повному обсязі,
тобто, у сумі 56 052,00 грн., проте 3% річних,
про які заявив позивач, підлягають
стягненню у іншому розмірі, оскільки
позивач неправильно визначив дату, з
якої необхідно відраховувати період
прострочки.

Колегія суддів Дніпропетровського
апеляційного господарського суду
погоджується з такими висновками суду
першої інстанції.

Так, судом встановлено, що 01.07.2013р. між
позивачем (Продавець) та відповідачем
(Покупець) укладено договір №13-1398-02
(а.с.а.с.9-11), відповідно до п.п.1.1,1.2,2.1
якого, в порядку та на умовах,
визначених договором, продавець
передає у власність покупця, а покупець
приймає та оплачує продукцію (товар),
загальна кількість, ціна, умови і
термін поставки товару визначені в
Специфікаціях, що додаються до
договору і складають його невід'ємну
частину.

Відповідно до п. 3.2 Договору, датою
поставки вважається дата одержання
товару, зазначена покупцем в
товаротранспортній накладній таабо
видатковій накладній, далі іменованій
товаросупровідними накладними.

В межах означеного договору сторонами
була підписана специфікація №1 від
01.07.13р. (а.с.12) на загальну суму 56052,00 грн.,
із визначенням і кількістю товару, а
також умов щодо терміну поставки - 5
днів з дати надіслання письмової
заявки щодо необхідності поставки і
строку оплати - по факту поставки
товару протягом 10-ти банківських днів,
на підставі наданого рахунку. Датою
переходу права власності є дата
моменту передачі товару на складі
покупця, з підписанням
товаросупровідних документів.

Таким чином, між сторонами виникли
правовідносини з приводу поставки
товару.

Частиною 1 статті 265 Господарського
кодексу України, яка кореспондується
зі статтею 712 Цивільного кодексу
України передбачено, що за договором
поставки одна сторона - постачальник
зобов'язується передати (поставити) у
зумовлені строки (строк) другій стороні
- покупцеві товар (товари), а покупець
зобов'язується прийняти вказаний товар
(товари) і сплатити за нього певну
грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Відповідно до частини 1 статті 692
Цивільного кодексу України, покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Як було встановлено місцевим судом та
підтверджується наявною в матеріалах
справи видатковою накладною №КЦР-0108/03
від 01.08.13р. (а.с.13), підписаною
уповноваженим представником
відповідача (а.с.14) без жодних
заперечень, останнім було отримано від
позивача визначений специфікацією №1
від 01.07.13р. товар у повному обсязі на
загальну суму 56052,00 грн. разом із ПДВ.

Таким чином, відповідач не мав жодних
підстав для ухилення від виконання
обов'язку із здійснення повного
розрахунку за поставлений товар
відповідно до умов специфікації у
розмірі повної вартості поставки
впродовж 10 банківських днів по факту
поставки. В свою чергу, за змістом
положень п.3.2. та специфікації №1 від
01.07.13р. належним доказом факту поставки
є саме підписана між сторонами
видаткова накладна.

За таких обставин суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про
стягнення з відповідача на користь
позивача суми боргу в розмірі 56 052,00
грн., та нарахованих на суму боргу 3%
річних за період з 16.08.2013 року по 27.01.2014
року у сумі 760,16 грн. та інфляційних
втрат у розмірі 222,01 грн., оскільки це
передбачено ч.2 ст. 625 ЦК України, згідно
до якої боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Відповідно до ст. 202 Господарського
кодексу України та ст.598 Цивільного
кодексу України зобов'язання
припиняються виконанням, проведеним
належним чином. В розглядуваному
випадку зобов'язання з поставки
визначеного товару позивачем виконане
у повному обсязі, тоді як відповідачем
не були виконані грошові зобов'язання в
сумі 56052,00 грн. з оплати отриманого
товару - будь-яких доказів протилежно
або припинення відповідних грошових
зобов'язань перед позивачем у будь-який
інший передбачений законом спосіб,
відповідачем всупереч ст. 33
Господарського процесуального кодексу
України до матеріалів справи не надано.

Таке невиконання грошових зобов'язань
є їх порушенням у розумінні ст. 610
Цивільного кодексу України, а сам
покупець вважається таким, що
прострочив виконання грошового
зобов'язання у розумінні ч.1 ст.612 цього
Кодексу з 16.08.2013р., тобто через 10
банківських днів з моменту отримання
товару. Датою отримання товару згідно
договору і товаросупровідних
документів є 1.08.2013 року, оскільки
видаткова накладна від 01.08.2013 року
підписана уповноваженими
представниками обох сторін.

В свою чергу, за змістом ст. 625
Цивільного кодексу України, наслідком
порушення відповідачем грошового
зобов'язання є необхідність сплати
позивачеві заборгованості з
урахуванням 3% річних, які суд першої
інстанції правильно визначив за
період з 16.08.2013 року по 27.01.2014 року у сумі
760,16 грн. та інфляційних втрат у розмірі
222,01 грн.

З огляду на вищезазначене, доводи
апеляційної скарги про невірне
визначення судом першої інстанції
дати поставки товару і як слідство
неправильний розрахунок 3% річних, є
неспроможними.

Посилання відповідача на неправильне
застосування судом першої інстанції
положень статті 666 ЦК України є
безпідставними, оскільки матеріали
справи не містять доказів невиконання
позивачем обов'язку щодо передачі
разом з товаром, рахунків-фактур,
податкових накладних, а також доказів
витребування відповідачем вказаних у
пункті 3.4 договору документів. Відсутні
у матеріалах справи докази й того, що
відповідач повернув товар позивачу.

Оскільки відповідач отриманий товар не
повернув, господарський суд першої
інстанції дійшов правомірного
висновку про зобов'язання відповідача
оплатити товар.

Що ж до тверджень скаржника відносно
ненастання строку виконання
зобов'язань щодо оплати товару через не
виставлення позивачем відповідачу
відповідних рахунків-фактур та
податкових накладних, то вони є
безпідставними, оскільки
спростовуються матеріалами справи.

Так, з видаткової накладної № КЦР-0108/03
від 01 серпня 2013 року вбачається, що
відповідач отримав товар на суму 56 052
грн. з рахунком на оплату покупцеві №
КЦР -0407/04 від 04 липня 2013 року.

На підставі вищевикладеного, судова
колегія апеляційної інстанції дійшла
висновку, що розглядаючи справу, суд
першої інстанції повно, всебічно і
об'єктивно з'ясував всі обставини
справи, дав їм належну правову оцінку,
що у відповідності до ст. 103 ГПК України
є підставою для залишення апеляційної
скарги без задоволення, а рішення суду
- без змін.

Керуючись ст.ст. 99, 101 - 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Дніпропетровський
апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Дніпровський
металургійний комбінат ім. Ф.Е.
Дзержинського" - залишити без
задоволення.

Рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 06
березня 2014 року у справі № 904/613/14 -
залишити без зміни.

Повний текст виготовлено 19.05.2014 року.

Головуючий суддя:
О.В.
Березкіна

Судді:

О.Г.Іванов

І.М. Подобєд