ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_____________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" квітня 2014 р.Справа № 915/2302/13Одеський
апеляційний господарський суд у складі
колегії суддів:

Головуючого судді: Будішевської Л.О.,

Суддів: Бєляновського В.В., Мишкіної
М.А.,

при секретарі судового засідання
Бєлянкіній Г.Є.

за участю представників сторін:

від позивача - Філевський Р.М., директор,

від відповідача - ОСОБА_2, за
довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Біос»

на рішення господарського суду
Миколаївської області від 05 березня 2014
року

у справі №915/2302/13

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Біос»

до відповідача Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4

про стягнення безпідставно набутих
коштів у розмірі 68000,000грн.,

встановив:

У грудні 2013 року товариство з
обмеженою відповідальністю (ТОВ)
«Біос» (далі-позивач) звернулося до
господарського суду Миколаївської
області з позовом до фізичної
особи-підприємця (ФОП) ОСОБА_5
(далі-відповідач) про стягнення з
останнього безпідставно набутих
коштів у розмірі 68000,00 грн.,
перерахованих платіжними дорученнями
№77 від 10.06.2013р. на суму 32000,00 грн., №85 від
11.07.2013р. на суму 22000,00 грн., №86 від 11.07.2013р.
на суму 9000,00 грн. та №З від 16.10.2013р. на
суму 5000 грн. з призначенням платежу
«сплата коштів комітенту по виконанню
договору комісії №5-к від 01.06.2013р. за
вирахуванням комісійної винагороди».

Рішенням господарського суду
Миколаївської області від 05 березня 2014
року (суддя Коваль С.М.) в позові
відмовлено повністю.

Рішення суду мотивовано
наступним.

Грошові кошти в сумі 68000,00 грн. було
отримано відповідачем на підставі
договору комісії №5-к від 01.06.2013р., який
було укладено між сторонами у
встановленій формі, складено та
підписано уповноваженими особами,
скріплено печатками сторін.

Суд першої інстанції дослідивши
вказаний договір комісії, дійшов
висновку що останній відповідає
вимогам, встановленим ст.203 Цивільного
кодексу (ЦК) України.

У зв'язку з тим, що договір комісії є
укладеним то грошові кошти в сумі 68000,00
грн. було перераховано на відповідній
правовій підставі.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
позивач звернувся з апеляційною
скаргою, в якій просить суд його
скасувати та прийняти нове рішення,
яким задовольнити позов в повному
обсязі.

Апеляційна скарга мотивована
наступним.

Господарським судом при прийнятті
оскарженого рішення не було з'ясовано,
що договір комісії №5-к від 01.06.2013р., на
підставі якого відбулося
перерахування грошових коштів, був
підписаний технічним директором
ОСОБА_6, який ані статутом Товариства,
ані будь-якими іншими документами не
наділявся повноваженнями щодо
підписання договорів, а також
документів по виконанню договорів.

Печатки з написом «для документів», яка
міститься на договорі комісії №5-к від
01.06.2013р. та видаткових накладних у ТОВ
«Біос» ніколи не існувало. Копія наказу
№2-ОС від 01.09.2003р., яким начебто надано
ОСОБА_6 повноваження на підписання
договорів та за яким йому була передана
єдина печатка ТОВ «Біос» не є належним
доказом наявності у останнього
відповідних повноважень.

Як стверджує скаржник, повноважний
директор ТОВ «Біос» Філевський Р.М.
ніяких повноважень технічному
директору ОСОБА_6 на укладення договору
комісії не надавав, а тому цей договір,
підписаний від імені юридичної особи
не уповноваженою на це особою та не
скріплений печаткою ТОВ «Біос»,
суперечить висновку суду щодо його
відповідності вимогам законодавства.

Крім того, на думку скаржника,
сторонами договору комісії №5-к від
01.06.2013р. не було досягнуто згоди з усіх
його істотних умов у встановленому
законом порядку, а тому цей договір є
неукладеним.

Також, як вказує скаржник,
отримання товару за накладними №№11, 12
від 01.06.2013р. було неможливим без видачі
довіреності за підписом виключно
керівника ТОВ «Біос», але Товариство
жодних довіреностей ОСОБА_6 не
видавало.

Більш того, відповідачем не
надано будь-яких документів стосовно
фактичної реалізації начебто наданих
ним товарів (таким документом може бути
виключно звіт комісіонера з посиланням
на конкретні укладені ним угоди з
конкретними контрагентами за
конкретною ціною на конкретну
кількість та отримання відповідних
коштів від продажу).

У відзиві на апеляційну скаргу
відповідач її не визнав, посилаючись на
наявність договору комісії №5-К від
01.06.2013р., а тому грошові кошти в сумі
68000,00 грн. були перераховані
відповідачу на відповідній правовій
підставі.

14 квітня 2014 року до Одеського
апеляційного господарського суду від
представника ФОП ОСОБА_5 надійшло
клопотання про проведення судового
засідання, призначеного на 22 квітня 2014
року о 10:30 год., в режимі
відеоконференції.

Ухвалою Одеського апеляційного
господарського суду від 15 квітня 2014
року клопотання представника ФОП
ОСОБА_5 про проведення судового
засідання в режимі відеоконференції
задоволено та доручено господарському
суду Миколаївської області
забезпечити його проведення.

В судовому засіданні представник
позивача наполягав на задоволенні
апеляційної скарги з підстав,
викладених в ній.

Представник відповідача в
засіданні суду апеляційної інстанції
заперечував проти доводів апеляційної
скарги та просив залишити її без
задоволення, а рішення суду першої
інстанції без змін.

Розглянувши матеріали справи,
оцінивши доводи апеляційної скарги,
заслухавши представників позивача та
відповідача, перевіривши юридичну
оцінку встановлених судом першої
інстанції фактичних обставин справи і
їх повноту, застосування норм
матеріального та процесуального права,
судова колегія апеляційної інстанції
не вбачає підстав для задоволення
апеляційної скарги, виходячи з
наступного.

ТОВ «Біос» звернулось до суду з позовом
про стягнення з фізичної
особи-підприємця ОСОБА_5 безпідставно
набутих коштів відповідно до ст.ст.1212,
1213 ЦК України, стверджуючи, що договір
комісії №5-к від 01.06.2013р. між ними не
укладався.

Однак, як вбачається із матеріалів
справи, 01 червня 2013 року між позивачем
та відповідачем укладено договір
комісії №5-к, відповідно до п.1.1 якого
комісіонер (ТОВ «Біос») зобов'язався за
дорученням комітента (ФОП ОСОБА_5) за
комісійну плату укласти за рахунок
комітента, але від свого імені, договір
щодо продажу продукції, передбаченої
цим договором (комп'ютерні
комплектуючі, офісна техніка та
приладдя, ліцензійне програмне
забезпечення, витратні матеріали,
побутова техніка і т.п).

Пунктом 1.2. договору комісії № 5-к
сторони визначили, що конкретні умови
договору щодо кількості та ціни, за
якою продукція передається на комісію,
визначаються у видатковій накладній
(накладних).

Комісійна винагорода комісіонера
складає не менше 5% але не більше 10% від
мінімальної ціни продажу одиниці
продукції. Комісійна винагорода
утримується комісіонером з суми,
отриманої за продаж продукції, та
залишається в його розпорядженні.

Грошові кошти, належні комітенту за
договором купівлі-продажу із третьою
особою, виплачуються комісіонером
шляхом безготівкового перерахування
на поточний рахунок комітента (п.6.2
договору).

Відповідачем на виконання умов
договору комісії було передано
позивачу товар за видатковими
накладними №11 та №12 від 01.06.2013р. на
загальну суму 70038,00 грн.

ТОВ «Біос» перерахувало на рахунок ФОП
ОСОБА_5 грошові кошти у загальній сумі
68000,00 грн. наступними платежами :

10.06.2013 р. перераховано 32000,00 грн.
платіжним дорученням №77 від 10.06.2013р.;

11.07.2013р. перераховано 22000,00 грн.
платіжним дорученням №85 від 11.07.2013р.;

19.07.2013р. перераховано 9000,00 грн.
платіжним дорученням №86 від 19.07.2013р.;

16.10.2013р. перераховано 5000,00 грн.
платіжним дорученням №3 від 16.10.2013р.;

В графі платіжних доручень
«призначення платежу» зазначено:
«сплата коштів комітенту по виконанню
договору комісії №5-к» від 01.06.2013р. за
вирахуванням комісійної винагороди».

Отже, здійснення позивачем чотирьох
платежів на підставі договору комісії
№5-К від 01.06.2013р. суперечить його
твердженням щодо недійсності цього
договору чи визнання його неукладеним,
оскільки такі дії позивача свідчать
про схвалення цього правочину.

Крім того, в судовому засіданні
апеляційної інстанції директор ТОВ
«Біос» Філевський Р.М. підтвердив, що
ним особисто підписувались
вищезазначені платіжні доручення.

Виконання умов договору комісії
підтверджується також належним чином
складеними первинними документами
(видатковими накладними та актами
виконаних робіт), тобто це спростовує
твердження позивача про відсутність
доказів виконання договору комісії.

Статтею 1212 Цивільного кодексу України
встановлено, що особа, яка набула майно
або зберегла його у себе за рахунок
іншої особи (потерпілого) без
достатньої правової підстави
(безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.
Положення цієї глави застосовуються
незалежно від того, чи безпідставне
набуття або збереження майна було
результатом поведінки набувача майна,
потерпілого, інших осіб чи наслідком
події.

Для виникнення зобов'язання з
безпідставного збагачення необхідна
наявність наступних умов: 1) збільшення
майна у однієї особи (вона набуває нові
цінності, збільшує кількість та
вартість належного їй майна або
зберігає майно, яке неминуче мало б
вибути із її володіння); 2) втрата майна
іншою особою, тобто збільшення або
збереження майна у особи є наслідком
втрати або недоотримання цього майна
іншою особою; 3) причинний зв'язок між
збільшенням майна в однієї особи і
відповідною втратою майна іншою
особою; 4) відсутність достатньої
правової підстав для збільшення майна
в однієї особи за рахунок іншої особи,
тобто, обов`язковою умовою є збільшення
майна однієї сторони (набувачем), з
одночасним зменшенням його у іншої
сторони (потерпілого), а також
відсутність правової підстави
(юридичного факту) для збагачення.

Відсутність правової підстави означає,
що набувач збагатився за рахунок
потерпілого поза підставою,
передбаченою законом, іншими правовими
актами чи правочином, тобто мала місце
помилка, обман, випадковість або інші
підстави набуття або збереження майна,
які не можна віднести до підстав
виникнення цивільних прав та
обов'язків, передбачених нормами
статтею 11 Цивільного кодексу України.
До відсутності правової підстави
стаття 1212 Цивільного кодексу України
відносить також і ситуацію, коли
підстава, на якій було набуте або
збережене майно, на момент набуття або
збереження існувала, але згодом
відпала. Наприклад, коли правочин, на
підставі якого передавалася річ,
згодом був визнаний недійсним тощо.

Доказів того, що договір комісії в
установленому законом порядку було
визнано недійсним, позивачем суду не
надано.

Судова колегія апеляційної інстанції
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що між сторонами було
укладено договір комісії, а кошти, які
просить стягнути позивач, отримано
відповідачем як оплату за договором.
Відповідно, такі кошти набуто за
наявності правової підстави, а тому
вони не можуть бути витребувані згідно
положень ст.1212 ЦК України, як
безпідставно отримані.

При розгляді справи судом
апеляційної інстанції скаржником не
надано ніяких додаткових пояснень та
відповідних доказів, які б спростували
висновки, викладені в рішенні суду
першої інстанції, та всупереч вимог
ст.33 Господарського процесуального
кодексу України не доведені ті
обставини, на які скаржник посилався,
як на підставу своїх вимог.

Доводи апеляційної скарги стосуються,
в основному, доведення факту
перевищення технічним директором
ОСОБА_6 своїх повноважень при укладенні
спірного договору комісії та отримання
товару за видатковими накладними.
Однак, ці доводи не спростовують сам
факт укладення договору, а можуть бути
підставою для визнання його недійсним.

Не приймаються до уваги судовою
колегією також доводи апеляційної
скарги щодо неукладеності спірного
договору комісії, оскільки в
матеріалах справи є докази того, що цей
договір сторонами виконувався.

З урахуванням наведених правових
положень та встановлених обставин
даної справи, колегія суддів вважає
доводи апеляційної скарги
необґрунтованими, оскільки вони
спростовуються зібраними по справі
доказами та не відповідають вимогам
закону, що регулює спірні
правовідносини.

На підставі викладеного, колегія
суддів приходить до висновку, що судом
першої інстанції було повно та
всебічно з'ясовано обставини, що мають
значення для справи, надано їм належну
правову оцінку та винесено рішення з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, що дає підстави
для залишення його без змін.

Враховуючи викладене, керуючись
ст.ст.99, 101-103, 105 Господарського
процесуального кодексу України,

апеляційний господарський суд

постановив:

Рішення господарського суду
Миколаївської області від 05 березня 2014
року у справі №915/2302/13 залишити без
змін, а апеляційну скаргу без
задоволення.

Постанова набирає законної сили з
дня її прийняття і може бути оскаржена
у касаційному порядку.

Повний текст постанови складено
та підписано 25.04.2014р.

Головуючий суддя:
Будішевська Л.О.

Судді:
Бєляновський В.В.

Мишкіна М.А.