ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ
Незалежності, 1 тел. 71-81-84, факс 71-81-98
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"13" травня 2014 р.Справа № 924/338/14

Господарський суд Хмельницької
області у складі:

суддя Танасюк О.Є., розглянувши
матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю " Агросем", м. Київ

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "ЗОЛОТА РОСА АГРО" с.
Бражинці Полонського району

про стягнення 172665,91 грн., з яких: 121000,00
грн. - основна заборгованість, 6429,12 грн. -
пеня, 43000, 00 грн. - штраф, 785,46 грн. -
скоригована вартість товару, 1451,33 грн. -
3% річних

Представники сторін:

від позивача: Голуб О.І. - представник за
довіреністю від 11.04.2014 р.

від відповідача: не з'явився.

В судовому засіданні у відповідності
до ст. 85 ГПК України проголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Суть спору: позивач звернувся з позовом
про стягнення з відповідача 172666,54 грн.,
з яких: 121000,00 грн. - основна
заборгованість, 6429,70 грн. - пені, 43000,00
грн. - штрафу, 785,46 грн. - скоригованої
вартості товару, 1451,38 грн. - 3% річних за
прострочку виконання грошових
зобов'язань відповідачем.

В обґрунтування позовних вимог
зазначає, що між ним та Товариством з
обмеженою відповідальністю "Золота
Роса Агро" 17.04.2013 року був укладений
договір поставки № 17.04.13-КМ від 17 квітня
2013 року, на виконання якого позивач
поставив товар відповідачу згідно з
видатковою накладною №10/06-3 від 10
червня 2013 року товар на суму 215000,00 грн.

Позивач зазначає, що відповідач
здійснив часткову оплату товару у
наступному порядку: 5000,00 грн. - 18.04.2013 р.;
30000,00 грн. - 22.04.2013 р.; 30000,00 грн. - 11.07.2013 р.;
10000,00 грн. - 04.11.2013 р.; 19000,00 грн. - 22.11.2013 р.

05.11.2013 року позивачем надіслано
відповідачу лист-вимогу за вих. № 3122
про сплату заборгованості у розмірі
183000,00 грн., що складається із
заборгованості за договором у розмірі
140000,00 грн., штрафу у розмірі 43000,00 грн.

Вказує, що станом на 07.03.2014 р. сума
заборгованості за договором складає
121000,00 грн. Також заявлено до стягнення
пеню у розмірі 6429,70 грн., штраф у розмірі
43000,00 грн., скориговану вартість товару
у розмірі 785,46 грн. та 3% річних у розмірі
1451,38 грн.

Ухвалою суду від 14.04.2014 р. прийнято
заяву позивача про зменшення позовних
вимог, у зв'язку з чим предметом
розгляду спору є стягнення 172665,91 грн., з
яких: 121000,00 грн. - основна
заборгованість, 6429,12 грн. - пеня, 43000, 00
грн. - штраф, 785,46 грн. - скоригована
вартість товару, 1451,33 грн. - 3% річних.

Відповідач у запереченні від 23.04.2014 р.
визнає наявність заборгованості в сумі
121000,00грн. При цьому, заперечує проти
позовних вимог в частині нарахованих
штрафних санкцій за порушення строків
оплати товару у вигляді пені та штрафу,
які вважає непомірно великими, такі, що
застосовані за одне і те ж
правопорушення, розмір нарахування
яких суперечить закону.

Зокрема, зазначає, що нарахування пені
(п. 10.2. договору) і нарахування штрафу (п.
10.5. договору) позивачем здійснено за
порушено відповіда,чем строків
(термінів) виконання грошового
зобов'язання з оплати поставленого
товару.

Відповідач, посилаючись на те, що
договірні правовідносини між
платниками і одержувачами грошових
коштів щодо відповідальності за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань врегульовано Законом
України „Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань" стверджує, що за
прострочення платежу за договором може
бути стягнуто лише пеню, сума якої не
перевищує ту, що обчислено на підставі
подвійної облікової ставки НБУ.

При цьому, відповідач посилається на
постанову Верховного Суду України від
07.11.2011 р. №3-121гс11 по справі №5002-2/5109-2010 та
постанову Вищого господарського суду
України від 21.12.2011 р. по даній справі, в
якій зроблено висновок про те, що яким
би способом не визначався у договорі
розмір неустойки (штрафу, пені), він не
може перевищувати той розмір, який
встановлений законом як граничний.
Тому наголошує, що нарахування
штрафних санкцій (штрафу, пені) не може
перевищувати встановленого законом
максимального розміру - подвійної
облікової ставки НБУ за кожен день
прострочення виконання грошового
зобов'язання.

Також відповідач посилаючись на п. 2 ст.
233 ГК України, просить зменшити розмір
нарахованої позивачем пені до 3000,00 грн.
При цьому зазначає, що невиконання ТОВ
"Золота Роса Агро" своїх грошових
зобов'язань пов'язане із різким обвалом
в 2013 р. цін на зернові культури, зокрема,
кукурудзу та понесеними витратами на
посівну компанію 2014 р. Повідомляє, що на
даний час товариством проведено
комплекс весняно-польових робіт з
посіву зернових культур і
заборгованість з оплати поставленого
товару буде проведена за рахунок
вирощеного врожаю зернових культур не
пізніше серпня 2014 р.

З урахуванням вищенаведеного
відповідач просить відмовити в частині
заявлених позовних вимог щодо
стягнення 43000,00 грн. штрафу та зменшити
розмір пені до 3000,00 грн.

У відповідь на відзив відповідача з
приводу позовних вимог позивачем
надано заперечення від 07.05.2014 р., в якому
він не погоджується та вважає
безпідставною позицію відповідача про
те, що штрафні санкції у вигляді штрафу
та пені нараховані за одне і те ж
порушення, що суперечить закону.

Позивач посилаючись на ч. 3 ст. 549 ЦК
України, ч. 6 ст. 231 ГК України, ст. ст. 1, 3
Закону України „Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань" зазначає, що розмір пені не
може перевищувати подвійної облікової
ставки НБУ за увесь час користування
чужими коштами.

Разом з тим, виходячи з аналізу норм
чинного законодавства, обмежень щодо
розміру штрафу, як господарської
санкції, не передбачено. Посилаючись на
ч.4 ст. 231 ГК України, позивач вказує, що у
разі якщо розмір штрафних санкцій
законом не визначено, санкції
застосовуються в розмірі,
передбаченому договором. При цьому,
розмір штрафних може бути встановлено
договором у відсотковому відношенні до
суми невиконаної частини зобов'язання
або у певній, визначеній грошовій сумі,
або у відсотковому відношенні до суми
зобов'язання незалежно від степеня
його виконання, або у кратному розмірі
до вартості товарів (робіт, послуг).

Таким чином зазначає, що визначений
сторонами під час укладення договору
розмір штрафних санкцій (штрафу, пені)
жодним чином не суперечить нормам
чинного законодавства України.

Крім того, вказує, що одночасне
стягнення з учасника господарських
відносин, який порушив господарське
зобов'язання за договором, штрафу та
пені не суперечить ст. 61 Конституції
України, тобто не являються дворазовим
притягненням до відповідальності за
одне й те саме правопорушення, оскільки
згідно зі ст. 549 ЦК України пеня та штраф
є формами неустойки, а відповідно до ст.
230 ГК України - видами штрафних санкцій,
тобто є окремими та самостійними
видами юридичної відповідальності. У
межах одного виду відповідальності
може застосовуватися різний набір
санкцій. При цьому, посилається на
положення постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 17.12.2013
р. № 14 „Про деякі питання практики
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань" та
постанову Верховного Суду України від
27.04.2012 р. по справі №06/1052/2011, якою
визнано правомірне одночасне
стягнення пені й штрафу за порушення
господарського грошового зобов'язання.

Також вважає, що посилання відповідача
на скрутне фінансове становище, що
стало причиною виникнення
заборгованості не може бути підставою
для зменшення розміру штрафних
санкцій, оскільки відсутність у
боржника необхідних для погашення
заборгованості коштів не може бути
підставою для звільнення від
відповідальності за порушення
зобов'язань за договором.

Враховуючи вищезазначене, позивач
вважає позицію відповідача щодо
незаконності та надмірності
нарахованих за порушення ним
договірних зобов'язань штрафних
санкцій безпідставною та не
обґрунтованою, у зв'язку з чим просить
задовольнити позов в повному обсязі.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримав позовні вимоги з
урахуванням зменшення позовних вимог.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, проте явка
уповноважених представників
визнавалася на розсуд сторін.
Відповідач був належним чином
повідомлений про дату, час та місце
розгляду справи, що підтверджується
поштовим повідомленням про вручення
кореспонденції від 25.04.2014 р.

Розглядом матеріалів справи,
господарським судом встановлено:

Товариство з обмеженою
відповідальністю „Агросем" -
зареєстроване як суб'єкт
підприємницької діяльності - юридична
особа, що підтверджується випискою з
ЄДР ЮО та ФОП серії АА №683746, довідкою з
ЄДРПОУ серії АА №776589, витягом з ЄДР ЮО
та ФОП серії АД №594110.

Товариство з обмеженою
відповідальністю „Золота Роса Агро" -
зареєстроване як суб'єкт
підприємницької діяльності - юридична
особа, що підтверджується наявною в
матеріалах справи копією витягу з ЄДР
ЮО та ФОП серії АД №594107.

17.04.2013 р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю „Агросем"
(постачальник) та Товариством з
обмеженою відповідальністю "Золота
Роса Агро" (покупець) був укладений
договір поставки № 17.04.13-КМ відповідно
до умов якого постачальник
зобов'язується поставити покупцеві
товар у власність, а покупець
зобов'язується прийняти та оплатити
товар на умовах договору (п.1.1.
договору).

Відповідно до п.1.2. договору ціна,
кількість, асортимент товару
зазначаються в специфікації (Додаток
№1), що є невід'ємною частиною договору.

Згідно з п. 3.1. договору ціна за одиницю
товару та загальна вартість товару
зазначаються сторонами у
специфікаціях. Враховуючи, що товар є
імпортований, сторони домовились
визначити еквівалент ціни товару у дол.
США у відповідності до курсу дол. США
відносно гривні, що склався на
Міжбанківському валютному ринку
України на дату, що передує даті
підписання специфікації (п.3.2.
договору).

Пунктом 3.3. договору визначено, що
покупець здійснює оплату вартості
товару шляхом безготівкового
перерахунку грошових коштів на рахунок
постачальника. Розрахунки між
сторонами можуть проводитися у інших,
не заборонених діючим законодавством
України, окрім грошової формах (в т.ч.
вексельна форма розрахунків або
припинення грошових зобов'язань за цим
договором шляхом заліку зустрічних
однорідних вимог сторін).

Відповідно до п. 3.4. покупець оплачує
товар наступним чином: а) оплата товару
в розмірі 30% загальної вартості товару,
що постачається по цьому договору,
здійснюється до 25.04.2013 р.; б) решта
вартості товару у розмірі 70% загальної
вартості Товару, що постачається по
цьому Договору, здійснюється до 31.10.2013
р.

Згідно з п. 3.6. договору покупець
зобов'язаний, окрім здійснення оплати
за товар, у день здійснення платежу за
товар сплатити
проіндексовану/скориговану/ вартість
товару у разі збільшення курсу дол. США
на міжбанківському валютному ринку
України, суму якої визначає самостійно.
Сума в гривнях, яку покупець повинен
сплатити постачальнику, як оплата
вартості товару, визначається за
наступною формулою: Х2=Х1*Y2/Y1, де:

Х1 - вартість товару у національній
валюті України, зазначена у
відповідній специфікації;

Y1 - курс дол. США до гривні, що склався на
Міжбанківському валютному ринку
України на дату, що передує даті
підписання специфікації;

Y2 - курс дол. США до гривні, що склався на
Міжбанківському валютному ринку
України на дату оплати;

Х2 - кінцева вартість у гривнях
неоплаченої частини товару.

Сторони домовились, що у якості курсу
дол. США до гривні, що склався на
Міжбанківському валютному ринку
України, використовується середнє
значення курсу продажу дол. США, що
склався на Міжбанківському валютному
ринку України. Сторони домовилися, що
курс дол. США до гривні визначається
згідно інформації, опублікованій ЗАТ
„Інфінсервіс" на сайті:
http://charts.finance.ua/ru/currency/forex.

Пунктом 3.8. договору передбачено, що у
випадку порушення покупцем строків
проведення авансового платежу та/або
оплати відповідно до порядку та
строків платежів, встановлених
договором, постачальник з першого дня
порушення таких строків набуває право
вимагати від покупця негайної повної
оплати за весь товар за цим договором
до настання строку оплати за товар, а
покупець має негайно, на першу вимогу
постачальника, здійснити повну оплату
за товар.

Згідно з п.п. 3.10., 3.11. договору
розрахунки за договором здійснюють
виключно у національній валюті України
- гривнях, а датою виконання
зобов'язання по оплаті товару,
вважається день надходження коштів на
рахунок постачальника.

Пунктом 4.3. договору встановлено, що на
кожну поставку оформляється накладна.
Датою поставки товару вважається дата
прийняття покупцем товару за
накладною.

Разом з поставкою партії товару,
постачальник зобов'язаний надати
покупцю наступну документацію:
видаткову накладну; податкову
накладну; інструкцію по експлуатації
(п.4.5. договору).

Відповідно до п. 5.3. договору якщо
постачальнику в 14-денний строк із
моменту отримання товару не надходить
повідомлення щодо скритих недоліків
товару, товар вважається прийнятим
покупцем, як такий, що відповідає
встановленим вимогам.

Пунктом 7.1. договору передбачено
обов'язок провести оплату за товар в
строк і на умовах вказаних в розділі 3
цього договору.

Розділом 10 Договору передбачено
відповідальність сторін. Так, п. 10.1.
встановлено, що у випадку невиконання
чи неналежного виконання договору
сторони несуть відповідальність
відповідно до законодавства та умов
договору.

У випадку порушення термінів або умов
оплати товару покупець сплачує
постачальнику пеню від суми
простроченого або неналежного
здійсненого платежу у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ за
кожний день прострочення (п.10.2.
договору).

Відповідно до п. 10.4. нарахування пені за
прострочення виконання грошових
зобов'язань здійснюється до повного
розрахунку. Сторони дійшли згоди не
застосовувати положення п. 6 ст. 232
Господарського кодексу України при
визначенні періоду нарахування
штрафних санкцій покупцю за порушення
останнім умов цього договору, при цьому
штрафні санкції нараховуються за весь
період прострочення.

Пунктом 10.5. договору передбачено, що за
порушення покупцем строків оплати
товару відповідно до умов цього
договору, покупець сплачує
постачальнику штраф у розмірі 20% від
суми загальної вартості товару за цим
договором.

Відповідно до п. 14.1. договір набуває
чинності з дня його підписання та діє
до повного виконання сторонами своїх
зобов'язань.

Договір підписаний представниками
сторін та скріплений печатками
товариств.

В п. 1 специфікації № 1 від 17.04.2013 р. до
договору поставки, сторони узгодили
асортимент, кількість та вартість
товару, що поставляється, а саме:
сівалка точного висіву SP 8F, у кількості
- 1 шт., ціна за одиницю з ПДВ - 215000,00 грн.,
грошовий еквівалент ціни за одиницю з
ПДВ (дол. США) - 26402, 07 дол. США, загальна
вартість на момент укладення з ПДВ
договору - 215000,00 грн., в тому числі ПДВ -
35833,33 грн., еквівалент загальної
вартості з ПДВ (дол. США) - 26402,07 дол. США в
тому числі ПДВ - 4400,35 дол. США.

Згідно з абз. 2 п. 2 специфікації курс, що
склався на міжбанківському валютному
ринку України, що передує даті
укладення даної специфікації, складає
8,1433 грн. за 1 дол. США.

На виконання умов договору поставки
позивачем було поставлено відповідачу
товар (вакуумна сівалка точного висіву
SP 8F 705800 з внесенням добрив G99966392 (139610701))
на суму 215000,00 грн., що підтверджується
видатковою накладною №10/06-3 від 10.06.2013 р.
та довіреністю на отримання товару №22
від 10.06.2013 р.

Відповідач свої зобов'язання по оплаті
товару виконав не в повному обсязі та
несвоєчасно, здійснивши часткову
оплату товару в розмірі 94000,00 грн., що
підтверджується виписками банку по
рахунку позивача: від 18.04.2013 р. на суму
5000,00 грн., від 22.04.2013 р. на суму 30000,00 грн.,
від 11.07.2013 р. на суму 30000,00 грн., 04.11.2013 р.
на суму 10000,00 грн., від 22.11.2013 р. на суму
19000,00 грн.

14.11.2013 року позивачем на адресу
відповідача направлено лист-вимогу
№3122 від 05.11.2013 р. у якому ТОВ „Агросем"
вимагало у ТОВ „Золота Роса Агро"
протягом 7 днів з моменту отримання
даного листа-вимоги виконати свої
зобов'язання за договором поставки
№17.04.13-КМ від 17.04.2013 р., та перерахувати
суму заборгованості позивачу у розмірі
183000,00 грн., що складається з суми
основної заборгованості у розмірі
140000,00 грн. та штрафу у розмірі 43000,00 грн.

Враховуючи, що відповідачем грошові
зобов'язання за договором поставки
виконані не в повному обсязі, позивач
просить стягнути з ТОВ „Золота Роса
Агро" 121000,00 грн. заборгованості. Крім
того, заявлено до стягнення 6429,12 грн.
пені, 43000, 00 грн. штрафу, 785,46 грн.
скоригованої вартості товару та 1451,33
грн. 3% річних.

Дослідивши зібрані у справі докази та
давши їм правову оцінку в сукупності,
судом прийнято до уваги.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 175
Господарського кодексу України
майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України.

З положень ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК
України вбачається, що господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до ст. 11 ЦК України та ст. 174
ГК України господарські зобов'язання
можуть виникати, зокрема, з
господарського договору та інших угод,
передбачених законом, а також з угод, не
передбачених законом, але таких, які
йому не суперечать.

Згідно ст. 712 ЦК України, за договором
поставки продавець (постачальник), який
здійснює підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Так, з наявних у справі матеріалів
вбачається, що 17.04.2013 року між
Товариством з обмеженою
відповідальністю „Агросем"
(постачальник) та Товариством з
обмеженою відповідальністю "Золота
Роса Агро" (покупець) був укладений
договір поставки № 17.04.13-КМ відповідно
до умов якого постачальник
зобов'язався поставити покупцеві товар
у власність, а покупець зобов'язався
прийняти та оплатити товар на умовах
договору (п.1.1. договору).

На виконання умов договору поставки
позивачем було поставлено відповідачу
товар (вакуумна сівалка точного висіву
SP 8F 705800 з внесенням добрив G99966392 (139610701))
на суму 215000,00 грн., що підтверджується
видатковою накладною №10/06-3 від 10.06.2013 р.
та довіреністю на отримання товару №22
від 10.06.2013 р.

Відповідно до п. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). Зобов'язання, строк
(термін) виконання якого визначений
вказівкою на подію, яка неминуче має
настати, підлягає виконанню з
настанням цієї події.

Пунктом 3.4. договору поставки
передбачено, що покупець оплачує товар
наступним чином: а) оплата товару в
розмірі 30% загальної вартості товару,
що постачається по цьому договору,
здійснюється до 25.04.2013 р.; б) решта
вартості товару у розмірі 70% загальної
вартості товару, що постачається по
цьому Договору, здійснюється до 31.10.2013
р.

Відповідач свої зобов'язання по оплаті
товару виконав не в повному обсязі та
несвоєчасно, здійснивши часткову
оплату товару в розмірі 94000,00 грн., що
підтверджується виписками банку по
рахунку позивача, а саме: від 18.04.2013 р. на
суму 5000,00 грн., від 22.04.2013 р. на суму 30000,00
грн., від 11.07.2013 р. на суму 30000,00 грн.,
04.11.2013 р. на суму 10000,00 грн., від 22.11.2013 р.
на суму 19000,00 грн.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином і в установлений строк.
Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України одностороння відмова
від виконання зобов'язання і
одностороння зміна умов договору не
допускається.

Відповідно до вимог ст. 612 ЦК України,
боржник вважається таким, що
прострочив зобов'язання, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Враховуючи, що відповідач взяті на себе
зобов'язання по оплаті поставленого
товару виконав не в повному обсязі, у
ТОВ "Золота Роса Агро" утворилася
заборгованість в розмірі 121000,00 грн., яку
визнає відповідач у письмовому
запереченні від 23.04.2014 р.

Доказів на підтвердження оплати
відповідачем суми заборгованості в
матеріали справи не подано. Тому
позовні вимоги про стягнення 121000,00 грн.
боргу заявлені правомірно, є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

Пунктом 4 ст. 179 Господарського кодексу
України передбачено, що при укладенні
господарських договорів сторони
можуть визначати зміст договору на
основі вільного волевиявлення, тобто
сторони мають право погоджувати на
свій розсуд будь-які умови договору, що
не суперечать законодавству.

Так, в п. 3.6. договору сторони
передбачили, що покупець зобов'язаний,
окрім здійснення оплати за товар, у
день здійснення платежу за товар
сплатити проіндексовану/скориговану/
вартість товару у разі збільшення
курсу дол. США на міжбанківському
валютному ринку України, суму якої
визначає самостійно. Сума в гривнях,
яку покупець повинен сплатити
постачальнику, як оплата вартості
товару, визначається за наступною
формулою: Х2=Х1*Y2/Y1, де:

Х1 - вартість товару у національній
валюті України, зазначена у
відповідній специфікації;

Y1 - курс дол. США до гривні, що склався на
Міжбанківському валютному ринку
України на дату, що передує даті
підписання специфікації;

Y2 - курс дол. США до гривні, що склався на
Міжбанківському валютному ринку
України на дату оплати;

Х2 - кінцева вартість у гривнях
неоплаченої частини товару.

Сторони домовились, що у якості курсу
дол. США до гривні, що склався на
Міжбанківському валютному ринку
України, використовується середнє
значення курсу продажу дол. США, що
склався на Міжбанківському валютному
ринку України. Сторони домовилися, що
курс дол. США до гривні визначається
згідно інформації, опублікованій ЗАТ
„Інфінсервіс" на сайті:
http://charts.finance.ua/ru/currency/forex.

На підставі вищезазначеної формули
позивачем вирахувано скориговану
вартість товару у зв'язку із
збільшенням курсу продажу дол. США. При
цьому, враховуючи, що курс продажу дол.
США станом на 24.04.2013 р. (складав 8,1393 грн.
за 1 дол. США) зменшився від дати
підписання специфікації до договору,
скоригована вартість товару на пп. а) п.
3.4. договору позивачем не
нараховувалася.

Позивачем на підставі визначеної в п.
3.6. договору позивачем вирахувано
скориговану вартість товару у зв'язку
із збільшенням курсу продажу дол. США
відповідно до пп. б) п. 3.4. договору (курс
на 30.10.2013 р. складає 8,1858 грн. за 1 дол.
США):

150500,00 грн. * 8,1858 дол. США = 151285,46 грн.

Враховуючи зазначене, позивачем вірно
визначено різницю скоригованої
вартості товару, яку відповідач
зобов'язаний сплатити, розмір якої
складає 785,46 грн. (151285,46 - 150500,00 = 785,46).

Відповідач у письмовому відзиві від
23.04.2014 р. не заперечував та не
спростував нарахування скоригованої
вартості товару в розмірі 785,46 грн.

Відповідно до статті 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Позивачем заявлено до стягнення 3 %
річних в розмірі 1451,33 грн. за період з
26.04.2013 р. по 07.03.2014 р. Нарахування 3%
річних здійснено по кожному періоду
наявності заборгованості з
урахуванням розміру боргу за вказаний
період та здійснених проплат. Тому
заявлені 3% річних у розмірі 1451,33 грн.
підлягають задоволенню.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки.

Відповідно до ч. ч.1, 3 ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Частиною другою ст. 551 ЦК України
передбачено, якщо предметом неустойки
є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України
"Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
платники грошових коштів сплачують
на користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені, передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Сторони в п. 10.2. договору передбачили,
що у випадку порушення термінів або
умов оплати товару покупець сплачує
постачальнику пеню від суми
простроченого або неналежного
здійсненого платежу у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ за
кожний день прострочення.

Відповідно до п. 10.4. договору
нарахування пені за прострочення
виконання грошових зобов'язань
здійснюється до повного розрахунку.
Сторони дійшли згоди не застосовувати
положення п. 6 ст. 232 Господарського
кодексу України при визначенні періоду
нарахування штрафних санкцій покупцю
за порушення останнім умов цього
договору, при цьому штрафні санкції
нараховуються за весь період
прострочення.

В зв'язку із несвоєчасною та неповною
сплатою вартості товару, позивач
просить стягнути з відповідача пеню в
сумі 6429,12 грн. Нарахування пені
здійснено по кожному періоду наявності
заборгованості з урахуванням розміру
боргу за вказаний період та здійснених
проплат.

Таким чином, позивачем правомірно
нараховано пеню в розмірі 6429,12 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського
кодексу України у разі якщо розмір
штрафних санкцій законом не визначено,
санкції застосовуються в розмірі,
передбаченому договором. При цьому
розмір санкцій може бути встановлено
договором у відсотковому відношенні до
суми невиконаної частини зобов'язання
або у певній, визначеній грошовій сумі,
або у відсотковому відношенні до суми
зобов'язання незалежно від ступеня
його виконання, або у кратному розмірі
до вартості товарів (робіт, послуг).

В п 10.5. договору сторони передбачили, що
за порушення покупцем строків оплати
товару відповідно до умов цього
договору, покупець сплачує
постачальнику штраф у розмірі 20% від
суми загальної вартості товару за цим
договором.

При цьому, судом беруться до уваги
положення ст. 627 ЦК України, відповідно
до якої сторони є вільними в укладанні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості, а в силу ст. 629 ЦК
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

З огляду на зазначене, позивачем
правомірно на підставі п. 10.5. договору
поставки заявлено до стягнення суму
штрафу у розмірі 43000,00 грн.

При цьому судом враховується, що
одночасне стягнення з учасника
господарських відносин, який порушив
господарське зобов'язання за
договором, штрафу та пені не суперечить
статті 61 Конституції України, оскільки
згідно із статтею 549 ЦК України, пеня та
штраф є формами неустойки, а відповідно
до статті 230 ГК України - видами
штрафних санкцій, тобто не є окремими
та самостійними видами юридичної
відповідальності. У межах одного виду
відповідальності може застосовуватись
різний набір санкцій (позиція
Верховного Суду України викладена у
постанові від 09.04.2012 р. по справі №20/246-08
та постанові від 27.04.2012 р. по справі
№06/5026/1052/2011).

Крім того, абзацом 2 п. 2.1. постави
Пленуму Вищого господарського суду
України № 14 від 14.12.2013 р. "Про деякі
питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань"
передбачено, що у випадку застосування
штрафу поряд з пенею не йдеться про
притягнення до відповідальності
одного виду за одне й те саме
правопорушення двічі, тому що
відповідальність настає лише один раз -
у вигляді сплати неустойки, яка включає
у себе і пеню, і штраф як лише форми її
сплати.

З огляду на вищезазначене, позиція
відповідача про те, що штрафні санкції
у вигляді пені та штрафу застосовані за
одне і те ж правопорушення, розмір
нарахування яких суперечить закону є
необґрунтованою та безпідставною.

З приводу посилання відповідача на
висновок ВГСУ, викладений в постанові
від 21.12.2011 р. по справі №5002-2/5109-2010, про
те, що яким би способом не визначався у
договорі розмір неустойки (штрафу,
пені), він не може перевищувати той
розмір, який встановлений законом як
граничний, суд акцентує увагу
відповідача на те, що позивачем
заявлено до стягнення пеню, розмір якої
обчислено від суми простроченого
платежу та не перевищує подвійну
облікову ставку Національного банку
України, що діяла у період, за який
сплачується пеня.

Також судом не може бути взято до уваги
та бути підставою для зменшення
розміру штрафних санкцій посилання
відповідача на скрутне фінансове
становище, що стало причиною
виникнення заборгованості, оскільки
відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 617 ЦК України
відсутність у боржника необхідних
коштів не може бути підставою для
звільнення від відповідальності за
порушення зобов'язань.

З огляду на вищевикладене, позовні
вимоги в сумі 172665,91 грн., з яких: 121000,00
грн. - основна заборгованість, 6429,12 грн. -
пеня, 43000, 00 грн. - штраф, 785,46 грн. -
скоригована вартість товару, 1451,33 грн. -
3% річних є правомірними, підтверджені
наявними у справі доказами,
грунтуються на приписах чинного
законодавства, тому підлягають
задоволенню.

Згідно ст. 49 ГПК України витрати по
оплаті судового збору при задоволенні
позову покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 1, 12, 32, 33, 44, 49, 82-84, ст. 115,
116 Господарського процесуального
кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою
відповідальністю " Агросем", м. Київ до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ЗОЛОТА РОСА АГРО" с.
Бражинці Полонського району про
стягнення 172665,91 грн., з яких: 121000,00 грн. -
основна заборгованість, 6429,12 грн. - пеня,
43000,00 грн. - штраф, 785,46 грн. - скоригована
вартість товару, 1451,33 грн. - 3% річних
задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "ЗОЛОТА РОСА АГРО"
(Хмельницька область, Полонський район,
с. Бражинці, вул. Колгоспна, буд. 2, ) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю " Агросем"
(м. Київ, Голосіївський р-н, вул.
Голосіївська, буд. 7, адміністративний
корпус 1-А, кімната 414, )
121000,00 грн. (сто двадцять одна тисяча 00
коп.) основного боргу, 6429,12 грн. (шість
тисяч чотириста двадцять дев'ять
гривень 12 коп.) пені, 43000,00 грн. (сорок три
тисячі 00 коп.) штрафу, 785,46 грн. (сімсот
вісімдесят п'ять гривень 46 коп.)
скоригованої вартості товару, 1451,33 грн.
(одна тисяча чотириста п'ятдесят одна
гривня 33 коп.) 3% річних, 3453,32 грн. (три
тисячі чотириста п'ятдесят три гривні 32
коп.) витрат по оплаті судового збору.

Видати наказ.

Повне рішення складено 14.05.2014 р.

Суддя
О.Є. Танасюк

Віддрук. 4 прим. :1 - до справи,

2-3 - позивачу - ТОВ "Агросем": 1) 03039, м. Київ
вул. Голосіївська, 7 адміністративний
корпус 1-А, кімната 414; 2) 04205, м. Київ, вул.
Маршала Тимошенка, буд. 29-Б, літера А;

4 - відповідачу - ТОВ "ЗОЛОТА РОСА АГРО":
30536, Хмельницька обл., Полонський р-н, с.
Бражинці, вул.Колгоспна, буд.2 - простим.