ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.04.2014 р.
Справа № 914/1460/13

Господарський суд Львівської області у
складі судді Р.Матвіїва при секретарі
судового засідання Н.Фартушку
розглянув справу

за позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю «Європа-Транс», м.
Жовква;

до відповідача: Компанії «Вольво Трак
Корпорейшн» (Volvo Truck Corporation), Швеція;

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача: Приватного
нотаріуса Броварського районного
нотаріального округу ОСОБА_3;

про: визнання виконавчого напису таким,
що не підлягає виконанню.

У судовому засіданні взяли участь
представники:

позивача: Медвідь Л.М. - представник на
підставі довіреності б/н від 10.04.2014
року;

відповідача: не з'явився;

третьої особи: не з'явився.

Обставини розгляду справи. Ухвалою
господарського суду від 15.04.2013 року
прийнято до розгляду позовну заяву за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Європа-Транс» до
Компанії «Вольво Трак Корпорейшн» (Volvo
Truck Corporation) за участю третьої особи, яка
не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідача
Приватного нотаріуса Броварського
районного нотаріального округу ОСОБА_3
про визнання виконавчого напису таким,
що не підлягає виконанню та задоволено
заяву про вжиття заходів до
забезпечення позову. Розгляд справи
призначено на 15.05.2013 року.

У судовому засіданні 15.05.2013 року
представник позивача вимоги ухвали
суду від 15.04.2013 року виконав, подав
переклад на англійську мову ухвали
господарського суду про порушення
провадження у справі, позовної заяви та
заяви про вжиття заходів забезпечення
позову. Представник відповідача подав
клопотання про припинення провадження
у справі. Судом відкладено розгляд
справи на 12.06.2013 року.

У судовому засіданні 12.06.2013 року
представники сторін і третьої особи не
з'явилися. Від представника позивача
надійшло заперечення на клопотання
відповідача про припинення
провадження у справі. Враховуючи
виконання позивачем вимог ухвали суду
про порушення провадження у справі,
судом зупинено провадження у справі до
виконання судового доручення про
вручення документів Компанії «Вольво
Трак Корпорейшн». Розгляд справи
призначено на 17.02.2014 року, а у випадку
невчасного вручення виклику в порядку
судового доручення відповідачу, - на
17.03.2014 року.

Ухвалою суду від 12.12.2014 року, враховуючи
виконання судового доручення,
поновлено провадження у справі та
призначено розгляд справи на 17.02.2014
року.

У судовому засіданні 17.02.2014 року
представник позивача позовні вимоги
підтримав. Відповідач та тертя особа
явки представників у судове засідання
не забезпечили. Враховуючи виконання
судового доручення та належне
повідомлення відповідача про час і
місце розгляду справи, судом
відкладено розгляд справи на 24.04.2014
року.

У судове засідання 24.04.2014 року
відповідач і третя особа явки
представників не забезпечили.
Представник позивача подав додаткові
пояснення по справі. Від представника
відповідача надійшло клопотання
розгляд справи без участі
представника.

У судовому засіданні 24.04.2014 року судом
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Від фіксації судового процесу
технічними засобами представники
сторін відмовились.

Представникам сторін, що брали участь у
судових засіданнях, роз'яснено зміст
ст. ст. 20, 22 Господарського
процесуального кодексу України щодо їх
прав та обов'язків, зокрема про право
заявляти відводи судді.

Суть спору. Товариство з обмеженою
відповідальністю «Європа-Транс»
(надалі по тексту рішення - позивач,
лізингоодержувач) звернулося до суду з
позовом до Компанії «Вольво Трак
Корпорейшн» (Volvo Truck Corporation) (надалі по
тексту рішення - відповідач,
лізингодавець) про визнання
виконавчого напису таким, що не
підлягає виконанню.

Між сторонами було укладено договір
фінансового лізингу, згідно з яким у
користування позивача передавалося
визначене договором майно, за
користування яким позивач
зобов'язувався здійснювати відповідні
платежі. У зв'язку з неналежним
виконанням позивачем своїх обов'язків
у нього виникла заборгованість у
розмірі 1 017 758 євро, для погашення якої
нотаріусом вчинено виконавчий напис.
Позивач вважає вчинений виконавчий
напис неправомірним і просить визнати
його таким, що не підлягає виконанню,
оскільки не відповідає вимогам ст. 89
Закону України «Про нотаріат» та п. 287
Інструкції про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України.

Відповідач, зареєстрований та існуючий
відповідно до законодавства
Королівства Швеція, повідомлений про
порушення провадження у даній справі
відповідно до ст. ст. 125-126
Господарського процесуального кодексу
України та Конвенції про вручення за
кордоном судових та позасудових
документів у цивільних або комерційних
справах, підписаної в Гаазі 15.11.1965 року,
забезпечив явку повноважного
представника у судові засідання,
відзиву на позовну заяву не подав,
проти розгляду даного спору
господарським судом Львівської
області заперечив, просив провадження
у справі припинити та направити
сторони до Арбітражного Інституту
Торгової Палати м. Стокгольм.

Третя особа, належним чином
повідомлена про час і місце розгляду
справи, явки представника у судові
засідання не забезпечила, вимог ухвал
суду не виконала, пояснень, заяв,
клопотань не подавала.

У процесі розгляду справи суд
встановив наступне: 19.03.2008 року між
позивачем і відповідачем укладено
договір про фінансовий лізинг у м.
Гетеборг (Швеція), надалі по тексту
рішення - договір. Відповідно до п. 1
договору лізингодавець погодився
придбати для подальшої передачі в
лізинг лізингоодержувачу 10 одиниць
сідельних тягачів Volvo FH згідно з
технічною специфікацією в додатку № 6, 4
одиниці напівпричепів Schmitz згідно з
технічною специфікацією в додатку № 1
(2), які додаються до договору і є
невід'ємною частиною, на загальну суму 1
058 000, 00 євро.

Як зазначено в п. 3.1 договору, лізингові
платежі здійснюються в порядку,
визначеному в додатку № 3 до договору, і
в графіку платежів (додаток № 4), і
підписуються сторонами двічі на дату
підписання договору і дату поставки.

Як підтверджено
рахунком-попередженням від 18.10.2010 року
та не заперечено представниками
сторін, лізингоодержувач прострочив
виконання сплати лізингових платежів і
станом на 18.10.2010 року заборгованість
становила 888 211, 93 євро.

Договором сторони узгодили, що у разі
несплати лізиноодержувачем лізингових
платежів протягом 30 днів після
настання чергового строку обладнання
підлягає поверненню у безспірному
порядку відповідно до виконавчого
напису нотаріуса згідно з
законодавством України.

У відповідності з вказаним положенням
19.06.2012 року приватним нотаріусом
Броварського районного нотаріального
округу ОСОБА_3 вчинено виконавчий
напис, згідно з яким підлягає
поверненню (шляхом вилучення) від ТОВ
«Європа-Транс» на користь Компанії
«Вольво Трак Корпорейшн» (Volvo Truck Corporation)
(надалі - відповідач та/або Компанія
«Вольво Трак Корпорейшн») майно
(транспортні засоби), а саме: 10 (десять)
одиниць сідловин тягачів марки Volvo
модель FH

- шасі №YV2AS02A98B517811, реєстраційний
номер ВС4002ВК;

- шасі №YV2AS02A78B517886, реєстраційний
номер ВС4005ВК;

- шасі №YV2AS02A18B517897, реєстраційний
номер ВС4006ВК;

- шасі №YV2AS02A08B517793, реєстраційний
номер ВС4003ВК;

- шасі №YV2AS02A48B527839, реєстраційний
номер ВС2860ВМ;

- шасі №YV2AS02A88B527844, реєстраційний
номер ВС2855ВМ;

- шасі №YV2AS02A78B527849, реєстраційний
номер ВС2856ВМ;

- шасі №YV2AS02A08B527854, реєстраційний
номер ВС2859ВМ;

- шасі №YV2AS02AХ8B527859, реєстраційний
номер ВС2857ВМ;

- шасі №YV2AS02A18B527863, реєстраційний
номер ВС2858ВМ та 10 (десять) одиниць
напівпричепів бортових марки Schmitz
модель SPR 24:

- шасі №WSM1424, реєстраційний
номер ВС0834ХТ;

- шасі №WSM1425, реєстраційний
номер ВС0833ХТ;

- шасі №WSM1424, реєстраційний
номер ВС0834ХТ;

- шасі №WSM1427, реєстраційний
номер ВС0832ХТ;

- шасі №WSM2207, реєстраційний
номер ВС1666ХТ;

- шасі №WSM2208, реєстраційний
номер ВС1665ХТ;

- шасі №WSM2209, реєстраційний
номер ВС1667ХТ;

- шасі №WSM2210, реєстраційний
номер ВС1662ХТ;

- шасі №WSM2211, реєстраційний
номер ВС1664ХТ;

- шасі №WSM2212, реєстраційний
номер ВС1663ХТ,

- що передані позивачу у
користування на умовах договору
фінансового лізингу №UKR29/0208F від 19.03.2008
року за невиплачені чергові лізингові
платежі зі сплати двадцяти чергових
щомісячних платежів згідно додатку № 4
(1) а та чотирнадцяти чергових
щомісячних лізингових платежів згідно
з № 4( 2) а до договору про фінансовий
лізинг № UKR29/0208F від 19.03.2008 року у
загальному розмірі 570 288 (п'ятсот
сімдесят тисяч двісті вісімдесят
вісім) євро 00 євроцентів за
користування об'єктом лізингу,
внаслідок чого виникла заборгованість
в сумі :

- заборгованість зі сплати
вартості предмета лізингу у розмірі 708
908 (сімсот вісім тисяч дев'ятсот вісім)
євро 00 євроцентів;

- нарахованого відсотка за
користування предметом лізингу у
розмірі 119 045 (сто дев'ятнадцять тисяч
сорок п'ять) євро 00 євроцентів;

- нарахованої пені за користування
предметом лізингу у розмірі 189 805 (сто
вісімдесят дев'ять тисяч вісімсот
п'ять) євро 00 євроцентів,

що разом становить загальну суму
заборгованості 1 017 758 (один мільйон
сімнадцять тисяч сімсот п'ятдесят
вісім) євро 00 євроцентів, що в
еквіваленті по курсу Національного
банку України на день вчинення
виконавчого напису становить 10 263 987
(десять мільйонів двісті шістдесят три
тисячі дев'ятсот вісімдесят сім)
гривень 65 копійок.

01.04.2013 року відповідачем подано заяву
про примусове виконання виконавчого
напису нотаріуса, на підставі якого
державним виконавцем (Бакум Н.М.) органу
державної виконавчої служби
Жовківського районного управління
юстиції винесено постанову про
відкриття виконавчого провадження від
04.04.2013 року.

Дані факти матеріалами справи
підтверджуються, сторонами не
заперечувались та документарно не
спростовувались.

Дослідивши представлені суду докази,
заслухавши пояснення представників
сторін, суд вважає позовні вимоги
підставними, обґрунтованими та такими,
що підлягають до задоволення повністю
з огляду на наступне.

Як встановлено судом, між сторонами
виникли взаємні права та обов'язки на
підставі договору фінансового лізингу
від 19.03.2008 року. Позивач вважає своє
право порушеним, оскільки виконавчий
напис, вчинений 19.06.2012 року приватним
нотаріусом Броварського районного
нотаріального округу ОСОБА_3 та
зареєстрований в реєстрі за № 880, не
відповідає вимогам ст. 87 Закону України
«Про нотаріат» та п. 282 Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, затвердженої
наказом Міністерства юстиції України
від 03.03.2004 року.

Статтею 87 Закону України «Про
нотаріат» передбачено, що для
стягнення грошових сум або
витребування від боржника майна
нотаріуси вчиняють виконавчі написи на
документах, що встановлюють
заборгованість. Перелік документів, за
якими стягнення заборгованості
провадиться у безспірному порядку на
підставі виконавчих написів,
встановлюється Кабінетом Міністрів
України.

Суд звертає увагу, що на момент
вчинення оспорюваного виконавчого
напису Інструкція про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
затверджена наказом Міністерства
юстиції України від 03.03.2004 року, на яку
посилається позивач, втратила чинність
згідно з наказом Міністерства юстиції
України від 22 лютого 2012 року N 296/5 про
затвердження Про затвердження Порядку
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України (надалі по тексту рішення -
Порядок).

Проте, як зазначено в абз. 2 п. 2
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 23.03.2012
року № 6 «Про судове рішення», з огляду
на вимоги частини першої статті 4 ГПК
господарський суд у прийнятті судового
рішення керується (та відповідно
зазначає у ньому) не лише тими
законодавчими та/або
нормативно-правовими актами, що на них
посилалися сторони та інші учасники
процесу, а й тими, на які вони не
посилалися, але якими регулюються
спірні правовідносини у конкретній
справі (якщо це не змінює
матеріально-правових підстав позову).
Відповідно суд застосовує до спірних
правовідносин чинний на момент їх
виникнення нормативно-правовий акт, а
не той, на який посилається позивач.

П. п. 1.1, 1.2 глави 16 розділу 2 Порядку в
редакції від 14.06.2012 року (чинній на
момент вчинення оспорюваного
виконавчого напису нотаріуса) для
стягнення грошових сум або
витребування від боржника майна
нотаріуси вчиняють виконавчі написи на
документах, що встановлюють
заборгованість, або на правочинах, що
передбачають звернення стягнення на
майно на підставі виконавчих написів.
Перелік документів, за якими стягнення
заборгованості провадиться у
безспірному порядку на підставі
виконавчих написів, установлюється
Кабінетом Міністрів України.

Зазначене положення відповідає
положенню п. 282 Інструкції про порядок
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України від 03.03.2004
року, а також нормі ст. 87 Закону України
«Про нотаріат», якими обґрунтовує
позовні вимоги позивач. Відтак, у
зв'язку із застосуванням Порядку від
22.02.2012 року суть матеріально-правових
підстав позову не змінюється.

Відповідно до Переліку договорів, за
якими стягнення заборгованості
провадиться у безспірному порядку на
підставі виконавчих написів
нотаріусів, затверджених постановою
Кабінету Міністрів України від 29
червня 1999 р. N 1172, а саме п. 8 передбачено,
що такими є договори лізингу, що
передбачають у безспірному порядку
повернення об'єкта лізингу. Для
одержання виконавчого напису
подаються оригінал договору лізингу;
засвідчена лізингодавцем копія
рахунка, направленого
лізингоодержувачу, з відміткою про
несплату платежів після вручення
письмового повідомлення.

Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо
подані документи підтверджують
безспірність заборгованості або іншої
відповідальності боржника перед
стягувачем; за умови, що з дня
виникнення права вимоги минуло не
більше трьох років. Якщо для вимоги, за
якою вчиняється виконавчий напис,
законом установлено інший строк
давності, виконавчий напис вчиняється
у межах цього строку ( п. 3 глави 16
розділу 2 Порядку).

Відповідно до ч. 1 ст. 88 Закону України
«Про нотаріат» нотаріус вчиняє
виконавчі написи, якщо подані
документи підтверджують безспірність
заборгованості або іншої
відповідальності боржника перед
стягувачем та за умови, що з дня
виникнення права вимоги минуло не
більше трьох років, а у відносинах між
підприємствами, установами та
організаціями - не більше одного року.
Тобто, відповідно до вимог названої
статті, виконавчий напис може бути
вчинено лише коли подані документи
підтверджують безспірність
заборгованості та за умови, що з дня
виникнення права вимоги, зокрема, у
відносинах між підприємствами,
установами, організаціями минуло не
більше одного року. За наявності ж
спірних взаємовідносин або в разі
закінчення зазначених строків, справа
підлягає розгляду в суді.

Вищий господарський суд у постанові
від 17.04.2013 року у справі № 18/038-12 (копія
долучена до матеріалів справи) прийшов
до висновку, що безспірною
заборгованістю є заборгованість
боржника, з якою останній погоджується,
що, відповідно, виключає можливість
спору щодо її розміру, строку, за який
вона нарахована, тощо, а відтак і
документи, які підтверджують її
безспірність, і на підставі яких
нотаріусами здійснюються виконавчі
написи, мають бути однозначними,
беззаперечними, та такими, що містять
вираз волі стосовно наявності певної
заборгованості не тільки кредитора, а й
самого боржника, або ж стовідсотково
підтверджують наявність у боржника
перед кредитором заборгованості саме в
такому розмірі. Заборгованість або
інша відповідальність боржника
визнається безспірною і не потребує
додаткового доказування у випадках,
якщо подані для вчинення виконавчого
напису документи, передбачені
Переліком документів, за якими
стягнення заборгованості провадиться
у безспірному порядку, затвердженому
постановою Кабінету Міністрів України.

Загальний строк давності для вимоги, за
якою вчиняється виконавчий напис,
становить три роки, однак, саме ч. 1 ст. 88
Закону України «Про нотаріат»
встановлено інший строк - 1 рік з дня
виникнення права вимоги.

Виконавчий напис вчинено 19.06.2012 року.
Згідно з підп. 3.4 п. 3 глави 16 розділу 2
Порядку строки, протягом яких може бути
вчинено виконавчий напис, обчислюються
з дня, коли у стягувача виникло право
примусового стягнення боргу. З огляду
на те, що договір про фінансовий лізинг
№ UKR29/0208F від 19.03.2008 року укладений між
юридичними особами, для вчинення
виконавчого напису про повернення
предмета лізингу на підставі цього
договору встановлюється річний строк,
який обчислюється з моменту виникнення
в лізингоодержувача права вимагати
повернення предмета лізингу від
лізингодавця.

Приписами п. 2 ч. 1 ст. 11 Закону України
«Про фінансовий лізинг» встановлено,
що лізингодавець має право вимагати
повернення у безспірному порядку
майна, переданого в лізинг, якщо
лізингоодержувач не сплатив лізингові
платежі протягом двох чергових
строків. Частиною 3 ст. 7 Закону України
«Про фінансовий лізинг» передбачено,
що відмова від договору лізингу є
вчиненою з моменту, коли інша сторона
довідалася або могла довідатися про
таку відмову. Таким чином, право вимоги
предмета лізингу у лізингодавця
виникає з моменту припинення договору
фінансового лізингу, шляхом
односторонньої відмови лізингодавця
від договору лізингу. Одностороння
відмова від договору лізингу є
вчиненою з моменту, коли
лізингоодержувач дізнався або міг
дізнатися про таку відмову.

Наведена правова позиція узгоджується
із позицією Вищого господарського суду
України висловленою у постанові від
17.04.2013 року у справі № 18-038/12 (копія
Постанови додається), де суд дійшов
наступного висновку: «Частиною 2 ст. 7
Закону України «Про фінансовий лізинг»
унормовано, що лізингодавець має право
відмовитися від договору лізингу та
вимагати повернення предмета лізингу
від лізингоодержувача у безспірному
порядку на підставі виконавчого напису
нотаріуса, якщо лізингоодержувач не
сплатив лізинговий платіж частково або
у повному обсязі та прострочення
сплати становить більше 30 днів».

Отже, виходячи із наведеної норми,
вимозі про повернення предмету лізингу
у безспірному порядку на підставі
виконавчого напису нотаріуса має
передувати відмова лізингодавця від
договору лізингу, і яка (відмова від
договору), згідно з ч. 3 ст. 7 Закону
України «Про фінансовий лізинг» є
вчиненою з моменту, коли інша сторона
довідалася або могла довідатися про
таку відмову».

Відповідно до підп. 2 п. 6.1 договору про
фінансовий лізинг № UKR29/0208F від 19.03.2008
року, лізингодавець має право
припинити дію цього договору з
письмовим повідомленням
лізингоодержувача якщо:
лізингоодержувач не здійснить
перерахування лізингодавцю
обумовленої суми лізингових або
будь-яких інших платежів, передбачених
цим договором, протягом 10 календарних
днів після настання строку оплати.

Пунктом 6.2 договору встановлено, що у
випадку невиконання
лізингоодержувачем зазначених в п. 6.1
зобов'язань або будь-яких інших
зобов'язань передбачених цим
договором, лізингоодержувач повинен
негайно сплатити лізингодавцю за всіма
платежами, що залишились і є
неоплаченими, і покрити всі інші
витрати за цим договором, після чого
право власності перейде від
лізингодавця до лізингоодержувача.

Згідно з п. 6.3 договору, у випадку, якщо
лізингоодержувач не сплачує зазначені
в п. 6.2 цього договору платежі, а також
будь-які інші платежі й витрати,
зазначені в цьому договорі або
пов'язані з ним, протягом 15 (п'ятнадцяти)
календарних днів після отримання
відповідного письмового повідомлення
з боку лізингодавця, лізингоодержувач
зобов'язаний повернути Обладнання
протягом 8 (восьми) робочих днів в стані,
як на дату підписання Сертифіката про
Приймання (включаючи нормальний знос) у
будь-яке місце на території України,
визначене лізингодавцем. При цьому
лізингоодержувач зобов'язаний
здійснити всі необхідні дії та за свій
рахунок сплатити мито, податки, збори
та інші обов'язкові платежі для зняття
з обліку обладнання в органах
реєстрації та митного оформлення
Обладнання для вивозу за межі митної
території України.

Системний аналіз зазначених пунктів
договору свідчить про те, що відмова
лізингодавця від договору про
фінансовий лізинг є чинною після
спливу 15 календарних днів з дня
отримання лізингоодержувачем
відповідного письмового повідомлення
від лізингодавця, за умови, якщо
лізингоодержувач не сплатив зазначені
в п. 6.2 договору платежі. При цьому,
після дострокового припинення
договору про фінансовий лізинг з
ініціативи лізингодавця, п. 6.3 договору
на лізингоодержувача покладено
обов'язок самостійно повернути предмет
лізингу лізингодавцю протягом 8
робочих днів з дня дострокового
припинення договору.

Матеріалами справи підтверджується,
що, керуючись згадуваними вище
пунктами договору про фінансовий
лізинг № UKR29/0208F від 19.03.2008 року,
компанією «Вольво Трак Корпорейшин»
(Volvo Track Corporation) 18.10.2010 року було
надіслано на адресу ТОВ «Європа-Транс»
рахунок-попередження № 08-1010, яке
отримано позивачем 26.10.2010 року. У даному
рахунку-попередженні відповідач
повідомив позивача про існування в
останнього заборгованості за
договором про фінансовий лізинг №
UKR29/0208F від 19.03.2008 року на загальну суму
888 211,93 євро, що утворилась в результаті
прострочення сплати 7 чергових
лізингових платежів згідно графіку
(Додаток № 4 (1) до договору) та 9 чергових
лізингових платежів згідно графіку
(Додаток № 4 (2) до договору).

Крім цього, лізингодавець у
зазначеному рахунку-попередженні
повідомив лізингоодержувача про
відмову від договору лізингу, а також
про необхідність сплатити повністю
несплачену ціну предмета лізингу,
нараховані відсотки за користування
предметом лізингу до дати повної
оплати заборгованості, або повернути
лізингодавцю протягом 15 днів з моменту
отримання цього повідомлення наступне
обладнання: 10 сідлових тягачів марки
Volvo модель FH та 10 напівпричепів Schmitz
модель SPR 24. У випадку невиконання
вказаних вимог відповідач на підставі
договору лізингу, вчинить дії щодо
повернення предмета лізингу шляхом
вчинення виконавчого напису нотаріуса.

Таким чином, враховуючи положення п. 6.3
договору та беручи до уваги те, що
рахунок-попередження від 18.10.2010 року
про відмову Volvo Track Corporation від договору
про фінансовий лізинг № UKR29/0208F, ТОВ
«Європа-Транс» отримано 26.10.2010 року,
днем виникнення права вимоги
примусового повернення предмета
лізингу у відповідача є 11.11.2010 року.
Відповідно з цього ж дня в останнього
виникло право вимоги до позивача про
повернення предмета лізингу, а
оспорюваний виконавчий напис вчинено
лише 19.06.2012 року, тобто з моменту
виникнення права вимоги до моменту
вчинення виконавчого напису минуло
більше одного року.

Відтак, виходячи з положень ст. 88 Закону
України «Про нотаріат», яка визначає як
одну з неодмінних умов вчинення
нотаріусом виконавчого напису
додержання встановленого для цього
строку (три роки з дня виникнення права
вимоги, а у відносинах між
підприємствами, установами та
організаціями не більше одного року,
або ж у межах іншого встановленого
законом для відповідної вимоги строку
давності), вчинення виконавчого напису
поза межами встановленого строку є
порушенням вимог названого Закону і
підставою для визнання судом такого
напису таким, що не підлягає виконанню
(постанова Вищого господарського суду
України від 28.01.2010 року у справі 9/11;
копія знаходиться в матеріалах справи).

Позивач також вважає, що з виконавчого
напису вбачається, що, вчиняючи спірний
виконавчий напис, приватний нотаріус
Броварського районного нотаріального
округу ОСОБА_3 зазначених вище вимог ст.
89 Закону України «Про нотаріат» та п. 4
глави 16 розділу 2 Порядку не дотримався,
оскільки у виконавчому написі від
19.06.2012 року за № 880 не зазначено,
зокрема, строку, за який нараховано
відсотки за користування предметом
лізингу у розмірі 119 045 (сто
дев'ятнадцять тисяч сорок п'ять) євро 00
євроцентів; строку, за який нараховано
пеню за користування предметом лізингу
у розмірі 189 805 (сто вісімдесят дев'ять
тисяч вісімсот п'ять) євро 00 євроцентів;
суми державного мита, сплачуваного
стягувачем, або мита, яке підлягає
стягненню з боржника. Тобто, вчиняючи
спірний виконавчий напис приватний
нотаріус Броварського районного
нотаріального округу ОСОБА_3 не
зазначив обов'язкових елементів
виконавчого напису, за наявності яких
останній підлягає виконанню.

Згідно з п. 4 глави 16 розділу 2 Порядку
виконавчий напис має містити: дату (рік,
місяць, число) вчинення, посаду,
прізвище, ім'я, по батькові нотаріуса,
який вчинив виконавчий напис;
найменування та місце проживання
(місцезнаходження) стягувача;
найменування та місце проживання
(місцезнаходження) боржника, дату й
місце його народження, місце роботи
(для фізичних осіб), номери рахунків в
установах банків (для юридичних осіб);
строк, за який провадиться стягнення;
суми, що підлягають стягненню, або
предмети, які підлягають витребуванню,
у тому числі пеня, проценти, якщо такі
належать до стягнення; розмір плати,
суму державного мита, сплачуваного
стягувачем, або мита, яке підлягає
стягненню з боржника; номер, під яким
виконавчий напис зареєстровано; дату
набрання чинності виконавчим написом;
строк пред'явлення виконавчого напису
до виконання; підпис нотаріуса, який
вчинив виконавчий напис, скріплений
печаткою; інші відомості, передбачені
статтею 18 Закону України "Про виконавче
провадження".

Відповідно до ст. 89 Закону України «Про
нотаріат» у виконавчому написі повинні
зазначатися дата (рік, місяць, число)
його вчинення, посада, прізвище, ім'я, по
батькові нотаріуса, який вчинив
виконавчий напис; найменування та
адреса стягувача; найменування, адреса,
дата і місце народження боржника, місце
роботи (для громадян), номери рахунків в
установах банків (для юридичних осіб);
строк, за який провадиться стягнення;
суми, що підлягають стягненню, або
предмети, які підлягають витребуванню,
в тому числі пеня, проценти, якщо такі
належать до стягнення; розмір плати,
сума державного мита, сплачуваного
стягувачем, або мита, яке підлягає
стягненню з боржника; номер, за яким
виконавчий напис зареєстровано; дата
набрання юридичної сили; строк
пред'явлення виконавчого напису до
виконання. Зазначене вказує на
відсутність у виконавчому написі сили
виконавчого документу, через що напис
підлягає визнанню судом таким, що не
підлягає виконанню. Аналогічна правова
позиція щодо наслідків не зазначення
нотаріусами при вчиненні виконавчого
напису відповідних його обов'язкових
елементів, міститься в постановах
Вищого господарського суду від 08.06.2011
року у справі № 5020-9/094; від 14.05.2012 року у
справі № 5015/4488/11; від 21.11.2012 року у
справі № 5016/650/2012(5/22) та від 14.01.2013 року у
справі № 5004/643/12 (копії знаходяться в
матеріалах справи).

Проте, з аналізу п. 4 глави 16 розділу 2
Порядку наведених положень суд
приходить до висновку, що строк, який
повинен зазначатися у виконавчому
написі, стосується випадку примусового
стягнення, а спірним виконавчим
написом здійснюється повернення майна,
відтак, при вчиненні нотаріусом
виконавчого напису не здійснювалося
порушення вимог Порядку.

Як встановлено судом вище, незважаючи
на дотримання вимог про включення до
виконавчого напису всіх обов'язкових
елементів, порушення вимог ст. ч. 1 ст. 88
Закону України «Про нотаріат», зокрема,
пропущення річного терміну, чим
обґрунтовуються позовні вимоги,
матеріалами справи доведено, відтак
позов підлягає задоволенню.

Стосовно клопотання відповідача про
припинення провадження у справі у
зв'язку з непідвідомчістю даного спору
господарським судам України суд
зазначає наступне. Відповідно до п. 15
договору фінансового лізингу № UKR 29/0208F
від 19.03.2008 року передбачили, що будь-які
спори або розбіжності, які виникають з
цього договору, включаючи ті, що
стосуються його юридичної оцінки та
тлумачення, будуть вирішуватися
виключно і остаточно Арбітражним
Трибуналом Арбітражного Інституту
Стокгольмської Торгової палати
відповідно до арбітражного регламенту
ЮНІСТРАЛ. Однак, суд не вбачає підстав
для задоволення поданого клопотання,
оскільки спірний виконавчий напис,
виходячи з його змісту, вчинений
третьої особою у відповідності до
національного законодавства України, а
п. 6.5 договору фінансового лізингу № UKR
29/0208F від 19.03.2008 року містить спеціальне
застереження (незалежно від інших
положень цього договору) відносно
застосування законодавства України в
цьому випадку, а господарський
характер правовідносин між стягувачем
та боржником за спірним написом і їх
статус юридичних осіб відповідає ст.
ст. 1, 15 Господарського процесуального
кодексу України, що зумовлює
підвідомчість заявлених вимог саме
господарським судам.

Аналогічні висновки наведені Вищим
господарським судом України у
постанові від 09.08.2011 року у справі №
37/251пн-26/63 (копія долучена до матеріалів
справи).

Крім цього, відповідно до п. 8 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України № 10 від 24.10.2011 року «Про деякі
питання підвідомчості і підсудності
справ господарським судам» право на
оскарження нотаріальної дії або
відмови у її вчиненні, а також
нотаріального акта має особа, прав та
інтересів якої стосуються такі дії чи
акти. Спори між боржниками і
стягувачами, а також спори за позовами
інших осіб, прав та інтересів яких
стосуються нотаріальні дії чи акт, у
тому числі про визнання виконавчого
напису таким, що не підлягає виконанню
повністю або частково, про повернення
стягнутого за виконавчим написом,
вирішуються господарським судом за
позовами боржників або зазначених осіб
до стягувачів, якщо суб'єктний склад
сторін відповідного спору відповідає
приписам статті 1 ГПК. При цьому за
змістом статей 1, 2, 18, 22, 27 ГПК, статей 1 і 3
названого Закону нотаріус не може бути
відповідачем у господарському процесі,
а залучається до участі в ньому як
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору.

З урахуванням роз'яснень постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України № 10 від 24.10.2011 року та
враховуючи суб'єктний склад сторін
даного спору, суд приходить до
висновку, що такий підвідомчий
господарському суду.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 49, 82-85, 116
Господарського процесуального кодексу
України, суд

в и р і ш и в :

Позов задоволити повністю.

Визнати таким, що не підлягає
виконанню, виконавчий напис, вчинений
19.06.2012 року приватним нотаріусом
Броварського районного нотаріального
округу ОСОБА_3 та зареєстрований в
реєстрі за № 880.

Стягнути з Компанії «Вольво Трак
Корпорейшн» (Volvo Truck Corporation) (405 08, Gothenburg,
Sweden) на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Європа-Транс» (80300,
Львівська обл., Жовківський район,
місто Жовква, вул. Лесі Українки,
будинок 26, ) 2 867 грн. 50
коп. в рахунок відшкодування
сплаченого судового збору.

Наказ видати після набрання судовим
рішенням законної сили, в порядку
статті 116 Господарського
процесуального кодексу України.

Рішення набирає законної сили
відповідно до статті 85 Господарського
процесуального кодексу України, може
бути оскаржене до Львівського
апеляційного господарського суду в
порядку і строки, передбачені ст. ст. 91 -
93 Господарського процесуального
кодексу України.

Повне рішення складене та підписане
30.04.2014 року.

Суддя
Матвіїв Р.І.