ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"06" травня 2014 р.Справа № 916/922/14

За позовом: Дочірньої компанії „ГАЗ
України" Національної акціонерної
компанії „Нафтогаз України"

до відповідача: Публічного
акціонерного товариства „ОДЕСЬКА ТЕЦ"

про стягнення 534566,52грн.

Суддя Погребна К.Ф.

В судових засіданнях приймали участь
представник

Від позивача: Онищенко І.П.
-довіреність;

Левченко О.Є. - довіреність;

Від відповідача: Зуйкова Ю.Р. -
довіреність;

В судовому засіданні 06.05.2014р. приймали
участь представники:

Від позивача: Левченко О.Є. -
довіреність;

Від відповідача: Зуйкова Ю.Р. -
довіреність;

СУТЬ СПОРУ Позивач, Дочірня компанія
„ГАЗ УКРАЇНИ" Національної
акціонерної компанії „Нафтогаз
України" звернулась до господарського
суду Одеської області з позовом до
Відповідача, Публічного акціонерного
товариства „ОДЕСЬКА ТЕЦ" про стягнення
заборгованість в розмірі 534566,52, яка
складається з 3% річних в сумі 439511,10грн.
та інфляційних витрат в розмірі
95055,42грн.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 17.03.2014р. було порушено
провадження по справі №916/922/14 із
призначенням до розгляду в судовому
засіданні.

Відповідач в судове засідання з'явився,
надав відзив на позов, відповідно якого
позовні вимоги визнає, проте
враховуючи тяжке фінансове становище
підприємство просить суд розстрочити
виконання рішення суду на дванадцять
місяців.

Справа розглядається в порядку ст. 75
Господарського процесуального кодексу
України, за наявними в ній матеріалами.

В судовому засідання 14.04.2014р., в порядку
ст.. 77 ГПК України, проголошувалась
перерва до 06.05.2014р.

У судовому засіданні 06.05.2014р. було
проголошено вступну та резолютивну
частини рішення суду в порядку статті
85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, суд встановив.

20 грудня 2010 року між Дочірньою
компанією „ГАЗ УКРАЇНИ" Національної
акціонерної компанії „Нафтогаз
України" (Постачальник/Позивач) та
Публічним акціонерним товариством
"Одеська ТЕЦ"(Покупець/Відповідач) був
укладений договір про закупівлю
природного газу за державні кошти №
06/10-2366БО-23 (надалі-Договір). Згідно з цим
Договором, ДК "Газ України"
зобов'язувалась передати Відповідачу
протягом січня - травня 2011 року
природний газ, а Покупець повинен
прийняти та оплатити поставлений
природний газ.

Відповідно до п. 1.1. Постачальник
зобов'язується поставити Покупцеві
імпортований природний газ, а покупець
зобов'язується прийняти і оплатити
природний газ в обсязі, зазначеному у п.
1.2. Договору.

ДК "Газ України" НАК „Нафтогаз України"
свої зобов'язання згідно даного
договору виконала, передавши
Відповідачу протягом січня - травня 2011
року природний газ, на загальну суму
55815341,62 грн., що підтверджується актами
прийому - передачі природного газу.
Відповідач свої зобов'язання по
договору виконав частково, а саме
розрахувався за поставлений природний
газ в сумі 8870000 грн.

Відповідно до вимог п. 4.1. Договору,
остаточний розрахунок за фактично
спожиті обсяги газу здійснюється на
підставі акта приймання-передачі
природного газу до 20 числа місяця,
наступного за місяцем поставки газу.

Отже, сума боргу за договором
№06/10-2366БО-23 від 20 грудня 2010 року
складала 46945341,62грн.

07.08.2012р. ДК „Газ України" звернулось до
господарського суду Одеської області з
позовною заявою про стягнення боргу та
штрафних санкцій з ПАТ „Одеська ТЕЦ" за
поставлений природний газ по договору
№06/10-2366БО-23 від 20.12.2010р.

Рішенням господарського суду Одеської
області від 10.10.2012р. по справі №5017/2360/2012
за позовом ДК „Газ України" до ПАТ
„Одеська ТЕЦ" про стягнення 53746609,70грн.
встановлено факт прострочення
відповідачем у зв'язку з неналежним
виконанням умов договору №06/10-2366БО-23
від 20.12.2010р. та стягнуто з останнього
46945341,62грн. основного боргу, 1324060,67 грн.
інфляційних витрат за період з лютого
2011р. по квітень 2012, 1944570,45 - 3% річних за
період з 11.02.2011р. по 07.08.2012р. та судовий
збір.

Позивач зазначає, що на даний час
рішення господарського суду Одеської
області від 10.10.2012р. по справі №5017/2360/2012
виконано частково, сума основного
боргу по договору №06/10-2366БО-23 від
20.12.2010р. складає 13569345,57грн.

Посилаючись на неналежне виконання
відповідачем своїх грошових
зобов'язань за договором, ДК "Газ
України" НАК „Нафтогаз України"
звернулось до суду з відповідним
позовом про стягнення з відповідача 3%
річних та інфляційних витрат.

Дослідивши матеріали справи,
проаналізувавши норми чинного
законодавства суд дійшов висновку про
задоволення позовних вимог з наступних
підстав.

Статтею 11 ЦК України передбачено, що
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки.

Відповідно ст. 173 Господарського
кодексу України господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних вимогах звичайно
ставляться.

Статтею 626 Цивільного кодексу України
передбачено що, договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Договір є двостороннім,
якщо правами та обов'язками наділені
обидві сторони договору.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог -відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник
не звільняється від відповідальності
за неможливість виконання ним
грошового зобов'язання. Боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Таким чином, відповідно до ст. 625 ЦК
України за невиконання грошового
зобов'язання по договору №06/10-2366БО-23
від 20.12.2010р. перед ДК "Газ України" НАК
„Нафтогаз України" по сплаті за
отриманий природній газ відповідачу за
період з 05.02.2013р. по 07.03.2014р. нараховано 3%
річних в розмірі 439511,10грн. та
інфляційні витрати за період з січня
2013р. по січня 2014р. в сумі 95055,42грн.

Розглянувши надані позивачем
розрахунки трьох відсотків річних та
інфляційних витрат, суд доходить
висновку, що вказані розрахунки було
здійснено позивачем обґрунтовано, з
урахуванням приписів чинного
законодавства, у зв'язку з чим позовні
вимоги в частині стягнення з
Публічного акціонерного товариства
„ОДЕСЬКА ТЕЦ" трьох відсотків річних в
сумі 439511,10грн. та інфляційних витрат в
розмірі 95055,42грн. підлягають
задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст.ст. 32, 33
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу.
При цьому, доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

За приписами ст. 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи
докази у справі в їх сукупності,
законодавство, що регулює спірні
правовідносини, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги підлягають задоволенню
у повному обсязі, як обґрунтовані,
підтверджені належними доказами та
наявними матеріалами справи.

Судові витрати по сплаті судового
збору покласти на відповідача згідно
зі ст.ст. 44,49 ГПК України.

Що стосується клопотання відповідача
про розстрочку виконання рішення суду
в порядку ст. 83, 121 ГПК України суд
зазначає наступне.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.83 ГПК України,
господарський суд, приймаючи рішення,
має право, зокрема, відстрочити або
розстрочити виконання рішення.

Відповідно до приписів ст. 121 ГПК
України при наявності обставин, що
ускладнюють виконання рішення або
роблять його неможливим, за заявою
сторони, державного виконавця,
прокурора чи його заступника або за
своєю ініціативою господарський суд,
який видав виконавчий документ, у
десятиденний строк розглядає питання
про відстрочку або розстрочку
виконання рішення у судовому засіданні
з викликом сторін, прокурора чи його
заступника і у виняткових випадках,
залежно від обставин справи, може
відстрочити або розстрочити виконання
рішення, ухвали, постанови, змінити
спосіб та порядок їх виконання.

Аналогічна норма міститься у ч.1 ст. 36
Закону України "Про виконавче
провадження", якою передбачено, що за
наявності обставин, що ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим, державний виконавець за
власною ініціативою чи за заявою
сторін, а також самі сторони мають
право звернутися до суду, який видав
виконавчий документ, із заявою про
відстрочку або розстрочку виконання, а
також про встановлення або зміну
способу і порядку виконання.

За пп. 1.3 п. 1 Роз'яснення президії Вищого
арбітражного суду України від 12.09.1996р.
№ 02-5/333 "Про деякі питання практики
застосування статті 121 Господарського
процесуального кодексу України" під
зміною способу і порядку виконання
рішення слід розуміти прийняття
господарським судом нових заходів для
реалізації рішення в разі неможливості
його виконання у порядку і способом,
раніше встановленими.

Згідно п. 2 вказаного Роз'яснення
підставою для відстрочки, розстрочки,
зміни способу та порядку виконання
рішення можуть бути конкретні
обставини, що ускладнюють виконання
рішення або роблять його неможливим у
строк або встановленим господарським
судом способом. При цьому, слід мати на
увазі, що згоди сторін на вжиття
заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця
стаття не вимагає, і господарський суд
законодавчо не обмежений будь-якими
конкретними термінами відстрочки чи
розстрочки виконання рішення. Проте,
вирішуючи питання про відстрочку чи
розстрочку виконання рішення, зміну
способу і порядку виконання рішення,
господарський суд повинен враховувати
матеріальні інтереси сторін, їх
фінансовий стан, ступінь вини
відповідача у виникненні спору,
наявність інфляційних процесів у
економіці держави та інші обставини
справи.

Отже, виходячи із наведеного,
законодавець у будь-якому випадку
пов'язує розстрочення виконання
судового рішення у судовому порядку з
об'єктивними, непереборними, іншими
словами - виключними обставинами, що
ускладнюють вчасне виконання судового
рішення.

Наведені відповідачем підстави для
розстрочення виконання судового
рішення, зокрема, тяжке фінансове
становище, не є тими виключними
обставинами, які давали підстави для
розстрочення виконання судового
рішення, оскільки по-перше, важке
фінансове становище відповідача
утворилось внаслідок його власної
господарської діяльності, а не в силу
якихось об'єктивних, незалежних від
відповідача обставин, по-друге, скрутне
фінансове становище є як у відповідача,
так і у позивача, що підтверджується
наданими сторонами доказами.

Крім того, вирішуючи питання про
розстрочку виконання рішення, на
підставі ст. 121 ГПК України,
господарський суд повинний
встановлювати матеріальні інтереси
обох сторін, оскільки невиконання
протягом тривалого часу рішення суду
порушують матеріальні інтереси
позивача та також може призвести до
негативних наслідків для нього.

Розстрочку виконання рішення
господарський суд повинен надавати
лише в тих випадках, коли є достатньо
доказів того, що у сторін з поважних
причин немає можливості виконати
рішення у встановлений строк чи
встановленим способом. (див. постанову
Вищого господарського суду від 07.06.2005р.,
№ 23/32-04-750 "Про розстрочення виконання
рішення господарського суду")

У постанові Пленуму Верховного Суду
України № 14 від 26.12.2003р. "Про практику
розгляду судами скарг на рішення, дії
або бездіяльність органів і посадових
осіб державної виконавчої служби та
звернень учасників виконавчого
провадження" зазначено, що при
вирішенні заяв державного виконавця чи
сторони про відстрочку або розстрочку
виконання рішення, встановлення або
зміну способу й порядку його виконання
суду потрібно мати на увазі, що
відповідно до ст. 351 ЦПК і ст. 121 ГПК їх
задоволення можливе лише у виняткових
випадках, які суд визначає виходячи з
особливого характеру обставин, що
ускладнюють або виключають виконання
рішення (хвороба боржника або членів
його сім'ї, відсутність у нього майна,
яке за рішенням суду має бути передане
стягувачу, стихійне лихо, інші
надзвичайні події тощо).

Отже, враховуючи той факт що
відповідачем матеріалах не надано
доказів на підтвердження тяжкого
фінансового стану підприємства,
виняткових обставин та неможливості
виконання рішення, суд доходить
висновку про відмову в задоволенні
клопотання відповідача про розстрочку
виконання рішення суду.

Керуючись ст.ст.32, 33, 44, 49, 77,82-85, 83, 121
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "ОДЕСЬКА ТЕЦ" (65003, м. Одеса,
вул. Церковна, буд. 29, ;)
на користь Дочірньої компанії "ГАЗ
УКРАЇНИ" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" (04116, м. Київ,
вул. Шолуденка, 1, ) 439511
(чотириста тридцять дев'ять тисяч
п'ятсот одинадцять) грн. 10коп. - 3% річних,
95055 (дев'яносто п'ять тисяч п'ятдесят
п'ять)грн. 42коп. - інфляційних витрат та
10691 (десять тисяч шістсот дев'яносто
одна)грн. 33коп. - судового збору

Рішення суду набирає законної сили в
порядку ст. 85 ГПК України.

Наказ видати згідно ст. 116 ГПК України.

Повний текст рішення складено 12.05.2014р.

Суддя
Погребна К.Ф.