м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
№ 910/4437/14 14.05.14
За позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю «Торговий дім
Нафтова компанія «Енергія»до
Товарисва з обмеженою
«Чернігів-Агроенерджі»простягнення 126
Суддя Літвінова М.Є.
Представники сторін:
від позивача: Валігура О.О. -
представник за дов.;
від відповідача: Онищенко Т.О. -
У судовому засіданні 14.05.2014, на підставі
ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального
кодексу України, було оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Торговий дім
Нафтова компанія «Енергія» (надалі по
тексту - позивач) звернулося до
господарського суду міста Києва з
позовом до Товарисва з обмеженою
відповідальністю
«Чернігів-Агроенерджі» (надалі по
тексту - відповідач) про стягнення 126
711,92 грн., з яких 106 390,00 грн.
заборгованості за договором №080513/1-ХМ
від 08.05.2013, 4 421,09 грн. пені, 8 589,58 грн.
проценти річних, 7 311,25 грн. штрафу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідач відповідно до умов Договору
№080513/1-ХМ від 08.05.2013 не належним чином
виконав свої зобов'язання, що стало
підтставою для звернення з позовом про
стягнення боргу, відсотків річних, пені
та штраф.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 20.03.2014 порушено провадження
по справі № 910/4437/14, розгляд справи
призначено на 14.04.2014.

Ухвалою від 14.04.2014 розгляд справи
відкладено на 14.05.2014, на підставі ст. 77
Господарського процесуального кодексу
України.

У відзиві на позов відповідач
заперечив проти надсилання вимоги на
його адресу та заявив клопотання про
відстрочення виконання рішення до
01.09.2014 та зменшення розміру пені, штрафу
та процентів річних.

14.04.2014 в порядку ст.22 Господарського
процесуального кодексу України,
позивач звернувся до суду із заявою про
збільшення позовних вимог відповідно
до якої просить стягнути з відповідача
суму основного боргу - 106 390,00 грн., пеню -
5 536,6 грн., відсотки - 10 756,57 грн., штраф - 7
311,25 грн., яка прийнята до розгляду.

28.04.2014 позивач подав до суду письмові
заперечення на відзив відповідача.

У додатковому відзиві на позов від
14.05.2014 відповідач повідомив суду про
часткове погашення заборгованості у
розмірі 10 000,00 грн. згідно платіжного
доручення №21 від 13.05.2014.

В судовому засіданні 14.05.2014, на підставі
ч.2 ст.85 ГПК України, оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення позивача та
відповідача, господарський суд міста
Києва, -

ВСТАНОВИВ:

08.05.2013 між ТОВ «Торговий дім Нафтова
компанія «Енергія» (постачальник за
договором) та ТОВ
«Чернігів-Агроенерджі» (покупець за
договором) був укладений договір
поставки №080513/1-ХМ (далі -Договір), за
умвами якого (п.1.1) постачальник
зобовязується передати у власність
покупцю нафтопродукти, а покупець -
прийняти і сплатити їх вартість на
умова Договору.

Кількість, асортимент та ціна товару
зазначається у специфікаціях .

Відповідно до п.2.1 Договору,
постачальник передає товар покупцю на
умовах Міжнародних правил
інтерпретації комерційних термінів
«Інкотермс» в редакції 2010 року.

Датою виникнення права власності на
товар у покупця є дата підписання
видаткової накладної та/або
товарно-транспортної накладної з
подальшою передачею видаткової
накладної (п. 2.2).

Згідно п.3.2 Договору, покупець оплачує
товар 100% передоплатою відповідно
виставленого рахунку протягом терміну
його дії.

Постачальник має право відвантажити
товар без попередньої оплати, а
покупець - опдатити товар у термін, що
не перевищує 3 банківських днів від
дати переходу права власності на товар
(п. 3.3).

Відповідно до п.7.1 Договору, він набирає
чинності з моменту підписання
сторонами договору відповідно
специфікації на дану партію товару та
діє протягом одного року з дати
підписання специфікації, а в частині
здійснення грошових розрахунків - до
повного виконання грошових зобовязань.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги,
позивач зазначає про те, що відповідач
не забезпечив у повному обсязі оплату
за поставлений позивачем природний
газ, внаслідок чого у відповідача
виникла заборгованість перед
позивачем у розмірі 106 390,00 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача підлягають частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 11, 626 Цивільного
кодексу України договір є підставою
виникнення цивільних прав та
обов'язків.

Як передбачено ст. 629 Цивільного
кодексу України договір є обов'язковим
до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Зазначене також кореспондується із
положеннями ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України, якими передбачено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін)
(ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

На виконання умов Договору сторонами
підписані специфікації від 28.11.2013 на
суму 66 333,33 грн. без ПДВ та від 04.11.2013 - 55
520,83 грн.без ПДВ.

На підтвердження поставки товару за
Договором в матеріалах справи наявні
видаткові накладні від 29.11.2013 на суму 79
600,00 грн. та від 04.11.2013 на суму 66 625,00 грн.
Всього на суму 146 225,00 грн.

Товар за вказаними накладними
отриманий представником ТОВ
«Чернігів-Агроенерджі» за довіреністю
№33 від 29.11.2013 та №27 від 04.11.2013, які
долучені до матеріалів справи.

19.02.2014 позивач звернувся до відповідача
з вимогою про сплату заборгованості за
Договором у розмірі 126 390,00 грн. На
підтвердження направлення вказаної
вимоги позивач надав суду фіскальний
чек №4455 від 20.02.2014 та опис вкладення у
цінний лист від 20.02.2014, що спростовує
твердження відповідача щодо не
отримання цієї вимоги.

Крім того, слід зазначити, що в
резолютивній частині Рішення
Конституційного Суду України від 09.07.2002
року у справі щодо офіційного
тлумачення положення ч. 2 ст. 124
Конституції України (справа про
досудове врегулювання спорів),
положення ч. 2 ст. 124 Конституції України
щодо поширення юрисдикції судів на всі
правовідносини, що виникають у державі,
в аспекті конституційного звернення
необхідно розуміти так, що право особи
(громадянина України, іноземця, особи
без громадянства, юридичної особи) на
звернення до суду за вирішенням спору
не може бути обмежене законом, іншими
нормативно-правовими актами.

До того ж, 13.02.2014 відповідач в листі
№13/02-1 визнав наявність заборгованості
за Договором.

З матеріалів справи вбачається, що
26.02.2014 відповідач перерахував позивачу
20 000,00 грн. та 21.01.2014 - 20 000,00 грн.

Таким чином, станом на дату звернення
до суду заборгованість відповідача
перед позивачем становила 106 225,00 грн.,
що належним чином доведено позивачем, а
не 106 390,00 грн., як зазначає позивач.

Згідно платіжного доручення №21 від
13.05.2014 (після порушення провадження у
справі та зверненні з позовом)
відповідач перерахував позивачу за
Договором 10 000,00 грн.

Господарський суд припиняє
провадження у справі у зв'язку з
відсутністю предмета спору (пункт 1-1
статті 80 Господарського
процесуального кодексу України),
зокрема, у таких випадку, коли спір
врегульовано самими сторонами шляхом
перерахування боргу (передачі майна чи
усунення перешкод у користуванні ним)
після звернення кредитора з позовом за
умови подання доказів такого
врегулювання.

Оскільки, зобов'язання відповідача
перед позивачем в частині оплати
основної суми боргу за поставлений
природний газ припинились, то предмет
спору в цій частині заявлених позовних
вимог між сторонами у справі відсутній,
а отже, провадження у справі в цій
частині підлягає припиненню.

Відповідно до частини 2 статті 80
Господарського процесуального кодексу
України у випадках припинення
провадження у справі повторне
звернення до господарського суду зі
спору між тими ж сторонами, про той же
предмет і з тих же підстав не
допускається.

Таким чином, суд припиняє провадження у
справі в частині стягнення суми
основного боргу - 10 000,00 грн., у зв'язку з
відсутністю предмету спору.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Таким чином, заборгованість
відповідача перед позивачем за
поставлений товар становить 96 225,00 грн.,
її розмір належним чином доведений та
документально підтверджений, а тому
позовні вимоги про стягнення з
відповідача суми основного боргу
підлягають задоволенню у розмірі 96 225,00
грн.

Згідно зі статтею 611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Позивач заявив до стягненню пеню у
розмірі 5 536,46 грн., відсотки за
користування коштами - 0 756,57 грн., штраф -
7 311,25 грн.

Відповідно до п.4.3 Договору, у випадку
ненадходження від покупця повної
оплати за відвантажений товар протягом
терміну зазначеному у пп.3.3 даного
Договору та з урахуванням ч.2 ст.51
Цивільного кодексу України
постачальник має право нарахувати, а
покупець - сплатити постачальнику пеню
в розмірі подвійної облікової ставки
Національного банку України від суми
заборгованості за кожен день
прострочення виконання грошового
зобовязання.

У випадку порушення покупцем п.3.2, п. 3.8
Договору, чи умов визначених у
специфікаціях в частині порядку оплати
та проведення розрахунку постачальник
має право нарахувати, а покупець
зобов»язується сплатити постачальнику
додатковий штраф у розмірі 5% від
вартості товару за відповідною
специфікацією.

У відповідності до частини 1 статті 549
Цивільного кодексу України, неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 Цивільного
кодексу України, якщо предметом
неустойки є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства. Пенею
відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного
кодексу України є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Відтак, частиною шостою статті 232 ГК
України визначено строк та порядок
нарахування штрафних санкцій, а строк,
протягом якого особа може звернутись
до суду за захистом свого порушеного
права, встановлюється ЦК України.

Суд перевірив розрахунок пені, штрафу
та згідно перерахунку суду пеня
підлягає задоволенню у розмірі 5 515,56
грн. та 7 311,25 грн. штрафу.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Слід зазначити, що передбачене законом
право кредитора вимагати стягнення
відсотків річних є способом захисту
майнових прав та інтересів кредитора,
сутність яких складається з
відшкодування матеріальних втрат
кредитора та знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів,
а також отримання компенсації (плати)
від боржника за користування ним
грошовими коштами, які належать до
сплати кредитору.

Сторони прийшли згоди, що при
несвоєчасній оплаті товару не
зарахована грошова сума є сума, якою
користується покупець та належить
постачальнику і за час користування
постачальник має право нараховувати, а
покупець в такому випадку
зобовязується сплатити відсотки за час
користування коштами постачальника в
розмірі 25% річних (п. 4.10).

Приймаючи до уваги вищенаведені
приписи Цивільного кодексу України
щодо наявності у позивача права за
порушення грошового зобов'язання
відповідачем вимагати сплати
останнім 25% річних є правомірним. За
перевіреним розрахунком розмір
відсотків річних підлягає задоволенню
- 10 606,86 грн.

Таким чином, позовні вимоги підлягаєть
задоволенню в частині основного боргу -
96 225,00 грн., пені - 5 515,56 грн., 25 % річних - 10
606,86 грн., штраф - 7 311,25 грн.

Відповідно до частини 1 статті 32
Господарського процесуального кодексу
України доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Згідно з частиною 1 статті 33
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Статтею 34 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Що стосується заяви відповідача про
відстрочення виконання рішення суду до
01.09.2014 та зменшення розміру санкцій в
порядку ст. 83 ГПК України, слід
зазначити наступне.

Відповідач зазначив, що він проплачує
заборгованість частинами та звернув
увагу суду, що відповідач є
сільськогосподарським товариством,
діяльність якого залежить від погодних
умов.

Разом з тим суд зазначає, що відповідно
п. 6 ст. 83 ГПК України, господарський
суд, приймаючи рішення, має право
відстрочити або розстрочити виконання
рішення.

Господарський суд на підставі статті 121
ГПК має право за заявою сторони, у
виняткових випадках залежно від
обставин справи відстрочити,
розстрочити виконання рішення, ухвали,
постанови (далі - рішення).

Як зазначено у п. 7.1 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
17 жовтня 2012 року N 9 "Про деякі питання
практики виконання рішень, ухвал,
постанов господарських судів України",
застосовуючи заходи, передбачені
статтею 121 ГПК, господарські суди
повинні мати на увазі таке.

Відстрочка - це відкладення чи
перенесення виконання рішення на новий
строк, який визначається господарським
судом. Наприклад, відстрочка може
надаватись за рішенням, у якому
господарським судом визначено певний
строк звільнення приміщення,
повернення майна тощо.

З урахуванням поданої відповідачем
заяви про відстрочення виконання
рішення суду до 01.09.2014, з огляду на те, що
відповідач є сільськогосподарським
підприємством, прибуток підприємства
утворюється з надходжень, отриманих у
результаті провадження ним
господарської діяльності, враховуючи
матеріальний стан сторін у справі, суд
приходить до висновку, що заява
відповідача про відстрочку виконання
рішення суду підлягає задоволенню, а
виконання рішення суду відстрочується
до 01.09.2014.

Як вазано в п. 7.8 вищевказаної постанови
пленуму ВГСУ, якщо про відстрочку чи
розстрочку виконання зазначено в
рішенні суду, прийнятому по суті спору,
то наказ видається судом на загальних
підставах, після набрання таким
рішенням законної сили (незалежно від
того, коли настає строк сплати за цим
наказом), із зазначенням у ньому про
відстрочку чи розстрочку виконання.

Згідно пункту 3.17.4. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011 N 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" вирішуючи, в тому
числі й з власної ініціативи, питання
про зменшення розміру неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання
(пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд
повинен об'єктивно оцінити, чи є даний
випадок винятковим, виходячи з
інтересів сторін, які заслуговують на
увагу, ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

В задоволенні клопотання про
зменшення розміру санкцій суд
відмовив, враховуючи вищенаведене.

Витрати по сплаті судового збору
згідно статті 49 Господарського
процесуального кодексу України,
покладаються на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
ст.ст. 33, 49, п. 1-1 ч. 1 ст. 80, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд міста Києва,

ВИРІШИВ:

1.Провадження в частині сновного боргу -
10 000,00 грн. припинити.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю
"Чернігів-Агроенерджі" (02068,3 м. Київ, вул.
Анни Ахматової, 13-Д, кв.219) основний борг
у розмірі 96 225,00 грн. (девяносто шість
тисяч двісті двадцять п'ять гривень 00
коп.), пеню - 5 515,56 грн. (п'ять тисяч
п'ятсот п'ятнадцять гривень 56 коп.), 25 %
річних - 10 606,86 грн. (десять тисяч шістсот
шість гривень 86 коп.), штраф - 7 311,25 грн.
(сім тисяч триста одинадцять гривень 25
коп.) та 2 593,17 грн. (дві тисячі п'ятсот
дев'яносто три гривні 17 коп.) судового
збору.

3.Відстрочити виконання рішення суду до
01.09.2014.

4.В іншій частині позову відмовити.

5.Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

6.Після набрання рішенням законної сили
видати наказ.

Дата підписання

повного тексту рішення: 19.05.2014

Суддя

М.Є.
Літвінова