ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.04.2014
Справа № 905/1252/14
Господарський суд Донецької області, у
складі судді Огороднік Д.М., при
секретарі судового засідання
Коровіній І.С. розглянувши матеріали

за позовомФізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2про стягнення
35073,54грн.Представники сторін: від
позивача: від відповідача: не з'явився.;
не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду
Донецької області передані позовні
вимоги Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 про стягнення 35073,54грн., у тому
числі основний борг у розмірі 34618,81грн.,
3% річних у розмірі 454,73грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідач неналежним чином виконав
умови договору купівлі-продажу
(оптової партії товарів) №20/08/13 від
19.08.2013 в частині своєчасної та повної
оплати вартості переданого
відповідачу товару, у зв'язку з чим
заборгованість відповідача становить
34618,81грн.

На підтвердження вказаних обставин,
позивач надав належним чином завірені
копії: договору купівлі-продажу
(оптової партії товарів) №20/08/13 від
19.08.2013; видаткових накладних №Аква006461
від 19.08.2013, №Аква006468 від 19.08.2013,
№Аква008021 від 19.08.2013; акту звірки за
період з 19.08.2013 по листопад 23.01.2014;
претензії №1 від 26.12.2013.

Представники сторін в судове засідання
08.04.2014 не з'явились.

Відповідач відзив на позов не надав,
явку уповноваженого представника в
судове засідання не забезпечив, про час
та місце судового розгляду був
повідомлений належним чином. Ухвали
суду, позовна заява були надіслані
відповідачу на адресу, що значиться в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців. В
матеріалах справи наявне повідомлення
про вручення відповідачу ухвал суду.

Відповідно до ст. 75 Господарського
процесуального Кодексу України, якщо
відзив на позовну заяву і витребувані
господарським судом документи не
подано, справу може бути розглянуто за
наявними в ній матеріалами. З
урахуванням належного повідомлення
про час та місце проведення судового
розгляду обох сторін, судом
забезпечено сторонам рівні
процесуальні можливості у захисті
їхніх процесуальних прав і законних
інтересів, у наданні доказів та
здійсненні інших процесуальних прав, з
врахуванням наведеного, суд вважає за
можливе розглянути справу за наявними
у справі матеріалами, яких достатньо
для встановлення обставин та вирішення
спору по суті, згідно ст. 75
Господарського процесуального Кодексу
України.

Представник позивача клопотання щодо
фіксації судового процесу не заявляв, у
зв'язку з чим, розгляд справи
здійснювався без застосування засобів
технічної фіксації судового процесу у
відповідності до статті 81-1
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши подані позивачем
документи і матеріали, заслухавши його
пояснення, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
господарський суд

В С Т А Н О В И В:

19.08.2013 між Фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_1, як продавцем (позивач) та
Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2, як
покупцем (відповідач) підписано
договір поставки купівлі-продажу
(оптової партії товарів) №20/08/13.

Згідно п.1.1 договору продавець
зобов'язується поставити та передати у
власність (повне господарське відання)
покупця товар, а покупець
зобов'язується прийняти товар та
оплатити його на умовах даного
договору.

Відповідно до п. 2.1. вартість товару та
загальна сума поставки вказується в
видатковій накладній що погоджена
сторонами.

Згідно з п. 2.3 перехід права власності
на товар відбувається в момент
підписання накладної на передачу
товару від постачальника покупцеві.

Пунктом 2.4 передбачено, що термін
оплати партії товару складає 21 день з
дати відвантаження товару покупцеві.

Пунктом 7.1. договору передбачено, що
договір набирає чинності з моменту
його підписання та діє до 31.12.2013.

На виконання умов договору, позивач
передав відповідачу товар на загальну
суму 40188,81грн., що підтверджується
видатковими накладними №Аква006461 від
19.08.2013 на суму 9651,56грн., №Аква006468 від
19.08.2013 на суму 22314,00грн., №Аква008021 від
19.08.2013 на суму 8153,25грн., копії яких
містяться в матеріалах справи.

Оскільки відповідачем отримано товар,
відповідно до вищезазначених
накладних, у позивача без будь-яких
зауважень, оплата повинна
здійснюватись в терміни, передбачені
сторонами у договорі.

Однак, як зазначає позивач, відповідач
вартість отриманого товару за
вищезазначеними видатковими
накладними не оплатив у повному обсязі,
у зв'язку з чим виникла заборгованість
за поставлений товар у розмірі 34618,81грн.

Оцінивши зміст зазначеної угоди, з якої
виникли цивільні права та обов'язки
сторін, суд дійшов висновку, що
укладений правочин за своїм змістом та
правовою природою є договором
поставки, який підпадає під правове
регулювання норм ст. 712 Цивільного
кодексу України та ст.ст. 264-271
Господарського кодексу України. В
частині, що не суперечить договору, до
вказаного правочину також
застосовуються норми Цивільного
кодексу України, які регулюють правила
купівлі-продажу (ст.ст. 655-697 Цивільного
кодексу України).

Статтею 712 Цивільного кодексу України
передбачено, що за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Згідно зі ст. 692 Цивільного кодексу
України покупець зобов'язаний оплатити
товар після його прийняття або
прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару. У разі прострочення сплати за
товар продавець має право вимагати
сплати товару.

Як визначено положеннями ст. 526
Цивільного кодексу України та ст. 193
Господарського кодексу України
суб'єкти господарювання повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до умов
укладеного договору.

При цьому, приписи ч.7 ст. 193
Господарського кодексу України та ст.
525 Цивільного кодексу України
встановлюють загальне правило щодо
заборони односторонньої відмови від
зобов'язання або односторонньої зміни
його умов, що кореспондується із
вимогами ст. 629 Цивільного кодексу
України щодо обов'язковості договору
для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Як роз'яснено у п.п.1.7 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
17.12.2013р. №14 "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" передбачено, що -
якщо у договорі або законі не
встановлено строку (терміну), у який
повинно бути виконано грошове
зобов'язання, судам необхідно виходити
з приписів частини другої статті 530
Цивільного кодексу України. Цією
нормою передбачено, між іншим, і
можливість виникнення обов'язку
негайного виконання; такий обов'язок
випливає, наприклад, з припису частини
першої статті 692 ЦК України, якою
визначено, що покупець за договором
купівлі-продажу повинен оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього;
відтак якщо договором або актами
цивільного законодавства не
встановлено інший строк оплати товару,
відповідна оплата має бути здійснена
боржником негайно після такого
прийняття, незалежно від того, чи
пред'явив йому кредитор пов'язану з цим
вимогу. При цьому передбачена законом
відповідальність за невиконання
грошового зобов'язання підлягає
застосуванню починаючи з дня,
наступного за днем прийняття товару,
якщо інше не вбачається з укладеного
сторонами договору. Відповідні
висновки випливають зі змісту частини
другої статті 530 Цивільного кодексу
України.

Відповідач, умови п. 2.4 у повному обсязі
не виконав, а саме не перерахував
позивачу протягом 21 дня з дати
відвантаження товару кошти у розмірі
34618,81грн.

Враховуючи вищевикладене, судом
встановлено, що відповідно до умов
договору позивачем було здійснено
поставку товару відповідачу, вартість
якого останній не оплатив, станом на
теперішній час заборгованість
становить 34618,81грн.

Відповідачем не надано жодних доказів
в підтвердження перерахування
відповідачу коштів у розмірі 34618,81грн.,
а матеріали справи таких не містять.

На підставі вищевикладеного, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги позивача про стягнення з
відповідача 34618,81грн. суми основного
боргу є обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

Враховуючи несвоєчасну оплату
відповідачем отриманого товару,
позивач просить суд стягнути з
відповідача 3% річних. у розмірі 454,73грн.

Матеріалами справи доведено, що строки
виконання грошового зобов'язання
відповідачем порушені, так як до
пред'явлення позивачем позову щодо
стягнення 3% річних фактично залишилось
невиконаним грошове зобов'язання
відповідача перед позивачем.

Стаття 625 Цивільного кодексу України не
звільняє боржника від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, що прострочив виконання
грошового зобов'язання, за вимогою
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь період
прострочення, а також три відсотки
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір не встановлений договором
або законом.

Перевіривши розрахунок 3% річних
позивача, суд визнає його арифметично
невірним.

За розрахунком суду, розмір 3% річних за
період з 10.09.2013 по 11.02.2014 становить 456,90
грн., однак, суд не виходить за межі
позовних вимог, тому з відповідача
підлягає стягненню 3% річних у розмірі
454,73грн.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Судовими доказами, за визначенням
ст.ст. 32-36 Господарського
процесуального кодексу України, слід
вважати документи, які можуть
підтвердити або спростувати обставини,
що мають значення для правильного
вирішення справи.

Відповідно до ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді всіх обставин справи. Ніякі
докази не мають для суду заздалегідь
встановленої сили.

Беручи до уваги викладене, суд вважає
позовні вимоги обґрунтованими і
такими, що підлягають задоволенню
повністю.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України, судові
витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, ст.ст. 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_2, код
НОМЕР_1 з будь якого рахунку виявленого
державним виконавцем під час
виконавчого провадження) на користь
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
(АДРЕСА_1 код НОМЕР_2) суму основного
боргу у розмірі 34618 (тридцять чотири
тисячі шістсот вісімнадцять) грн. 81
коп., 3% річних у розмірі 454 (чотириста
п'ятдесят чотири) грн. 73 коп., судовий
збір 1827 (одна тисячі вісімсот двадцять
сім) грн. 00 коп.

3. Видати наказ.

Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня
складення повного рішення та може бути
оскаржене в порядку та у строки,
визначені Господарським процесуальним
кодексом України.

Суддя
Д.М.
Огороднік

Дата складення повного рішення 14.04.2014.