КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" квітня 2014 р. Справа№ 42/309

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Лобаня О.І.

суддів: Майданевича А.Г.

Федорчука Р.В.

за участю представників сторін
відповідно до протоколу судового
засідання від 14.04.2014 року,

розглянувши апеляційну скаргу
комунального підприємства по
утриманню житлового господарства
Дніпровського району міста Києва на
рішення господарського суду міста
Києва від 23.06.2009 року

у справі № 42/309 (суддя Паламар П.І.)

за позовом акціонерної
енергопостачальної компанії
«Київенерго»

до комунального
підприємства по утриманню житлового

господарства
Дніпровського району міста Києва

про стягнення 151488,13 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста
Києва від 23.06.2009 року по справі № 42/309
позов акціонерної енергопостачальної
компанії «Київенерго» до комунального
підприємства по утриманню житлового
господарства Дніпровського району
міста Києва про 151488,13 грн. - задоволено.
Стягнуто з комунального підприємства
по утриманню житлового господарства
Дніпровського району міста Києва на
користь акціонерної
енергопостачальної компанії
«Київенерго» 122042,27 грн. боргу, 25397,50 грн.
збитків від інфляції, 4048,36 грн. 3% річних,
1514,88 грн. витрат по оплаті державного
мита та 312,50 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції від 23.06.2009 року комунальне
підприємство по утриманню житлового
господарства Дніпровського району
міста Києва звернулось до апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить рішення
господарського суду міста Києва від
23.06.2009 року по справі № 42/309 скасувати.
Обгрунтовуючи апеляційну скаргу,
скаржник послався на те, що рішення
суду першої інстанції прийняте з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, а викладені у
рішенні висновки суду не відповідають
обставинам справи.

Ухвалою апеляційного господарського
суду від 13.10.2009 року по справі № 42/309 у
складі колегії суддів: головуючого
судді - Коротун О.М., суддів: Кропивної
Л.В., Поляк О.І. відновлено скаржнику
строк подання апеляційної скарги,
апеляційну скаргу комунального
підприємства по утриманню житлового
господарства Дніпровського району
міста Києва на рішення господарського
суду міста Києва від 23.06.2009 року у
справі № 42/309 прийнято до провадження
та призначено до розгляду.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 18.11.2009 року
апеляційне провадження у справі № 42/309
зупинено до вирішення пов'язаної з нею
справи № 8/131 за позовом Об'єднання
співвласників багатоквартирного
будинку «Престиж» до Київської міської
державної адміністрації про визнання
протиправними та скасування
розпоряджень, що розглядається
окружним адміністративним судом міста
Києва.

11.04.2011 року розпорядженням керівника
апарату Київського апеляційного
господарського суду у зв'язку з
перебуванням судді-доповідача Коротун
О.М. на лікарняному, призначено
проведення повторного автоматичного
розподілу справи.

Відповідно до повторного
автоматичного розподілу справ між
суддями апеляційну скаргу
комунального підприємства по
утриманню житлового господарства
Дніпровського району міста Києва у
справі № 42/309 передано на розгляд
колегії суддів Київського
апеляційного господарського суду у
складі головуючого судді: Лобаня О.І.,
суддів Ткаченка Б.О., Федорчука Р.В.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від
05.02.2014 року провадження по справі № 23/340
поновлено, апеляційну скаргу
комунального підприємства по
утриманню житлового господарства
Дніпровського району міста Києва на
рішення господарського суду міста
Києва від 23.06.2009 року по справі № 23/340 у
складі колегії суддів: Лобаня О.І. -
головуючого судді, суддів Ткаченка Б.О.,
Федорчука Р.В. прийнято до провадження
та призначено до розгляду.

Розпорядженням секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду від 12.02.2014 року у
зв'язку із участю судді Ткаченка Б.О. у
розгляді інших справ, склад колегії
суддів змінено: головуючий суддя
Лобань О.І., судді Майданевич А.Г.,
Федорчук Р.В.

В письмових поясненнях на апеляційну
скаргу ПАТ «Київенерго» вважає подану
відповідачем апеляційну скаргу
необґрунтованою та безпідставною, а
рішення господарського суду міста
Києва законним та обґрунтованим.
Позивач просить суд апеляційної
інстанції залишити без змін
оскаржуване рішення місцевого
господарського суду від 23.06.2009 року, а
апеляційну скаргу без задоволення.
Крім того, позивач зазначив, що після
оголошення оскаржуваного рішення суду
першої інстанції від 23.06.2009 року та на
час розгляду даної справи у суді
апеляційної інстанції, (з моменту
зупинення провадження по справі)
відповідач повністю розрахувався з
позивачем за отримані послуги по
договору № 621730 від 01.01.2007 року за
спірний період чим визнав свою
заборгованість згідно рішення
господарського суду міста Києва від
23.06.2009 року у даній справі.

Представник публічного акціонерного
товариства «Київенерго» у судових
засіданнях 12.02.2014 року, 17.03.2014 року та
14.04.2014 року надав суду свої пояснення по
справі в яких, заперечив проти
задоволення апеляційної скарги вважає
її необґрунтованою та безпідставною, а
рішення суду першої інстанції законним
та обґрунтованим. При цьому,
представник позивача підтвердив, що
основна сума заборгованості
відповідача за спірний період січень
2007 року - березень 2009 року у сумі 122042,27
грн. відсутня, оскільки сплачена
останнім у повному обсязі.

Представник комунального підприємства
по утриманню житлового господарства
Дніпровського району міста Києва у
судові засідання суду апеляційної
інстанції 12.02.2014 року, 17.03.2014 року та
14.04.2014 року не з'явився. Про місце та час
розгляду справи скаржник був
повідомлений належним чином про що, в
матеріалах справи міститься
повідомлення про вручення поштового
відправлення. Про причини неявки
відповідач суд не повідомив.

Враховуючи викладене, заслухавши думку
представника позивача, колегія суддів
апеляційного господарського суду з
урахуванням ст. 75 ГПК України вважає за
можливе розглянути справу за
відсутності представника відповідача,
оскільки останній, про дату та місце
розгляду справи був повідомлений
належним чином, участь представників
КП УЖГ Дніпровського району міста
Києва у судовому засіданні 14.04.2014 року,
судом обов'язковою не визнавалась,
клопотань про відкладення розгляду
справи та витребування письмових
доказів не надходило. В матеріалах
справи міститься достатньо доказів для
прийняття рішення по справі.

Крім того, у відповідності до ч.2 ст. 102
ГПК України суд апеляційної інстанції
обмежений двомісячним строком
розгляду апеляційної скарги на рішення
місцевого господарського суду, а
продовження зазначеного строку
розгляду справи у відповідності до ч. 3
ст. 69 ГПК України без клопотання
сторони по справі, не передбачено ГПК
України.

Згідно статті 99 Господарського
процесуального кодексу України, в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у розділі XII
Господарського процесуального кодексу
України.

У відповідності до ст. 101 ГПК України
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність та
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Дослідивши наявні в справі матеріали,
розглянувши апеляційну скаргу,
заслухавши пояснення представників
сторін що з'явилися в судове засідання,
Київським апеляційним господарським
судом встановлено наступне.

01.01.2007 року між ПАТ «Київенерго» (в
минулому АЕК «Київенерго») та КП УЖГ
Дніпровського району міста Києва було
укладено договір № 621730 на постачання
теплової енергії у гарячій воді (далі -
договір), відповідно до умов якого
позивач зобов'язався постачати теплову
енергію у вигляді гарячої води для
потреб опалення та гарячого
водопостачання, а відповідач -
забезпечувати не пізніше 10 числа
місяця, наступного за розрахунковим,
сплату коштів від населення за
фактично спожиту теплову енергію на
транзитний рахунок ГІОЦ КМДА, до 25
числа поточного місяця оплачувати
вартість теплової енергії, спожитої
орендарями.

Строк дії договору відповідно до умов
розділу 4 договору встановлений з часу
його підписання до 1 червня 2007 року та
вважається пролонгованим на кожний
наступний рік, якщо за місяць до його
закінчення про припинення договору не
буде письмово заявлено однією із
сторін. Доказів припинення договору в
установленому порядку суду не надано.

Відповідно до відомостей обліку
використання теплової енергії за
період з січня 2007 року - березень 2009
року, довідки про надходження грошових
коштів за спожиту теплову енергію
позивач поставив відповідачу теплову
енергію вартістю 516498,86 грн. Та, як
зазначає позивач, за вказаний період
відповідач несвоєчасно розрахувався
за використану теплову енергію та
сплатив лише 394456,59 грн. в зв'язку з чим
за ним виникла заборгованість у сумі
122042,27 грн.

Так, у травні 2009 року ПАТ «Київенерго»
звернулося до господарського суду
міста Києва з позовом про стягнення з
КП УЖГ Дніпровського району міста
Києва 122042,27 грн. - основного боргу, 25397,50
грн. - інфляційних втрат та 4048,36 грн. - 3 %
річних.

Як зазначалося вище, рішенням
господарського суду міста Києва від
23.06.2009 року по справі № 42/309 позов ПАТ
«Київенерго» (в минулому АЕК
«Київенерго» про стягнення з КП УЖГ
Дніпровського району міста Києва 151488,13
грн. - задоволено. Стягнуто з
відповідача на користь позивача 122042,27
грн. боргу, 25397,50 грн. втрат від
інфляції, 4048,36 грн. 3% річних, та судові
витрати.

Колегія суддів апеляційного
господарського суду погоджується з
висновком суду першої інстанції про
задоволення вказаного позову, виходячи
з наступного.

Так, як вбачається з матеріалів справи,
договір № 621730 від 01.01.2007 року на
постачання теплової енергії у гарячій
воді є договором енергопостачання.

Відповідно до ч. 1 ст. 275 ГК України за
договором енергопостачання, до яких
відноситься спірний договір,
підприємство (енергопостачальник)
відпускає електричну енергію, пару,
гарячу і перегріту воду (далі - енергію)
споживачеві (абоненту), який
зобов'язаний оплатити прийняту енергію
та дотримуватися передбаченого
договором режиму її використання, а
також забезпечити безпечну
експлуатацію енергетичного
обладнання, що ним використовується.

В силу приписів ч. 1 ст. 714 Цивільного
кодексу України, за договором
постачання енергетичними та іншими
ресурсами через приєднану мережу одна
сторона (постачальник) зобов'язується
надавати другій стороні (споживачеві,
абонентові) енергетичні та інші
ресурси, передбачені договором, а
споживач (абонент) зобов'язується
оплачувати вартість прийнятих
ресурсів та дотримуватись
передбаченого договором режиму її
використання, а також забезпечити
безпечну експлуатацію енергетичного
та іншого обладнання.

Статтями 11, 509 ЦК України передбачено,
що договір є підставою виникнення
цивільних прав і обов'язків
(зобов'язань), які мають виконуватися
належним чином і в установлений строк
відповідно до вказівок закону,
договору.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 ГК України
господарські договори укладаються за
правилами, встановленими Цивільним
кодексом України, з урахуванням
особливостей, передбачених цим
Кодексом, іншими нормативно-правовими
актами щодо окремих видів договорів.
Відповідно до п. 1 ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Статтею 627
ЦК України передбачено, що відповідно
до статті 6 цього Кодексу сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Згідно з ч. 4 ст. 179 ГК України при
укладенні господарських договорів
сторони можуть визначати зміст
договору на основі вільного
волевиявлення, коли сторони мають
право погоджувати на свій розсуд
будь-які умови договору, що не
суперечать законодавству.

Частиною 1 ст. 510 ЦК України визначено,
що сторонами у зобов'язанні є боржник і
кредитор. Згідно з ч. 1 ст. 527 ЦК України
боржник зобов'язаний виконати свій
обов'язок, а кредитор - прийняти
виконання особисто, якщо інше не
встановлено договором або законом, не
випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту.

Одностороння відмова від виконання
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Таким чином, враховуючи вищенаведене,
судова колегія апеляційного
господарського суду погоджується з
висновками суду першої інстанції та
вважає, що сума заборгованості
відповідача за період з січня 2007 року -
березень 2009 року у сумі 122042,27 грн.
виникла по договору № 621730 від 01.01.2007
року. Зазначена заборгованість
відповідає фактичним обставинам та
підтверджується обліковими картками
(табуляграмами), а також довідкою про
надходження коштів за спожиту
відповідачем теплову енергію.

При цьому, як встановлено судом
апеляційної інстанції, та вбачається з
матеріалів справи, на час розгляду
даної справи у суді апеляційної
інстанції, відповідачем сплачена
заборгованість у сумі 122042,27 грн. за
спірний період за даним договором.

Крім того, як вбачається з матеріалів
справи розпорядження Київської
міської державної адміністрації від
30.05.2007 року № 643 яким встановлені тарифи
на теплову енергію за спірний період
за даним договором не визнане
протиправними, не скасоване та є
чинними.

Судова колегія звертає увагу, що
адміністративний позов ОСББ «Престиж»
до Київської міської державної
адміністрації про визнання
протиправними та скасування
розпоряджень до розгляду якого було
зупинено провадження у даній справі №
42/309, ухвалою Шевченківського районного
суду міста Києва від 27.04.2011 року
залишено без розгляду. Вказана ухвала
від 27.04.2011 року залишена без змін як
судом апеляційної інстанції (ухвала
Київського апеляційного
адміністративного суду від 15.05.2012 року
справа № 2а-376/2011), так і судом
касаційної інстанції (ухвала Вищого
адміністративного суду України від
28.08.2012 року справа № К/9991/33592/12).

За таких обставин, доводи апеляційної
скарги щодо незаконності встановлених
тарифів за якими розраховувалися
позивачем послуги з постачання
теплової енергії за договором є
безпідставними та необґрунтованими.
Рішення суду про визнання не чинним та
протиправним вказаного розпорядження
Київської міської державної
адміністрації від 30.05.2007 року № 643 в
матеріалах справи відсутнє, та
скаржником зворотнього не доведено.

Крім основного боргу, позивач також
просить суд стягнути з відповідача
25397,50 грн. - інфляційних втрат та 4048,36
грн. - 3 % річних за період з січня 2007
року - березень 2009 року у зв'язку з
неналежним виконанням відповідачем
своїх зобов'язань за договором № 621730
від 01.01.2007 року на постачання теплової
енергії у гарячій воді.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Колегія суддів апеляційного
господарського суду звертає увагу на
те, що частина 1 статті 625 Цивільного
кодексу України встановлює виняток із
загального правила статті 614
Цивільного кодексу України, що
закріплює принцип вини як підставу
відповідальності боржника.
Неможливість виконання боржником
грошового зобов'язання, якщо навіть у
цьому немає його провини, не звільняють
боржника від відповідальності за
прострочення грошового зобов'язання.

Передбачене законом право кредитора
вимагати стягнення боргу враховуючи
індекс інфляції та відсотків річних є
способом захисту майнових прав та
інтересів кредитора, сутність яких
складається з відшкодування
матеріальних втрат кредитора та
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів, а також
отримання компенсації (плати) від
боржника за користування ним грошовими
коштами, які належать до сплати
кредитору.

Індекс інфляції є щомісячним
показником знецінення грошових коштів
і розраховується він не на кожну дату
місяця, а в середньому на місяць. За
таких обставин застосовувати індекс
інфляції у випадку, коли борг виник у
певному місяці і в тому ж місяці був
погашений - підстави відсутні.

При розрахунку інфляційних нарахувань
мають бути враховані рекомендації,
викладені в листі Верховного Суду
України від 03.04.1997 року № 62-97р
«Рекомендації щодо порядку
застосування індексів інфляції при
розгляді судових справ», згідно з якими
при застосуванні індексу інфляції слід
умовно вважати, що сума, внесена за
період з 1 до 15 числа відповідного
місяця, наприклад, травня індексується
за період з врахуванням травня, а якщо з
16 до 31 числа, то розрахунок починається
за наступного місяця червня.

Вимагати сплати суми боргу з
врахуванням індексу інфляції є правом
кредитора, яке він може реалізувати, а
може від нього відмовитися. Якщо
кредитор приймає рішення вимагати
сплати суми боргу з врахуванням
індексу інфляції, він має враховувати
індекс інфляції за кожний місяць (рік)
прострочення незалежно від того, чи був
в якійсь період індекс інфляції менше
одиниці (тобто мала місце не інфляція, а
дефляція), а отже, сума боргу в цьому
періоді зменшується.

Таким чином, здійснивши перевірку
правильності нарахування та
розрахунку інфляційних втрат та 3%
річних за період з січня 2007 року -
березень 2009 року, судова колегія
апеляційного господарського суду
вважає, його арифметично вірним та
обґрунтованим, а тому, вимоги позивача
про стягнення з відповідача 25397,50 грн. -
інфляційних втрат та 4048,36 грн. - 3 %
річних підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, судова
колегія апеляційного господарського
суду вважає, що суд першої інстанції
дійшов правильного висновку по справі
та задовольнив позов. Позивачем, як під
час розгляду справи у суді першої
інстанції так і під час розгляду справи
у суді апеляційної інстанції належним
чином доведене порушення його прав зі
сторони відповідача.

Відповідно до ст. 22 ГПК України сторони
користуються рівними процесуальними
правами. Сторони мають право подавати
докази, брати участь у дослідженні
доказів.

Відповідно до ст. 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких грунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Отже, виходячи з вищевикладеного, як в
суді першої інстанції так і в суді
апеляційної інстанції КП УЖГ
Дніпровського району міста Києва не
було подано належних та переконливих
доказів в заперечення заявленого
позову. Судова колегія звертає увагу,
що доводи та заперечення викладені у
апеляційні скарзі відповідача на
рішення суду першої інстанції не
знайшли свого підтвердження під час
розгляду справи судом апеляційної
інстанції.

Колегія суддів апеляційного
господарського суду вважає, що рішення
господарського суду міста Києва від
23.06.2009 року, прийняте після повного
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, які місцевий господарський
суд визнав встановленими, а також у
зв'язку з правильним застосуванням
норм матеріального та процесуального
права, є таким що відповідає нормам
закону.

Відповідно до ст. 103 ГПК України
апеляційна інстанція за результатами
розгляду апеляційної скарги має право:
1) залишити рішення місцевого
господарського суду без змін, а скаргу
без задоволення; 2) скасувати рішення
повністю або частково і прийняти нове
рішення; 3) скасувати рішення повністю
або частково і припинити провадження у
справі або залишити позов без розгляду
повністю або частково; 4) змінити
рішення.

Таким чином, в задоволенні апеляційної
скарги КП УЖГ Дніпровського району
міста Києва слід відмовити, а
оскаржуване рішення господарського
суду міста Києва від 23.06.2009 року
залишити без змін.

Судові витрати розподіляються
відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Враховуючи наведене вище та керуючись
статтями 99, 101-105 ГПК України, Київський
апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу комунального
підприємства по утриманню житлового
господарства Дніпровського району
міста Києва на рішення господарського
суду міста Києва від 23.06.2009 року у
справі № 42/309 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду
міста Києва від 23.06.2009 року у справі №
42/309 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 42/309
повернути до господарського суду міста
Києва.

Головуючий суддя
О.І. Лобань

Судді
А.Г. Майданевич

Р.В. Федорчук

Дата підписання 22.04.2014 року