м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/3676/14 23.04.14
За позовом Приватного акціонерного
товариства "Страхова компанія
"Українська страхова група"
до Приватного акціонерного товариства
"Страхова компанія "Еталон"
про відшкодування шкоди в порядку
регресу 6 840,00 грн.
Суддя Цюкало Ю.В.
Представники сторін: не з'явилися.
06.03.2014 до канцелярії Господарського
суду міста Києва надійшла позовна
заява Приватного акціонерного
товариства "Страхова компанія
"Українська страхова група" до
Приватного акціонерного товариства
"Страхова компанія "Еталон" про
відшкодування шкоди в порядку регресу 6
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 07.03.2014 суддею Цюкало Ю.В.
прийнято позовну заяву до розгляду та
порушено провадження у справі №910/3676/14,
розгляд справи призначено на 31.03.2014.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 31.03.2014 відкладено розгляд
справи у судовому засіданні на 23.04.2014.
14.04.2014 до канцелярії Господарського
суду міста Києва надійшло клопотання
позивача про розгляд справи №910/3676/14 у
судовому засіданні за відсутності
уповноваженого представника позивача.
В судове засідання, призначене на 23.04.2014
представники позивача та відповідача
не з'явились, причини неявки суд не
повідомили, про дату, час та місце
судового засідання повідомлені
За приписами ст.65 Господарського
процесуального кодексу України ухвала
про порушення провадження у справі
надсилається учасникам судового
процесу за повідомленою ними
господарському суду поштовою адресою.
У разі ненадання сторонами інформації
щодо їх поштової адреси, ухвала про
відкриття провадження у справі
надсилається за адресою
місцезнаходження (місця проживання)
сторін, що зазначена в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців. У разі
відсутності сторін за такою адресою,
вважається, що ухвала про порушення
провадження у справі вручена їм
Відповідно до п.11 листа №01-8/123 від
15.03.2007р. Вищого господарського суду
України «Про деякі питання практики
застосування норм Господарського
процесуального кодексу України,
порушені у доповідних записках про
роботу господарських судів у 2006 році»
до повноважень господарських судів не
віднесено встановлення фактичного
місцезнаходження юридичних осіб або
місця проживання фізичних осіб -
учасників судового процесу на час
вчинення тих чи інших процесуальних
дій. Тому відповідні процесуальні
документи надсилаються господарським
судом згідно з поштовими реквізитами
учасників судового процесу, наявними в
матеріалах справи.
Місцем проживання фізичної особи є
житловий будинок, квартира, інше
приміщення, придатне для проживання в
ньому (гуртожиток, готель тощо), у
відповідному населеному пункті, в
якому фізична особа проживає постійно,
переважно або тимчасово (ст.29
Цивільного кодексу України).
Статтею 93 Цивільного кодексу України
встановлено, що місцезнаходженням
юридичної особи є фактичне місце
ведення діяльності чи розташування
офісу, з якого проводиться щоденне
керування діяльністю юридичної особи
(переважно знаходиться керівництво) та
здійснення управління і обліку.
Згідно із ч. 4 ст. 89 вказаного Кодексу
України відомості про
місцезнаходження юридичної особи
вносяться до Єдиного державного
Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України
«Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців»
Єдиний державний реєстр створюється з
метою забезпечення державних органів,
а також учасників цивільного обороту
достовірною інформацією про юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців з
Єдиного державного реєстру.
Наразі, всю судову кореспонденцію було
направлено за адресами позивача та
відповідача, що зазначені у позовній
заяві та повністю узгоджуються з
відомостями з Витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців.
З огляду на неявку позивача та
відповідача в судове засідання,
господарський суд враховує, що за
змістом ст. 22 Господарського
процесуального кодексу України
прийняття участі у судовому засіданні
є правом сторони. При цьому, норми
вказаної статті зобов'язують сторони
добросовісно користуватись належними
їм процесуальними правами.
За приписами ст. 69 Господарського
процесуального кодексу України спір
має бути вирішено господарським судом
у строк не більше двох місяців від дня
одержання позовної заяви. У виняткових
випадках за клопотанням сторони, з
урахуванням особливостей розгляду
спору, господарський суд ухвалою може
продовжити строк розгляду спору, але не
більш як на п'ятнадцять днів.
Статтею 77 зазначеного Кодексу України
передбачено, що господарський суд
відкладає в межах строків,
встановлених ст. 69 цього Кодексу
розгляд справи, коли за якихось
обставин спір не може бути вирішено в
Відкладення розгляду справи є правом
та прерогативою суду, основною умовою
для якого є не відсутність у судовому
засіданні представників сторін, а
неможливість вирішення спору у
відповідному судовому засіданні.
У відповідності до підпункту 3.6 пункту 3
роз'яснення Вищого арбітражного суду
України від 18.09.1997р. "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України" (з
подальшими змінами) у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
Таким чином, враховуючи вищенаведене,
керуючись принципами розумності
строків судового провадження,
незважаючи на те, що відповідач в
процесі розгляду справи не скористався
правами, передбаченими Господарським
процесуальним кодексом України, за
висновками суду, у матеріалах справи
достатньо документів, які мають
значення для правильного вирішення
спору, внаслідок чого справа може бути
розглянута за наявними у ній
документами відповідно до вимог ст.75
Господарського процесуального кодексу
України, а неявка відповідача не
перешкоджає вирішенню справи по суті.
Клопотання щодо фіксації судового
процесу учасниками процесу не
заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд
справи здійснювався без застосування
засобів технічної фіксації судового
процесу у відповідності до статті 811
Господарського процесуального кодексу
Дослідивши матеріали справи, суд, -
14.06.2013 в результаті
дорожньо-транспортної пригоди було
пошкоджено транспортний засіб «Пежо»,
державний реєстраційний номер НОМЕР_1
та його власнику заподіяно матеріальну
шкоду у розмірі 8 940,00 грн., визначену на
підставі рахунку №СФ-0000800 від 19.07.2013, як
зазначено у позовній заяві.
Позивач як страховик за Договором
добровільного страхування наземних
транспортних засобів відповідно до
здійснив виплату власнику
пошкодженого транспортного засобу
«Пежо», державний реєстраційний номер
НОМЕР_1 страхове відшкодування у
розмірі 7 340,00 грн.
Приватне акціонерне товариство
«Страхова компанія «Українська
страхова група» (далі за текстом - ПрАТ
«СК «Українська страхова група»)
вважає, що має право на отримання в
порядку регресу від Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Еталон» (далі за текстом -
ПрАТ «СК «Еталон») сплаченого ним
страхового відшкодування.
15.10.2013 позивач звернувся до відповідача
із заявою на виплату страхового
відшкодування в порядку регресу №11/7105.
Однак, станом на час звернення позивача
до суду, відповідач виплату грошових
В позовній заяві позивач посилається
на те, що на момент ДТП цивільно-правова
відповідальність ОСОБА_2 була
застрахована у відповідача згідно
полісу №АС/2004753, тобто відповідач є
особою, відповідальною за шкоду,
завдану пошкодженням транспортного
засобу «Пежо», державний реєстраційний
номер НОМЕР_1 внаслідок ДТП.
На підставі вищезазначеного позивач
звернувся до суду за захистом
порушених прав та просить суд стягнути
з відповідача страхове відшкодування в
порядку регресу у розмірі 6 840,00 грн.
Ухвалами Господарського суду міста
Києва від 07.03.2014, 31.03.2014 суд зобов'язував
відповідача надати письмовий відзив на
позов із зазначенням доказів, що
підтверджують викладені у відзиві
обставини, та нормативно-правового
обґрунтування своїх заперечень. Однак,
всупереч вимог суду, відповідач відзив
не надав та не надіслав.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд вважає, що
позовні вимоги підлягають задоволенню
у повному обсязі з наступних підстав.

Нормами частини 1 статті 11 Цивільного
кодексу України передбачено, що
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства. Пунктом 1
частини 2 зазначеної статті визначені
підстави виникнення цивільних прав та
обов'язків, якими зокрема є договори та
інші правочини.

Частинами другою статті 1187 Цивільного
кодексу України передбачено, що шкода,
завдана джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Цивільним кодексом України
встановлено, що цивільно-правова
відповідальність виникає лише за
наявності вини особи. Цивільні права та
обов'язки можуть виникати з рішенням
суду. Крім того, Конституція України
закріплює положення, що відображають
сутність презумпції невинуватості (ст.
62): "Особа вважається невинуватою у
вчиненні злочину і не може бути піддана
кримінальному покаранню, доки її вину
не буде доведено в законному порядку і
встановлено обвинувальним вироком
суду". Загалом нормативне
опесередкування презумпції
невинуватості при розгляді справ про
адмістративні правопорушеня має
фрагментарний характер - особа
вважається невинуватою у вчиненні
адміністративного правопорушення,
доки її вина не буде доведена у
передбаченому законом порядку і
зафіксована постановою, що набула
чинності.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства.

За ст. 193 Господарського кодексу
України, суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Статтею 1 Закону України "Про
страхування" страхування - це вид
цивільно-правових відносин щодо
захисту майнових інтересів громадян та
юридичних осіб у разі настання певних
подій (страхових випадків), визначених
договором страхування або чинним
законодавством, за рахунок грошових
фондів, що формуються шляхом сплати
громадянами та юридичними особами
страхових платежів (страхових внесків,
страхових премій) та доходів від
розміщення коштів цих фондів.

У відповідності до положень ч. 2 ст. 1187
Цивільного кодексу України шкода,
завдана джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Згідно з положеннями ст. 993 Цивільного
кодексу України до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, у
межах фактичних витрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за завдані збитки.

Як вбачається з матеріалів справи,
14.06.2013 о 14:14, водій ОСОБА_2, керуючи
автомобілем «Honda», державний
реєстраційний номер НОМЕР_2 по вул.
Харківське Шосе, 172 в м. Києві, перед
початком руху не переконався, що це
буде безпечно, внаслідок чого здійснив
зіткнення з автомобілем «Пежо»,
державний реєстраційний номер НОМЕР_1
водія ОСОБА_1 та здійснив наїзд на
пішохода ОСОБА_3, що призвело до
механічних пошкоджень обох
транспортних засобів та до травмування
пішохода.

З постанови Дарницького районного суду
м. Києва від 09.08.2013 у справі №753/12011/13-п у
провадженні №3/753/5098/13 слідує, що ОСОБА_2
визнано винним у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст. 124 КУпАП та
призначено йому адміністративне
стягнення у виді штрафу.

Як відомо, цивільно-правова
відповідальність ОСОБА_2 застрахована
у ПрАТ «СК «Еталон», згідно Полісу
№АС/2004753.

У відповідності до ст. 5 Закону України
"Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" об'єктом обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності є майнові інтереси,
що не суперечать законодавству
України, пов'язані з відшкодуванням
особою, цивільно-правова
відповідальність якої застрахована,
шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну
потерпілих внаслідок експлуатації
забезпеченого транспортного засобу.

Таким чином, на підставі зазначених
вище норм та у зв'язку з укладенням
відповідачем з ОСОБА_2 Полісу
страхування цивільно-правової
відповідальності №АС/2004753, відповідач
прийняв на себе обов'язок
відшкодовувати завдану ОСОБА_2 шкоду,
заподіяну майну третіх осіб внаслідок
експлуатації транспортного засобу
«Honda», державний реєстраційний номер
НОМЕР_2.

У відповідності до вищевказаних норм,
ст. 993 Цивільного кодексу України та ст.
27 Закону України "Про страхування" до
позивача перейшло право вимоги, яке
Страхувальник мав до відповідача, як
страхувальника цивільної
відповідальності за шкоду, заподіяну
внаслідок експлуатації ОСОБА_2
транспортного засобу «Honda», державний
реєстраційний номер НОМЕР_2.

За ст. 27 Закону України "Про
страхування" до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, в
межах фактичних затрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за заподіяний збиток.

Як вбачається з матеріалів справи,
згідно Страхового акту №ДККА-28442 від
15.08.2013, розрахунку суми страхового
відшкодування від 15.08.2013 розмір
страхового відшкодування складає 7 340,00
грн.

Згідно платіжного доручення №14507 від
16.08.2013 позивачем виплачено страхове
відшкодування у сумі 7 340,00 грн. у
відповідності до Страхового акту
№ДККА-28442 від 15.08.2013.

З матеріалів справи відомо, що з метою
досудового врегулювання спору позивач
звертався до відповідача із заявою
№11/7105 від 15.10.2013 на виплату страхового
відшкодування в порядку регресу в
розмірі 7 340,00 грн. Однак, станом на час
розгляду справи доказів сплати
грошових коштів до суду не надано.

Як вбачається з листа Моторного
(транспортного) страхового бюро
України №7/2-28/8335 від 20.03.2014 «Про
страхове покриття», Полісом №АС/2004753
ПрАТ «СК «Еталон» передбачено ліміт по
майну у сумі 50 000,00 грн., та франшизу у
сумі 500,00 грн. Крім того, з вказаного
листа вбачається, що Поліс №АС/2004753
ПрАТ «СК «Еталон» діяв станом на час
скоєння ДТП, а саме 14.06.2013.

Положеннями статті 9 Закону України
"Про страхування" визначено, що
страхова сума - це грошова сума, в межах
якої страховик відповідно до умов
страхування зобов"язаний провести
виплату при настанні страхового
випадку, а страхова виплата - грошова
сума, яка виплачується страховиком
відповідно до умов договору
страхування при настанні страхового
випадку, розмір страхової суми та (або)
розміри страхових виплат визначаються
за домовленістю між страховиком та
страхувальником під час укладання
договору страхування або внесення змін
до договору страхування, або у
випадках, передбачених чинним
законодавством.

Наведеною статтею також визначено, що
при страхуванні майна страхова сума
встановлюється в межах вартості майна
за цінами і тарифами, що діють на момент
укладання договору, якщо інше не
передбачено договором страхування.

При цьому, страхове відшкодування - це
страхова виплата, яка здійснюється
страховиком у межах страхової суми за
договорами майнового страхування і
страхування відповідальності при
настанні страхового випадку. Також
зазначена стаття визначає, що страхове
відшкодування не може перевищувати
розміру прямого збитку, якого зазнав
страхувальник.

Згідно статті 29 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" у зв'язку з пошкодженням
транспортного засобу відшкодовуються
витрати, пов'язані з відновлювальним
ремонтом транспортного засобу з
урахуванням зносу, розрахованого у
порядку, встановленому законодавством,
включаючи витрати на усунення
пошкоджень, зроблених навмисно з метою
порятунку потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди до
місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент дорожньо-транспортної
пригоди, чи до місця здійснення ремонту
на території України.

Відповідно до ст. 22 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
лімітів відповідальності відшкодовує
оцінену шкоду, яка була заподіяна у
результаті ДТП майну третьої особи.

Слід також зазначити, що за приписами ч.
2 ст. 12 Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» страхове
відшкодування завжди зменшується на
суму франшизи.

Враховуючи викладене, з урахуванням
положень ст. 1191 Цивільного кодексу
України, сума страхового
відшкодування, що підлягає виплаті
відповідачем за шкоду, заподіяну
внаслідок експлуатації ОСОБА_2
транспортного засобу «Honda», державний
реєстраційний номер НОМЕР_2 складає 6
840,00 грн. враховуючи зменшення суми
відшкодування на суму франшизи у
відповідності до норм чинного
законодавства України.

Згідно зі ст. ст. 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень; докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу; обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти
як закріплену в процесуальному та
матеріальному законодавстві міру
належної поведінки особи, що бере
участь у судовому процесі, із збирання
та надання доказів для підтвердження
свого суб'єктивного права, що має за
мету усунення невизначеності, яка
виникає в правовідносинах у разі
неможливості достовірно з'ясувати
обставини, які мають значення для
справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Статтею 43 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

З огляду на вищезазначене, позовні
вимоги підлягають задоволенню у
повному обсязі у сумі 6 840,00 грн.

Судові витрати позивача по сплаті
судового збору у сумі 1 827,00 грн.
відповідно до положень ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України покладаються на відповідача з
урахуванням задоволення позовних
вимог у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 25, 33, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, Господарський суд міста Києва,
-

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги Приватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "Українська страхова група" -
задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного
товариства "Страхова компанія "Еталон"
(03057, м. Київ, вул. Дегтярівська, 33-Б,
) з будь-якого рахунку,
виявленого державним виконавцем під
час виконання рішення суду, на користь
Приватного акціонерного товариства
"Страхова компанія "Українська
страхова група" (03038, м. Київ, вул.
Федорова, 32-А, ) на будь-який
рахунок, виявлений державним
виконавцем під час виконання рішення
суду суму боргу у розмірі 6 840,00 грн.
(шість тисяч вісімсот сорок гривень 00
копійок) та витрати по сплаті судового
збору в сумі 1 827,00 грн. (одна тисяча
вісімсот двадцять сім гривень 00
копійок). Видати наказ.

Рішення набирає законної сили в
порядку, встановленому ст. 85
Господарського процесуального кодексу
України. Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку та в строки,
встановлені ст. 93 Господарського
процесуального кодексу України.

Дата підписання повного тексту рішення
- 28.04.2014.

Суддя
Ю.В. Цюкало