ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_____________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" квітня 2014 р.Справа № 916/1285/13 Одеський
апеляційний господарський суд у складі
колегії суддів:

головуючого судді Пироговського В.Т.

суддів Лавриненко Л.В., Філінюк І.Г.,

секретар судового засідання Бондар М.Ю.

за участю представників сторін:

від Департаменту комунальної
власності Одеської міської ради
Данілова Л.В.

від ФОП ОСОБА_2 ОСОБА_3

розглянув апеляційні скарги

Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

на рішення Господарського суду
Одеської області

від 05.08.2013р.

по справі № 916/1285/13

за позовом Департаменту комунальної
власності Одеської міської ради

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

про стягнення 153906, 92 грн.

Ухвалою Одеського апеляційного
господарського суду від 27.02.2014р.
прийнята до провадження та призначена
до розгляду на 19.03.2014р. апеляційна
скарга Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 на рішення господарського суду
Одеської області від 05.08.2013р. у справі
№ 916/1285/13.

За правилами ст. 77 ГПК України в
засіданні 19.03.2014р. оголошено перерву до
02.04.2014р., в засіданні 02.04.2014р. розгляд
справи в апеляційному порядку
відкладено на 23.04.2014р.

Сторони судового процесу належним
чином повідомлені про час і місце
судового засідання, що підтверджується
повідомленнями про вручення
рекомендованого поштового
відправлення та реєстром вихідної
кореспонденції Одеського апеляційного
Господарського суду за 03.04.2014р.

Відповідно до приписів ст.85 ГПК України
в засіданні суду 19.03.2014р. оголошено
вступну та резолютивну частини
постанови.

Департамент комунальної власності
Одеської міської ради звернувся до
господарського суду Одеської області
із позовом до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення
неустойки в сумі 153906,92грн.

Рішенням господарського суду Одеської
області від від 05.08.2013р. зі справи №
916/1285/13 (суддя Гуляк Г.І.) позов
задоволено.

Судове рішення вмотивовано
обґрунтованістю заявлених позовних
вимог, їх відповідністю нормам чинного
законодавства, зокрема, вимогам
ст. 785 ЦК України, а також їх
підтвердженням наявними в матеріалах
справи доказами.

Не погоджуючись із вказаним рішенням
суду Фізична особа-підприємець ОСОБА_2
звернувся до Одеського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, а також на
неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи, просить рішення
від 05.08.2013р. з даної справи скасувати,
визнати поважними причини
неможливості звернення до суду першої
інстанції із заявою про застосування
наслідків спливу позовної давності,
застосувати її до вимог позивача та у
позові відмовити.

Зокрема, особа, яка подала апеляційну
скаргу зазначає, що розмір неустойки
розрахований позивачем неправильно,
оскільки при розрахунку неустойки слід
брати до уваги розмір орендної плати на
останній місяць дії договору, а не
коригування розміру орендної плати за
минулий місяць на щомісячний індекс
інфляції. Крім того, підприємець
вказує, що позивач неправомірно змінив
призначення платежів відповідача за
оренду в рахунок погашення неустойки,
про неправомірність дій кредитора
змінювати призначення платежу
боржника, свідчить практика Вищого
господарського суду України, зокрема, у
постанові від 08.08.2013р. зі справи №
916/405/13-г. Також, ФОП ОСОБА_2 зазначає, що
штрафні санкції (неустойка) мають
нараховуватись в межах шестимісячного
строку від дня, коли зобов'язання
повинно було бути виконано. Окрім
цього, в апеляційній скарзі вказано на
неможливість звернення до суду першої
інстанції з питання застосування
строку позовної давності у першій
інстанції та наголошується на тому, що
строк позовної давності щодо стягнення
неустойки на момент звернення позивача
до суду минув.

У судовому засіданні представник
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2
доводи викладені в апеляційній скарзі
підтримав.

Представник Департаменту комунальної
власності Одеської міської ради проти
доводів викладених в скарзі заперечив
пославшись на їх необґрунтованість та
неправомірність, просить залишити
оскаржене судове рішення без змін,
апеляційну скаргу без задоволення, з
підстав викладениї у відзиві.

Розглянувши матеріали справи,
вислухавши пояснення представників
сторін, оцінивши наявні докази,
перевіривши правильність застосування
господарським судом першої інстанції
норм процесуального та матеріального
права, повноту та об'єктивність
дослідження обставин справи, колегія
суддів встановила:

Представництвом по управлінню
комунальної власності Одеської
міської ради (в наступному
найменування змінено на Департамент
комунальної власності Одеської
міської ради) (Орендодавець) та
суб'єктом підприємницької
діяльності-фізичною особою ОСОБА_2
(Орендатор) укладено договір оренди
нежитлового приміщення підвалу від
11.01.2005р. № 76р, згідно із яким
Орендодавець передав, а Орендар
прийняв у строкове платне користування
нежитлове приміщення підвалу,
загальною площею 100,9 кв. м, яке
розташоване за адресою: АДРЕСА_2,
строком до 10.10.2005р. Додатковими
погодженнями від 13.10.2005р., 01.11.2006р.,
17.09.2007р. строк дії договору
продовжувався із кінцевим терміном до
17.03.2008р. Після настання вказаного
терміну, в зв'язку із відсутністю заяв
сторін про припинення договору, строк
дії договору продовжений на той самий
термін і на тих самих умовах, які
передбачені договором.

Згідно із п. 2.2., 2.4 вказаного договору за
орендоване приміщення орендар
зобов'язався сплачувати орендну плату,
що становила на перший місяць після
підписання договору оренди 595,62 грн.,
без урахуванням ПДВ та індексу
інфляції. Розмір орендної плати за
кожний наступний місяць визначався
шляхом коригування розміру орендної
плати за минулий місяць на щомісячний
індекс інфляції, що друкується
Мінстатом України. Орендар
зобов'язався вносити орендну плату
щомісячно до 15 числа поточного місяця
незалежно від

За доводами позивача, в порушення
наведених положень договору орендарем
за користування приміщенням орендна
плата не сплачувалась своєчасно та в
повному обсязі, в зв'язку з чим
орендодавець звернувся до підприємця
із листом від 06.04.2009 р. за № 01-15312 яким
запропоновано в строк до 20.04.2009р.
здійснити фактичну передачу нежилого
приміщення, підписати акт приймання
передачі та оплатити заборгованість з
орендної плати.

Посилаючись на невиконання зазначених
вимог Представництво по управлінню
комунальної власності Одеської
міської ради (Департамент комунальної
власності Одеської міської ради)
звернувся до Господарського суду
Одеської області із позовом про
виселення підприємця та стягнення
9073,34грн., який рішенням від 05.08.2009р. зі
справи № 12/124-09-2529 задоволено частково,
а саме виселено суб'єкт
підприємницької діяльності-фізичну
особу ОСОБА_2 з нежитлового приміщення
підвалу, загальною площею 100,9 кв. м, що
розташоване за адресою: АДРЕСА_2 та на
користь Представництва по управлінню
комунальною власністю Одеської
міської ради - 1096,5грн. орендної плати,
675,7грн. пені, 7031,95грн., 187 грн. витрат на
оплату державного мита; 312,5грн. витрат
на ІТЗ судового процесу, в іншій
частині позову відмовлено.

Проте, вказане рішення в добровільному
порядку не виконано, що
підтверджується актом державного
виконавця, згідно із яким ФОП ОСОБА_2
виселено тільки 23.02.2011р. (а.с. 21). В
зв'язку із самовільним, без правових
підстав зайняттям підприємцем
нежилого приміщення, Департамент
комунальної власності Одеської
міської ради звернувся на підставі ч. 2
ст. 785 ЦК України до суду першої
інстанції із позовом про стягнення
неустойки розрахованої за період з
01.06.2009р. по 23.02.2011р., який задоволено в
повному обсязі з підстав наведених в
описовій частині даної постанови.

Положеннями п. 4.7. укладеного сторонами
договору передбачено, що після
закінчення строку дії договору чи у
випадку його дострокового розірвання,
Орендар зобов'язаний у 15-ти денний
строк передати Орендодавцю приміщення
за актом у стані не гіршому, ніж на
момент передачі його в оренду та
відшкодувати Орендодавцеві збитки у
разі погіршення стану або втрати
об'єкта оренди.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 291
Господарського кодексу України та
вимог Цивільного кодексу України, у
разі припинення договору найму наймач
зобов'язаний негайно повернути
наймодавцеві річ у стані, в якому вона
була одержана, з урахуванням
нормального зносу, або у стані, який
було обумовлено в договорі.

Згідно із вимогами позивача, та
висновків господарського суду в
порушення умов договору та вимог
чинного українського законодавства,
підприємець після припинення договору
оренди нежитлового приміщення від
11.01.2005 року № 79р, а саме з
21.04.2009р.(наступний день після спливу 15
денного терміну для добровільного
виселення) добровільно не виконав
зобов'язання та не повернув
департаменту приміщення за актом
приймання-передачі. Фактично
приміщення повернуто лише 23.02.2011 року
відповідно до акту державного
виконавця, тобто до вказаного терміну
підприємець самовільно без правових
підстав займав нежиле приміщення
підвалу, загальною площею 100,9 кв. м, що
розташоване за адресою: АДРЕСА_2.

Відповідно до ст. 785 Цивільного кодексу
України, у разі припинення договору
найму, наймач зобов'язаний негайно
повернути наймодавцеві річ у стані, в
якому вона була одержана, з урахуванням
нормального зносу, або у стані, який
було обумовлено в договорі. Якщо наймач
не виконує обов'язку щодо повернення
речі, наймодавець має право вимагати
від наймача сплати неустойки у розмірі
подвійної орендної плати за
користування річчю за час
прострочення.

Отже, департамент правомірно звернувся
до суду із позовом про стягнення
неустойки згідно розрахунку у сумі
153906,92 грн. за період з 01.06.2009р. по 23.02.2011р.
на підставі наведених норм чинного
законодавства, про що обґрунтовано
зазначено судом першої інстанції.

Між тим, досліджуючи наявні в
матеріалах справи документи, колегія
суддів апеляційної інстанції
встановила, що матеріали справи не
містять доказів повідомлення
відповідача про час і місце всіх
судових засідань проведених судом
першої інстанції, оскільки всі
рекомендовані поштові повідомлення
повертались до суду із відмітками - «за
зазначеною адресою не проживає» Проте,
суд першої інстанції не дослідивши
фактичні обставини не отримання
учасником процесу кореспонденції, що
направлялась судом, прийняв судове
рішення, що оскаржено в апеляційному
порядку.

Обгрунтовуючи доводи апеляційної
скарги в частині неможливості прийняти
участь у судових засіданнях, у зв'язку
із неповідомленням його про час і місце
судових засідань та скористатися
правами передбаченими законодавством
ФОП ОСОБА_2 посилається на те, що в
період розгляду даної справи не
знаходився за адресою
місцезнаходження (АДРЕСА_1), оскільки в
даному приміщенні здійснювалися
ремонтні роботи. Вказані обставини
підтверджуються довідкою Комунального
підприємства "Житлово-комунальний
сервіс" Порто-Франківський" від 14.02.2014р.

На підставі вказаних обставин, в
апеляційній скарзі подана заява про
застосування строків позовної
давності до вимог про стягнення
неустойки згідно із ст. 785 ЦК України.

Згідно із ст. 101 ГПК України у процесі
перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу. Додаткові докази
приймаються судом, якщо заявник
обгрунтував неможливість їх подання
суду першої інстанції з причин, що не
залежали від нього. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обгрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Наявні в матеріалах справи докази, а
саме рекомендовані повідомлення пошти
та довідку комунального підприємства,
колегія суддів вважає належними
доказами неможливості відповідачем в
повному обсязі скористатись правами
передбаченими Господарським
процесуальним кодексом України та
фактично їх реалізувати в рамках
розгляду справи № 916/1285/13 в
суді першої інстанції, а відтак колегія
суддів враховує їх при перегляді
оскарженого рішення.

Згідно із ч. 3 ст. 267 ЦК України
застосування позовної давності
можливе лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення рішення судом.

За приписами п. 2.1. Пленуму Вищого
господарського суду України від 29
травня 2013 року N 10 «Про деякі питання
практики застосування позовної
давності у вирішенні господарських
спорів» у суді апеляційної інстанції
заявити про сплив позовної давності
може сторона у спорі, яка доведе
неможливість подання відповідної
заяви в суді першої інстанції, зокрема
у разі, якщо відповідну сторону не було
належним чином повідомлено про час і
місце розгляду справи місцевим
господарським судом. Тобто,
відповідними роз'ясненнями не
визначено вичерпного переліку підстав,
які суд може врахувати, як поважні для
заявлення заяви про сплив позовної
давності на стадії апеляційного
розгляду.

Таким чином, з урахуванням наведених
норм чинного законодавства , та
роз'яснень з приводу їх застосування,
колегія суддів апеляційної інстанції
вважає, обґрунтованим та правомірним
заявлення відповідачем відповідної
заяви на стадії апеляційного перегляду
за відсутності фактичної можливості
подати таку заяву на стадії розгляду
справи в суді першої інстанції.

Департаментом заявлено позов на
підставі ч. 2 статті 785 Цивільного
кодексу України, якою передбачено, що
якщо наймач не виконує обов'язку щодо
повернення речі, наймодавець має право
вимагати від наймача сплати неустойки
у розмірі подвійної плати за
користування річчю за час
прострочення.

Згідно із п. 4.5. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
29 травня 2013 року N 10 «Про деякі питання
практики застосування позовної
давності у вирішенні господарських
спорів» частиною другою статті 785 ЦК
України передбачено право наймодавця
вимагати від наймача сплати неустойки
в разі невиконання останнім обов'язку
щодо повернення речі. Початок перебігу
позовної давності за відповідною
вимогою визначається за загальним
правилом частини першої статті 261
названого Кодексу (з дня, наступного за
тим днем, коли мало бути виконано
зобов'язання щодо повернення речі), а не
згідно з положенням частини другої
статті 786 ЦК України (з моменту
повернення речі наймачем), оскільки це
положення стосується вимог, зазначених
у частині першій тієї ж статті 786 ЦК
України, а не вимоги про стягнення
згаданої неустойки; Рішенням
Конституційного Суду України від 03.07.2012
N 14-рп/2012 зі справи N 1-20/2012 також
зазначено, що положення статті 786 ЦК
України щодо початку перебігу позовної
давності в один рік застосовується до
вимог наймодавця про відшкодування
збитків у зв'язку з пошкодженням речі,
яка була передана у користування
наймачеві, та вимог наймача про
відшкодування витрат на поліпшення
речі і не поширюється на інші вимоги
наймача та наймодавця, які випливають з
договору найму (оренди). Водночас
господарським судам необхідно мати на
увазі, що відповідна неустойка є
самостійним заходом майнової
відповідальності у сфері орендних
правовідносин, що визначається
законодавцем як подвійна плата за
користування річчю за час
прострочення, і тому щодо неї
застосовується загальна, а не
спеціальна позовна давність.

Отже, з урахуванням наведених
роз'яснень, до даних правовідносин
сторін застосовується загальна
позовна давність у три роки, початок
перебігу якої починається з дня,
наступного за тим днем, коли мало бути
виконано зобов'язання щодо повернення
речі, тобто в даному випадку з 21.04.2009р.,
який є наступним днем після спливу 15
денного терміну для добровільного
виселення згідно із умовами договорами
та пропозицією власника майна від
06.04.2009р.

З огляду на викладене, враховуючи
звернення позивача із позовом до
господарського суду Одеської області
тільки 21.05.2013р., що підтверджується
штампом канцелярії суду першої
інстанції, заяву підприємця подану на
стадії апеляційного перегляду про
застосування строків позовної
давності щодо вимог Департаменту
комунальної власності про стягнення
неустойки на підставі приписів ст. 785 ЦК
України слід задовольнити.

За приписами ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що оскаржене судове рішення
Господарського суду Одеської області
від 05.08.2013р. у справі № 916/1285/13
слід скасувати, у позові відмовити.

Керуючись ст.ст. 85,99,101-105 ГПК України,
суд

Постановив:

Апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_2
задовольнити.

Рішення господарського суду Одеської
області від 05.08.2013р. зі справи № 916/1285/13
скасувати, у задоволенні позову
відмовити.

Постанова в порядку ст.105 ГПК України
набирає законної сили з дня її
прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку.

Повний текст постанови підписано
28.04.2014р.

Головуючий суддяВ.Т. Пироговський
Судді Л.В. Лавриненко І.Г. Філінюк