ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

28.04.14 Справа № 904/1598/14

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю м'ясокомбінат
"ЮВІЛЕЙНИЙ", смт. Ювілейний,
Дніпропетровський район,
Дніпропетровська область

до відповідача-1: Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Лікон-Трейд" м. Харків

відповідача-2: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Інвеста",
с. Новоолександрівка,
Дніпропетровська область

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
відповідача-1: Товариство з обмеженою
відповідальністю "Карпос", м. Харків

про стягнення 23 050, 37 грн.

Суддя Ярошенко В.І.

Представники:

від позивача: Саване О.І. - представник
за дов. № 17/14 від 18.02.14

від відповідача-1: не з'явились

від відповідача-2: не з'явились

від третьої особи: не з'явились

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю м'ясокомбінат
"Ювілейний" звернулось до
господарського суду Дніпропетровської
області з позовом до відповідача-1
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Лікон-Трейд" та
відповідача-2 Товариства з обмеженою
відповідальністю з іноземними
інвестиціями "Інвеста" про стягнення з
відповідача-1 основної заборгованості
у розмірі 23 050, 37 грн., з яких 19319, 76 грн. -
основного боргу, три відсотки річних у
сумі 801, 07 грн., пеню у розмірі 2779, 49 грн.
та інфляційних втрат у сумі 150, 05 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним
виконанням відповідачем-1 своїх
зобов'язань за договором про
переведення боргу № 648-1Д10 від 27.12.2012 в
частині повної та своєчасної сплати
боргу, та відповідачем - 2 своїх
зобов'язань за договором
поручительства № 27/02-13/1 від 27.02.14.

Ухвалою господарського суду від 14.03.14
порушено провадження у справі та її
розгляд призначено на 31.03.2014.

Ухвалою суду від 31.03.2014 залучено до
участі у справі Товариство з обмеженою
відповідальністю «Карпос» у якості
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача-1 та розгляд справи
відкладено на 28.04.2014.

28.04.2014 від позивача надійшла заява про
виправлення описки у прохальній
частині позовної заяви, в якій він
просить викласти прохальну частину
позовної заяви у наступній редакції:
стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Лікон-Трейд» суму
заборгованості у розмірі 22550, 37 грн.
стягнути з солідарно з Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Лікон-Трейд» та Товариства з
обмеженою відповідальністю з ІІ
«Інвеста» суму боргу у розмірі 500 грн.
стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Лікон-Трейд»
судовий збір у розмірі 1827 грн.

28.04.2014 від позивача надійшла заява про
уточнення позовних вимог, в якій він
просить стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Лікон-Трейд» суму боргу у розмірі 23050,
37 та судовий збір у розмірі 1827 грн. та
відмовляється в частині вимог щодо
солідарного стягнення з відповідача-2
суми боргу у розмірі 500 грн.

Частиною 6 статті 22 ГПК України
передбачено, що господарський суд не
приймає, зокрема, відмови від позову,
якщо така дія суперечить законодавству
або порушує чиї-небудь права і
охоронювані законом інтереси.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 80 ГПК України
господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо позивач
відмовився від позову і відмову
прийнято господарським судом.

Перевіривши повноваження особи, яка
підписала заяву про відмову від позову,
на вчинення таких дій, роз'яснивши
присутньому у судовому засіданні
представнику позивача правові
наслідки відмови від позову та
припинення провадження у справі, суд
дійшов висновку, що дана відмова не
суперечить законодавству та не порушує
чиїх-небудь прав і охоронюваних
законом інтересів та приймає її.

Відповідачі-1, 2 явку повноважних
представників у судове засідання не
забезпечили, відзив на позовну заяву та
інші витребуванні судом документи не
надали, про причини неявки суд не
повідомили. Про дату, час та місце
судового засідання був повідомлений
належним чином, що підтверджується
поштовими повідомленнями про вручення
цінних листів з ухвалами суду (арк. с.
56-57).

Крім того, відповідач-2 про дату, місце
та час проведення судового засідання
був повідомлений телефонограмою суду
від 03.04.2014, яка відповідно до п. 3.9.11
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
№ 18, з відміткою про її прийняття
посадовою (службовою) особою сторони, є
належним підтвердженням повідомленням
учасників судового процесу про час та
місце розгляду справи.

Третя особа явку повноважного
представника у судове засідання не
забезпечили, письмові пояснення щодо
обставин викладений у позовній заяві
та інші витребуванні судом документи
не надав, про причини неявки суд не
повідомив. Про дату, час та місце
судового засідання був повідомлений
належним чином, за адресою зазначеною
на офіційному сайті Державного
підприємства "Інформаційно-ресурсний
центр", що відображає інформацію з
Єдиного державного реєстру щодо
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців, а також органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування як юридичних осіб.

Відповідно до ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України справа
розглядається за наявними в ній
матеріалами.

У судовому засіданні 28.04.2014 оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, всебічно та повно з'ясувавши
фактичні обставини справи, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення її по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

27.12.2012 між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Карпос» (далі - третя
особа, первісний боржник), Товариством
з обмеженою відповідальністю
«Лікон-Трейд» (далі - відповідач-1, новий
боржник) та Товариством з обмеженою
відповідальністю м'ясокомбінат
«Ювілейний» (далі - позивач, кредитор)
був укладений договір про переведення
боргу № 648-1Д10 (далі - договір).

Відповідно до п. 1. договору первісний
боржник переводить, а новий боржник
приймає грошовий борг у розмірі 34824, 76
грн., що виник на підставі договору
постачання № 242-09/10 від 01.04.2009 (далі -
основний договір), укладеного між
первісним боржником та кредитором.

Згідно п. 2 договору кредитор не
заперечує проти переведення боргу,
визначеного у пункті 1 договору і,
підписуючи зі своєї сторони договір,
дає свою згоду на переведення
зазначеного боргу в порядку та на
умовах, визначених договором.

Пунктом 3 договору встановлено, що
кредитор зменшує дебіторську
заборгованість первісного боржника
одночасно збільшуючи дебіторську
заборгованість нового боржника на
суму, вказану в п. 1 договору.

У випадку порушення зобов'язання за цим
договором сторони несуть
відповідальність, визначену чинним в
Україні законодавством. Порушенням
зобов'язання є його невиконання або
неналежне виконання, тобто виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (п. 6 договору).

27.02.2013 між Товариством з обмеженою
відповідальністю м'ясокомбінат
«Ювілейний» (далі - кредитор) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю з іноземними
інвестиціями «Інвеста» (далі -
поручитель) був укладений договір
поручительства № 27/02-13/1 (далі - договір
поручительства).

Відповідно до п. 1.1 договору
поручительства поручитель поручається
перед кредитором за виконання
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Лікон-Трейд» (далі -
боржник) його зобов'язання перед
кредитором в розмірі не більше 500 грн.,
що виникли на підставі укладеного між
кредитором та боржником договору, що
обумовлює основне зобов'язання, а саме:
договору про переведення боргу № 648-1Д10
від 27.12.2012 з усіма додатковими угодами
до нього як укладеними на теперішній
час, так і тими, що можуть бути укладені
у майбутньому (далі - договір поставки),
як існуючих в теперішній час, так і тих,
що можуть виникнути в майбутньому.
Поручитель частково відповідає перед
кредитором за порушення боржником
зобов'язання щодо своєчасної оплати
поставленого за основним договором
товару.

Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, за всіма зобов'язаннями
останнього за основним договором в
межах суми, передбаченої в п. 1.1 цього
договору, відшкодування можливих
збитків, сплату пені та інших штрафних
санкції, передбачених умовами
основного договору (п. 1.3 договору
поручительства).

Згідно з п. 1.4 договору поручительства
відповідальність поручителя і
боржника є солідарною.

В будь-якому разі ліміт
відповідальності поручителя за цим
договором обмежується сумою 500 грн. (п.
1.6 договору поручительства).

Цей договір набирає чинності з моменту
його підписання обома сторонами. Строк
дії поруки за цим договором
встановлюється тривалістю 5 (п'ять)
років (розділ 3 договору
поручительства).

Згідно ст. 173 Господарського кодексу
України (далі - ГК України),
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України,
майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 513 Цивільного
кодексу України (далі - ЦК України)
правочин щодо заміни кредитора у
зобов'язанні вчиняється у такій
самій формі, що і правочин, на підставі
якого виникло зобов'язання, право
вимоги за яким передається новому
кредиторові.

Згідно з ст. 514 ЦК України до нового
кредитора переходять права первісного
кредитора у зобов'язанні в обсязі і
на умовах, що існували на момент
переходу цих прав, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Заміна кредитора у зобов'язанні
здійснюється без згоди боржника, якщо
інше не встановлено договором або
законом (ч. 1 ст. 516 ЦК України).

Згідно з приписами ст. 193 ГК України та
ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України
(далі - ЦК України) цивільні та
господарські зобов'язання мають бути
виконані належним чином відповідно до
закону та договору. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

На час розгляду спору у господарському
суді відповідачем не заперечено факт
не надано доказів сплати боргу на суму
19319, 76 грн., а відтак, позовна вимога про
стягнення з відповідача-1 суми
основного боргу за договором про
переведення боргу підлягає
задоволенню в розмірі 19319, 76 грн.

Щодо відмови позивача від позовних
вимог в частині солідарного стягнення
з відповідача-2 суми боргу у розмірі 500
грн. господарський суд зазначає
наступе.

Згідно частин 1, 2 ст. 78 ГПК України
відмова позивача від позову, визнання
позову відповідачем і умови мирової
угоди сторін викладаються в
адресованих господарському суду
письмових заявах, що долучаються до
справи. Ці заяви підписуються
відповідно позивачем, відповідачем
чи обома сторонами. До прийняття
відмови позивача від позову або до
затвердження мирової угоди сторін
господарський суд роз'яснює сторонам
наслідки відповідних процесуальних
дій, перевіряє, чи є повноваження на
вчинення цих дій у представників
сторін.

Частиною 6 статті 22 ГПК України
передбачено, що господарський суд не
приймає, зокрема, відмови від позову,
якщо така дія суперечить законодавству
або порушує чиї-небудь права і
охоронювані законом інтереси.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 80 ГПК України
господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо позивач
відмовився від позову і відмову
прийнято господарським судом.

Оскільки дана заява була прийнята
судом до розгляду, господарський суд
вважає за необхідне провадження у
справі в частині солідарного стягнення
з відповідача-2 боргу у розмірі 500 грн.
припинити.

Частиною 3 ст. 80 ГПК України
встановлено, що про припинення
провадження у справі виноситься
ухвала, в якій мають бути вирішені
питання про розподіл між сторонами
господарських витрат, про повернення
судового збору з бюджету, а також
можуть бути розв'язані питання про
стягнення штрафів, передбачених у
пунктах 4 і 5 частини другої статті 83
цього Кодексу.

За несвоєчасне виконання
відповідачем-1 своїх зобов'язань щодо
оплати боргу за договором про
переведення боргу, позивач нарахував
йому пеню у розмірі 2779, 49 грн.

За приписами ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з частиною першою ст. 547 ЦК
України правочин щодо забезпечення
виконання зобов'язання вчиняється у
письмовій формі.

Відповідно до ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Згідно до положень ч. 2 ст. 551 ЦК України,
якщо предметом неустойки є грошова
сума, її розмір встановлюється
договором або актом цивільного
законодавства.

Отже, ЦК України передбачено
обов'язкове встановлення правочину
щодо забезпечення виконання
зобов'язання у письмовій формі.

Сторонами у договорі № 648-1Д10 від 27.12.2012
про переведення боргу розмір санкцій,
зокрема пені, що підлягає стягненню у
разі порушення грошового зобов'язання
покупцем, не визначено.

За викладених обставин, позовні вимоги
про стягнення з відповідача пені у
розмірі 2779, 49 грн. не підлягають
задоволенню.

Також, за порушення відповідачем-1
виконання умов договору про
переведення боргу, позивачем,
нараховані три відсотки річних у сумі
801, 07 грн. за та інфляційні втрати у
розмірі 150, 05 грн.

Відповідно ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошових
зобов'язань на вимогу кредитора,
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також 3 відсотка річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Передбачене законом право кредитора
вимагати сплати боргу з рахуванням
індексу інфляції та процентів річних є
способами захисту його майнового права
та інтересу, суть яких полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
та отримання компенсації (плати) від
боржника за користування утримуваними
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредиторові.

Тобто, у разі неналежного виконання
боржником грошового зобов'язання
виникають нові додаткові зобов'язання,
які тягнуть за собою втрату
матеріального характеру.

За своїми ознаками, індекс інфляції є
збільшенням суми основного боргу у
зв'язку з девальвацією грошової
одиниці України, а три відсотки річних
є платою за користування чужими
коштами в цей період прострочки
виконання відповідачем його
договірного зобов'язання, і за своєю
правовою природою вони є самостійними
способами захисту цивільних прав і
забезпечення виконання цивільних
зобов'язань.

Відповідно до ст. 55 Господарського
процесуального кодексу України, суд,
перевіривши правильність нарахування
трьох відсотків річних та інфляційних
втрат, задовольняє дані вимоги у
повному обсязі, а саме, три відсотки
річних у сумі 801, 07 грн. та інфляційні
втрати у розмірі 150, 05 грн.

Враховуючи вищевикладені обставини,
суд дійшов висновку, що позовні вимоги
підлягають частковому задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору,
відповідно до ст. 49 ГПК України,
стягуються з відповідача-1 на користь
позивача пропорційно задоволеним
вимогам у розмірі 1606, 69 грн.

Керуючись ст.ст. 22, 44, 49, п. 4 ст. 80, 82-85,
115-117 Господарського процесуального
кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Лікон-Трейд» (61052,
м. Харків, ву Малиновського, 3,
) на користь Товариства
з обмеженою відповідальністю
м'ясокомбінат «Ювілейний» (52005,
Дніпропетровська область, смт.
Ювілейне, вул. Мічуріна, буд. 5, ) основний борг у розмірі
19319, 76 грн. (дев'ятнадцять тисяч триста
дев'ятнадцять грн. 76 к.), три відсотки
річних у сумі 801, 07 грн. (вісімсот одна
грн. 07 к.), інфляційні втрати у розмірі
150, 05 грн. (сто п'ятдесят грн. 05 к.) та 1606, 69
грн. (одна тисяча шістсот шість грн. 69 к.)
витрат по сплаті судового збору.

В іншій частині позову відмовити.

Провадження у справі в частині
солідарного стягнення з відповідача-2
боргу у розмірі 500 грн. припинити.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення десятиденного строку
з дня його підписання і може бути
оскарженим протягом цього строку до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду.

Повне рішення складено 30.04.2014

Суддя В.І. Ярошенко