м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/892/14 22.04.14
За позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Р.Е.Й.В.-техно
до публічного акціонерного
товариства "БМ БАНК"
за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні позивача товариства з
обмеженою відповідальністю "Р.Е.Й.В"
про визнання припиненим
Суддя
при секретарі судового засідання
від позивача - не з'явився;
від відповідача - Порало Т.І. за дов.
№05/212 від 24.12.2013;
від третьої особи - не з'явився;
Господарським судом міста Києва
розглядається справа за позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю "Р.Е.Й.В.-техно до
публічного акціонерного товариства "БМ
БАНК" про визнання припиненою поруку за
договором № 22-2007/DС-1 від 16.03.2007 року.
До початку розгляду справи по суті
позивач змінив підставу позову, а саме
добавив ще оду обставину, з якою він
пов»язує припинення поруки, а саме
збільшення обсягу відповідальності
поручителя без його згоди в зв»язку з
продовженням строку дії кредитного
договору до 28.02.2013.
Відповідач проти позову заперечує,
посилаючись на те, що поручитель
ознайомлений зі всіма умовами
кредитного договору, погодженими
сторонами умовами договору поруки
надав згоду на фактичне продовження
строку повернення кредитних коштів,
засновники боржника та поручителя є
одними й тими ж особами, даний позов є
спробою затягнути розгляд справи про
стягнення грошових коштів в
Тернопільському міськрайонному суді.
Залучений до участі у справі в якості
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача, позичальник за
кредитним договором - ТОВ «Р.Е.Й.В.»
заперечень з приводу наявності
заборгованості за кредитним договором
не надав , разом з тим посилається на те,
що поручитель згоди на збільшення
обсягу відповідальності в зв»язку з
продовженням строку дії кредитного
договору не надавав.
16 березня 2007 року між позивачем та АТ
«БМ Банк» укладено договір поруки
№22-2007/DC - 1 в забезпечення зобов'язань
товариства з обмеженою
відповідальністю «Р.Е.И.В.» (боржник) по
Договору не відновлюваної кредитної
лінії № 2007-22/ DC від 16.03.2007 року, за
умовами якого банк надав позичальнику
кошти у межах ліміту кредитування в
розмірі 1 000 000,00 Євро (один мільйон Євро)
з оплатою 5 % річних до дати
фінансування акредитиву Виконуючим
банком; в розмірі LIBOR (EUR) 6М + 4 % річних ,
починаючи з дати фінансування
акредитиву Виконуючим банком; в
розмірі LIBOR (EUR 1Y + 8% річних , починаючи з
дати виконання Банком платежу за
акредитивом терміном до 02 березня 2010
Згідно п. 1.4. нової редакції Договору не
відновлюваної кредитної лінії № 2007-22/ DC
від 16.03.2007 року , яка викладена в
Додатковому договорі №18 від 30.03.2012 року
передбачено , що кредит в сумі 928 000,00
Євро повертається позичальником на
Банк» , МФО 380913 не пізніше 28 лютого 2013
року відповідно до графіку.
Таким чином з урахуванням змін
внесених до умов Договору не
відновлюваної кредитної лінії № 2007-22/ DC
від 16.03.2007 року строк повернення
кредиту сторонами визначений 28 лютого
В зв'язку з тим, що зміни до договору
поруки не вносились, позивач вважає що
, по-перше Банк втратив право на
звернення з вимогою до поручителя в
зв'язку з тим, що не звернувся в 6-ти
місячний строк, тобто до 03.09.2010 , а
по-друге, в зв»язку з продовженням
сторонами строку повернення кредиту до
28.02.2013 збільшився обсяг
відповідальності поручителя зі
збільшенням нарахованих процентів за
користування кредитом, на що він згоди
Суд з заявленими вимогами позивача
погодитись не може, виходячи з
наступного: згідно з п. 1.1. Договору
поруки Поручитель поручається перед
кредитором (Банком) за своєчасне та
повне виконання боржником
(Позичальником) зобов'язань за
Кредитним договором, а також
додатковими договорами до нього, що
укладені та можуть бути укладені в
майбутньому. Із визначення та
тлумачення термінів погодженими
сторонами в Договорі поруки,
вбачається що «Зобов'язання», за яке
поручився Поручитель, це зобов'язання
боржника (Позичальника) перед
кредитором (Банком) що випливає з
Кредитного договору та усіх додаткових
договорів, додатків, змін та доповнень
до нього, а саме: здійснення погашення
кредиту в строк та на умовах визначених
у Кредитному договорі, сплати
процентів за користування кредитом, у
розмірах та на умовах зазначених
Кредитному договорі, штрафи, пені,
комісійні винагороди в розмірі та в
строки визначені кредитним договором,
та інші платежі у розмірі та на умовах
зазначених у Кредитному договорі.
Строком виконання зобов'язання є
строки встановлені Кредитним
договором. Поручителем, в свою чергу, є
сторона Договору поруки, яка бере на
себе прямі зобов'язання відповідати
перед кредитором (Банком) по
зобов'язаннях Боржника по Кредитному
Відповідно до Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №5 від 30.03.2012 «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають з
кредитних відносин», припинення
договору поруки пов'язується зі зміною
забезпеченого зобов'язання за
відсутності згоди поручителя на таку
зміну та за умови збільшення обсягу
відповідальності поручителя. При цьому
обсяг зобов'язання поручителя
визначається як умовами договору
поруки, так і умовами основного
договору, яким визначено обсяг
зобов'язань боржника, забезпечення
виконання яких здійснює поручитель.
Проте якщо в договорі поруки
передбачено, зокрема, можливість зміни
розміру процентів за основним
зобов'язанням і строків їх виплати тощо
без додаткового повідомлення
поручителя та укладення окремої угоди,
то ця умова договору стала результатом
домовленості сторін (банку і
поручителя), а отже, поручитель дав
згоду на зміну основного зобов'язання.
В Договорі поруки, сторони погодили що
сума кредиту, процентна ставка за
користування кредитними коштами та
строки повернення кредиту, передбачено
умовами Кредитного договору. Будь-яких
інших домовленостей між Банком та
Поручителем, щодо суми кредиту,
процентів за користування кредитними
коштами та строків повернення кредиту,
сторонами встановлено не було.
Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони
є вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.
Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України,
кредитору належить пред'явити вимогу
до поручителя у шестимісячний строк
від дня настання строку виконання
основного зобов'язання. Згідно з п. 24
Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №5 від 30.03.2012 «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають з
кредитних відносин», порука
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання не
пред'явить вимоги до поручителя (ч.4 ст.
559 ЦК України). При вирішенні таких
спорів суд має враховувати, що згідно
зі статтею 526 ЦК зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору. Отже, якщо
кредитним договором не визначено інші
умови виконання основного
зобов'язання, то у разі неналежного
виконання позичальником своїх
зобов'язань за цим договором строк
пред'явлення кредитором до поручителя
вимоги про повернення отриманих у
кредит коштів має обчислюватися з
моменту настання строку погашення
зобов'язання у повному обсязі.
Строк виконання основного зобов'язання
за Кредитним договором і Договором
поруки настав 28.02.2013. Банк 23.08.2013
пред'явив позов в Тернопільський
міськрайонний суд Тернопільської
області про стягнення кредитної
заборгованості у т.ч з поручителя, що не
заперечувалося сторонами в судовому
Відповідно до ч.1. ст. 559 ЦК України
порука припиняється з припиненням
забезпеченого нею зобов»язання, а
також у разі зміни зобов»язання без
згоди поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
Вимоги Позивача про визнання договору
поруки припиненим у зв'язку із
укладенням між Банком та Боржником
додаткової угоди № 18 до кредитного
договору, у зв'язку з чим, як вказує
Позивач, відповідальність поручителя
збільшилась є необґрунтованою,
оскільки до Кредитного договору було
укладено 19 додаткових угод, які в т.ч.
продовжували строки повернення
кредитних коштів. Так, додатковою
угодою № 13 від 01.03.2010 до Кредитного
договору, було встановлено що кредит
надається на строк до 02.04.2010. Додаткова
угода № 14 від 31.03.2010 встановлювала, що
кредит надається строком до 02.05.2010, та
ін.( додані до матеріалів справи).
Проте, Позивач посилається саме на
додаткову угоду № 18 до кредитного
договору, вказуючи що саме вона змінила
обсяг відповідальності Поручителя та
продовжила строки виконання
зобов'язання за Кредитним договором.
Обґрунтування такої своєї позиції щодо
збільшення обсягу відповідальності
Поручителя саме у зв'язку з укладенням
додаткової угоди № 18 до Кредитного
договору, Позивач не надає.
У відповідності до п. 1.2 Договору поруки
у разі порушення Боржником зобов'язань
за Кредитним договором Боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники.
Також сторони Договору поруки
погодили, що Поручитель та Боржник
залишаються зобов'язаними перед
Кредитором до тих пір поки всі
зобов'язання по Кредитному договору не
будуть виконані (п. 3.2 Договору поруки),
що узгоджується із вимогами ст. 543
Цивільного кодексу України.
Крім того, сторони Договору поруки
встановили заборону на припинення
поруки без припинення забезпеченого
нею зобов'язання (п. 4.5 Договору Поруки).
Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.
Як слідує із наданих суду витягів
з Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб -підприємців,
статуту товариства з обмеженою
відповідальністю «Р.Е.Й.В.» , протоколу
№10 загальних зборів учасників ТОВ
«Р.Е.Й.В.- техно» учасниками обох
товариств є одні і ті ж особи, тобто
підприємства пов»язані між собою
одними й тими ж засновниками, виходячи
з чого слід зробити висновок про
взаємну узгоджену дію боржника та
поручителя при укладенні та
продовженні кредитної угоди, договору
Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку про відмову в задоволенні
позову про визнання припиненою поруки
за договором поруки № 22-207/DC-1від 16.03.2007.
Судові витрати відповідно до ст. 49 ГПК
України покладаються на позивача.
Керуючись статтею 124 Конституції
України, статтями 35, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд
У задоволенні позову відмовити.
Повне рішення складено 25.04.2014.
Суддя