ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 23» квітня 2014 р.
Справа №922/12/14

Колегія суддів у складі:головуючий
суддя Бондаренко В.П., суддя Россолов
В.В., суддя Тихий П.В.,

При секретарі Голозубовій О.І.,

За участі представників сторін:

Позивач - не з'явився,

Відповідач - Вязьомов Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу відповідача (вх. №754
Х/1-42) на рішення господарського суду
Харківської області від 03.03.2014 року у
справі №922/12/14

за позовом Дочірньої компанії «Газ
України» НАК «Нафтогаз України», м.
Київ,

до: Відкритого акціонерного товариства
«Турбоатом», м. Харків,

про стягнення 16820,09 грн.,-

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2014 року Дочірня компанія "Газ
України" НАК "Нафтогаз України"
звернулась до господарського суду
Харківської області з позовною заявою
до Відкритого акціонерного товариства
"Турбоатом" про стягнення 16820,09 грн., з
яких: 14703,76 грн. основного боргу; 1132,75
грн. пені; 15,78 грн. інфляційні витрати;
967,80 грн. 3% річних. Судові витрати
позивач просить суд покласти на
відповідача. Позовні вимоги
обґрунтовує неналежним виконанням
відповідачем умов договору поставки
природного газу №11/Б-120ПР-02 від 30.08.2011
року щодо оплати поставленого
природного газу.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 03.03.2014 року у
справі №922/12/14 (судді Добрелі Н.С.) позов
задоволено повністю. Стягнуто з
Відкритого акціонерного товариства
«Турбоатом» на користь Дочірньої
компанії «Газ України» НАК «Нафтогаз
України» 14703,76 грн. суми основної
заборгованості, 1132,75 грн. суми пені, 15,78
грн. суми інфляційних витрат, 967,80 грн.
суми 3% річних та 1720,50 грн. витрат зі
сплати судового збору. Вирішено видати
наказ після набрання рішенням законної
сили.

Відповідач із вказаним рішенням
місцевого господарського суду не
погодився та подав до Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення господарського суду
Харківської області від 03.03.2014 року у
справі №922/12/14 та прийняти нове рішення,
яким відмовити у позові.

В обґрунтування апеляційної скарги
апелянт посилається на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права при прийнятті оскаржуваного
рішення.

Зокрема, апелянт зазначає, що позовна
заява подана юридичною особою, чию
діяльність на даний час припинено,
оскільки згідно з Наказом Міністерства
енергетики та вугільної промисловості
України №545 від 26.07.2012 року припинено
діяльність Дочірньої компанії «Газ
України» НАК «Нафтогаз України» шляхом
реорганізації - перетворення в
Публічне акціонерне товариство
«Синтез-Газ України».

Окрім того, скаржник посилається на те,
що оскільки кредитором по договору
№11/Б-120 ПР-02 від 30.08.2011 року допущено
прострочення виконання зобов'язання за
договорами постачання природного газу
№11/11-273 ПР-01 від 28.01.2011 року, №11/11-290 ПР-02
від 27.04.2011 року, №11/Б-115 ПР-01 від 30.08.2011
року перед ВАТ «Турбоатом», апелянт
утримався від виконання зобов'язання
перед ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз
України» за договором 11/Б-120 ПР-02.

Від позивача - ДК «Газ України» НАК
«Нафтогаз України» до суду надійшов
відзив на апеляційну скаргу (вх. №2590
від 31.03.2014 року), де позивач заперечує
проти задоволення апеляційної скарги
та просить рішення місцевого
господарського суду залишити без змін.
Судові витрати покласти на ВАТ
«Турбоатом».

До судового засідання, яке відбулося
23.04.2014 року, з'явився відповідач.
Позивач не з'явився, про час та місце
розгляду справи повідомлений належним
чином.

Постановою Пленуму Вищого
господарського суду «Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» неявка у судове
засідання однієї із сторін, належним
чином повідомленої про час та місце
цього засідання, не перешкоджає такому
переходові до розгляду позовних вимог,
якщо у господарського суду відсутні
підстави для відкладення розгляду
справи, передбачені ч. 1 ст. 77 ГПК
України.

Оскільки, всі учасники судового
процесу були належним чином
повідомлені про час та місце розгляду
апеляційної скарги, проте позивач не
скористався своїми правами,
передбаченими статтею 22
Господарського процесуального кодексу
України та виходячи з того, що явка
сторін не визнавалася обов'язковою
судом, а участь в засіданні суду (як і
інші права, передбачені статті 22 ГПК
України) є правом, а не обов'язком
сторони, колегія суддів дійшла
висновку про можливість розгляду
апеляційної скарги по суті за
відсутності позивача за наявними у
справі доказами.

Дослідивши матеріали справи, а також
викладені в апеляційній скарзі доводи
відповідача, перевіривши правильність
застосування господарським судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, а також повноту
встановлення обставин справи та
відповідність їх наданим доказам, та
повторно розглянувши справу у
відповідності до вимог статті 101 ГПК
України, колегія суддів встановила
наступне.

30.08.2011 року між Дочірньою компанією
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" (позивач) та
Відкритим акціонерним товариством
"Турбоатом" (відповідач) було укладено
договір поставки природного газу №
11/Б-120 ПР-02, у відповідності до умов
якого позивач зобов'язується поставити
відповідачу імпортований природний
газ за кодом згідно з УКТ ЗЕД ,
ввезений на митну територію України
позивачем, а відповідач зобов'язується
прийняти та оплатити природний газ в
обсязі, зазначеному у п. 1.2 цього
договору.

Відповідно до п. 3.1 договору ціна за 1000
куб.м. природного газу становить 3023,50
грн. без урахування податку на додану
вартість, збору у вигляді цільової
надбавки до затвердженого тарифу на
природний газ, тарифів на
транспортування, розподіл і постачання
природного газу, крім того: - збір у
вигляді цільової надбавки до
затвердженого тарифу на природний газ -
2%; - податок на додану вартість за
ставкою - 0%.

Крім того, тариф на транспортування
природного газу магістральними та
розподільними трубопроводами - 285,00
грн., крім того ПДВ - 20%.

Відповідно до п. 4.1 договору оплата за
природний газ з врахуванням вартості
транспортування територією України
провадиться відповідачем виключно
грошовими коштами в такому порядку: за
серпень 2011 року - протягом трьох
банківських днів з дати укладення
цього договору; за вересень 2011 року -
оплата в розмірі по 34% від вартості
запланованих місячних обсягів
проводяться протягом трьох
банківських днів з дати укладення
цього договору; оплата в розмірі по 33%
від вартості запланованих місячних
обсягів проводиться до 5 числа та до 15
числа поточного місяця поставки.

Остаточний розрахунок за спожитий газ
з урахуванням вартості
транспортування територією України
здійснюється на підставі акту
приймання - передачі газу до 5 числа
місяця, наступного за місцем поставки
газу.

Відповідно до п. 5.1 договору строк
поставки газу: з 06.08.2011 року по 30 вересня
2011 року включно.

Додатком до договору № 1 сторони
узгодили умови поставки і обліку газу
та інші права та обов'язки сторін.

Додатковою угодою № 1 до договору,
сторони внесли зміни до договору
поставки природного газу № 11/Б-120 ПР-02
від 30.08.2011 року.

Пунктом 1 додаткової угоди № 1 викласти
п. 1.2 договору в наступній редакції: " 1.2
позивач передає відповідачу в період з
06.08.2011 року по 31.10.2011 року природний газ
з урахуванням вартості його
транспортування в обсязі до 10.477 тис.
куб.м., в тому числі по місяцях. У зв'язку
з набуттям чинності Закону України від
20.09.2011 року № 3741-VI постачання
природного газу в період з 01.10.2011 року
по 10.10.2011 року буде здійснюватись за
окремим договором".

Пунктом 2 додаткової угоди № 1
доповнити пункт 3.1 договору підпунктом
3.1.1 такого змісту: " 3.1.1 в період з 11.10.2011
року по 31.10.2011 року ціна за 1000 куб. м.
природного газу становить 3382,00 грн. до
сплати за 1000 куб. м. природного газу -
3751,94 грн., крім того ПДВ на
транспортування природного газу
магістральними та розподільними
трубопроводами - 20%, всього з ПДВ на
транспортування природного газу
магістральними та розподільними
трубопроводами - 3812,40 грн."

Пунктом 3 додаткової угоди № 1 викласти
пункт 5.1 договору в такій редакції: " 5.1
строк поставки газу: з 06.08.2011 року по
31.10.2011 року включно".

Пунктом 4 додаткової угоди доповнено п.
№ 4.1 договору підпунктом 4.1.1,
відповідно до якого остаточний
розрахунок за спожитий газ
здійснюється на підставі акту
приймання - передачі газу до 5 листопада
2011 року.

Згідно з п.7.1. Договору, ст.231
Господарського кодексу України, ст.ст.
258, 549-551 Цивільного кодексу України та
п.7.3.1. Договору в разі порушення
Покупцем умов п.4.1. Договору, Покупець
зобов'язується (крім суми
заборгованості) сплатити пеню, у
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла в період, за кий
сплачується пеня, від суми
простроченого платежу, за кожен день
прострочення платежу.

На виконання умов зазначеного договору
позивачем поставлено природний газ на
загальну суму 24703,76 грн., що
підтверджується актом передачі -
приймання природного газу від 31.08.2011
року на суму 11079,59 грн.; актом передачі -
приймання природного газу від 30.09.2011
року на суму 7684,45 грн.; акт передачі -
приймання природного газу від 31.10.2011
року на суму 5939,72 грн., в яких зазначена
підстава договір № 11/Б-120 ПР-02 від 30.08.2011
року.

Сторонами спірного договору №11/Б-120
ПР-02 від 30.08.2011 року підписані та
скріплені печатками акти передачі -
приймання природного газу від 31.08.2011
року, від 30.09.2011 року, від 31.10.2011 року, які
стосуються безпосередньо цього
договору.

Відповідач в порушення п.4.1 договору
свої зобов'язання належним чином не
виконав, а здійснив лише часткове
погашення в сумі 10000,00 грн., що
підтверджується випискою з особового
рахунку позивача.

Внаслідок неналежного виконання
відповідачем своїх зобов'язань за
договором у нього утворився борг перед
позивачем в сумі 14703,73 грн. (основна
заборгованість), що й стало підставою
для звернення останнього до суду.

Згідно розрахунку, наданого позивачем,
загальна сума пені складає 1132,75 грн.,
інфляційних - 15,78 грн., 3% річних - 967,80 грн.

За вимогами ч. 1 ст. 712 Цивільного
кодексу України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до 2 ст. 712 Цивільного
кодексу України, до договору поставки
застосовуються загальні положення про
купівлю - продаж, якщо інше не
встановлено договором, законом або не
випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно ст. 530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу
України встановлено, що зобов'язання
має ґрунтуватися на засадах
добросовісності, розумності та
справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов`язання
(неналежне виконання).

За приписами ст.193 Господарського
кодексу України та ст. 526 Цивільного
кодексу України, яка містить
аналогічні положення, зобов'язання
повинні виконуватися належним чином
відповідно до закону, інших актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Приймаючи до уваги доведеність факту
поставки з боку позивача природного
газу згідно вище перелічених актів
передачі - приймання та неповного
розрахунку відповідачем з позивачем
за отриманий природний газ за цими
актами, колегія суддів вважає вимоги
позивача щодо стягнення з відповідача
заборгованості у розмірі 14703,76 грн.
обґрунтованими, правомірними, доведені
матеріалами справи, не спростованими
відповідачем та такими, що підлягають
задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача,
нарахованих позивачем 967,80 грн. 3% річних
та 15,78 грн. суми інфляційних витрат,
слід зазначити наступне.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено,
що боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Приймаючи до уваги встановлений факт
прострочення відповідачем виконання
основного грошового зобов'язання,
вимоги про стягнення з нього 3% річних в
сумі 967,80 грн. та інфляційних витрат в
сумі 15,78 грн., заявлені позивачем
обґрунтовано, доведені матеріалами
справи, вірно нараховані та підлягають
задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача,
нарахованих позивачем 1132,75 грн. пені,
колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 7.3.1 договору передбачена
відповідальність сторін, а саме у разі
порушення відповідачем умов п. 4.1
договору, відповідач зобов'язується
сплатити пеню у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ, що діяла в період,
за який сплачується пеня, від суми
простроченого платежу за кожен день
прострочення платежу.

Відповідно до ст. 611 ЦК одним з
наслідків порушення зобов'язань є
сплата неустойки, розмір якої
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Згідно ст. 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" розмір
пені, передбачений статтею 1 цього
Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Зважаючи на вищевикладене, позивачем
обґрунтовано нараховано відповідачу
пеню на суму заборгованості у розмірі
1132,75 грн., розрахунок пені перевірено
судом з урахуванням вимог діючого
законодавства.

Відтак, місцевий господарський суд
правомірно задовольнив позовні вимоги
та стягнув з Відкритого акціонерного
товариства «Турбоатом» на користь
Дочірньої компанії «Газ України» НАК
«Нафтогаз України» 14703,76 грн. суми
основної заборгованості, 1132,75 грн. суми
пені, 15,78 грн. суми інфляційних витрат,
967,80 грн. суми 3% річних.

В апеляційній скарзі апелянт заперечує
проти висновків суду першої інстанції
щодо прострочення виконання
зобов'язання за договором №11/Б-120 ПР-02
від 30.08.2011 року, та посилається на те, що
оскільки кредитором по договору №11/Б-120
ПР-02 від 30.08.2011 року допущено
прострочення виконання зобов'язання за
іншими договорами постачання
природного газу №11/11-273 ПР-01 від 28.01.2011
року, №11/11-290 ПР-02 від 27.04.2011 року, №11/Б-115
ПР-01 від 30.08.2011 року перед ВАТ
«Турбоатом», апелянт утримався від
виконання зобов'язання перед ДК «Газ
України» НАК «Нафтогаз України» за
договором 11/Б-120 ПР-02.

Колегія суддів критично ставиться до
такої позиції відповідача, оскільки
підставою цього позову є саме договір
№11/Б-120 ПР-02, а не інші договори укладені
між позивачем та відповідачем. Тобто,
невиконання зобов'язань ДК «Газ
України» за іншими договорами не є
предметом розгляду у даній судовій
справі, а тим більше не є підставою для
невиконання з боку відповідача
зобов'язань за договором №11/Б-120 ПР-02.

Також у своїх запереченнях посилається
на те, що позовна заява про стягнення з
відповідача боргу та штрафних санкцій
за договором поставки природного газу
подана юридичною особою, чию
діяльність на теперішній час
припинено, тобто, позивач не має жодних
правових підстав для підтримання
позовних вимог, оскільки він є
неналежним позивачем, а тому
відповідач просить суд припинити
провадження у справі на підставі п. 6 ст.
80 ГПК України.

Проте, колегія суддів спростовує таке
твердження, у зв'язку з наступним.

Згідно ч.4 ст.91 ЦК України цивільна
правоздатність юридичної особи
виникає з моменту її створення і
припиняється з дня внесення до Єдиного
державного реєстру запису про її
припинення.

Відповідно ч.2 ст. 104 ЦК України юридична
особа є такою, що припинилася, з дня
внесення до єдиного державного реєстру
запису про її припинення.

Вказана норма кореспондується з ч.2 ст.
33 Закону України "Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців", відповідно до якої
вказується, що юридична особа є такою,
що припинилася, з дати внесення до
Єдиного державного реєстру запису
про державну реєстрацію припинення
юридичної особи.

Згідно наказу Міністерства енергетики
та вугільної промисловості України №989
від 23.12.2013 року «Про внесення змін до
наказу Міненерговугілля від 26.07.2012 року
№545», який наявний в матеріалах справи,
строк реорганізації ДК «Газ України»
продовжено до 31.12.2014 року.

Окрім того, Господарським судом
Харківської області здійснено запит на
отримання спеціального витягу щодо
відомостей про юридичну особу - Дочірню
компанію "Газ України" Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України" з ЄДР, станом на час розгляду
справи у суді першої інстанції.

У наданому на запит суду Витягу з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців
зазначено, що діяльність юридичної
особи - Дочірньої компанії "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" не припинено, про що
свідчить відсутність запису про
державну реєстрацію припинення
юридичної особи.

Враховуючи викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що позивач у
відповідності до ст. 1 ГПК України має
право на звернення до суду з
відповідним позовом, оскільки
юридична особа - Дочірня компанія "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" не
припинила свою діяльність, як суб'єкт
господарювання, а тому відсутні
підстави для припинення провадження у
справі на підставі п. 6 ст. 80 ГПК України.

Таким чином, колегія суддів зазначає,
що місцевий господарський суд,
приймаючи оскаржуване рішення,
повністю дослідив обставини, які мають
значення для справи, правильно
застосував норми матеріального та
процесуального права, а тому підстави
для скасування або зміни вказаного
рішення відсутні.

Враховуючи викладене та керуючись
статтями 33, 43, 99, 101, пунктом 1 статті 103,
статтею 105 Господарського
процесуального кодексу України,
колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без
задоволення.

Рішення господарського суду
Харківської області від 03.03.2014 року у
справі №922/12/14 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з
дня її прийняття і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
господарського суду України.

Повний текст постанови складено 28.04.2014
року.

Головуючий суддя
Бондаренко В.П.

Суддя
Россолов В.В.

Суддя
Тихий П.В.