ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2014 р.
Справа № 917/2543/13

За позовом Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1, АДРЕСА_1

до Кременчуцької центральної районної
лікарні, 39627, Полтавська область, м.
Кременчук, пр. Полтавський, 40

Третя особа без самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідача
Управління Державної казначейської
служби України у Кременчуцькому
районі, 39600, Полтавська область, м.
Кременчук, вул. Леніна, 14/23

про стягнення 418689,01 грн.

Головуючий суддя Гетя Н.Г.

Суддя Плотницька Н.Б.

Суддя Сірош Д.М.

Представники:

від позивача: ОСОБА_3

від відповідача: Совенко О.П.

від третьої особи: не з'явився

В судовому засіданні 15.04.2014 року після
виходу з нарадчої кімнати на підставі
ст. 85 ГПК України судом оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Суть справи: розглядається позовна
заява про стягнення 418689,01 грн. боргу за
договором підряду № 108 від 17.04.2012 року, в
т.ч. 390524,40 грн. основного боргу та 28164,61
грн. пені.

Представник позивача підтримав
позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача в судових
засіданнях і наданих до суду відзиві на
позов № 01-212/131 від 15.01.2014 року (т. 1, а.с.
59-61) та доповненні до нього за № 01-21/355
від 10.02.2014 року (т. 1, а.с. 163-164) проти
задоволення позову заперечує,
посилаючись на порушення умов договору
з боку позивача, зокрема в частині
строків виконання робіт, недійсність
актів виконаних робіт у зв'язку з
відкликанням підписів відповідача на
даних актах, зменшення суми за спірним
договором внаслідок взяття
відповідачем додаткових фінансових
зобов'язань за цим договором, а також
відсутність вини відповідача у
несвоєчасній оплаті виконаних
позивачем робіт.

Третя особа повноважного представника
в судове засідання не направила, хоча
була належним чином повідомлена про
дату, час та місце розгляду даної
справи, про що свідчить повідомлення
про вручення поштового відправлення (т.
2, а.с. 73).

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши представників сторін та
третьої особи, суд встановив:

17.04.2012 року між Кременчуцькою
центральною районною лікарнею
(відповідач, замовник) та Фізичною
особою - підприємцем ОСОБА_1 (позивач,
підрядник) був укладений договір
підряду за № 108 (т. 1, а.с. 10), відповідно
до якого підрядник зобов'язався за
дорученням замовника виконати
капітальний ремонт хірургічного
відділення Кременчуцької ЦРЛ, а
замовник - прийняти та оплатити
виконані роботи (п. 1.1. договору).

Згідно п. 13.1. вказаного договору
підряду № 108 від 17.04.2012 року (далі -
договір) в редакції додаткової угоди
б/н від 29.12.2012 року (т. 1, а.с. 11) даний
договір діє до 31.12.2012 року, але до
повного виконання сторонами своїх
зобов'язань.

Положеннями п. 3.1. договору строк
виконання обумовлених цим договором
робіт встановлено сторонами до 31.12.2012
року. Водночас згідно п. 3.3. договору
датою закінчення робіт вважається дата
оформлення акту виконаних робіт.

Відповідно до п. 2.2. договору в редакції
додаткової угоди б/н від 29.12.2012 року
загальна сума договору складає 557892,00
грн., і може бути зменшена залежно від
реального фінансування та складає на
2012 рік - 167367,60 грн., на 2013 рік - 390524,40 грн.
Сума договору була погоджена сторонами
шляхом підписання відповідних
кошторисів (т. 1, а.с. 83-157).

Згідно із п. 5.1. договору оплата за
виконані підрядником роботи
здійснюється замовником на основі
актів виконаних робіт (КБ-2в і довідки
КБ-3), підписаних представниками сторін,
на протязі 3 банківських днів після їх
підписання відповідно до п. 1 ст. 49 БК
України.

Як зазначається у позові та
підтверджується наданою до справи
копією банківської виписки по рахунку
(т. 1, а.с. 44), в квітні 2012 року
відповідачем на підставі п. 5.2. договору
було проведено частковий розрахунок у
вигляді попередньої оплати за
матеріали на суму 167367,60 грн. Наданий до
справи акт приймання виконаних
будівельних робіт, підписаний
сторонами 16.07.2012 року (т. 2, а.с. 5-9),
свідчить про те, що роботи на вказану
суму були виконані позивачем.

В березні 2013 року (10-го та 11-го числа)
сторонами були підписані акт приймання
виконаних будівельних робіт і довідка
про вартість виконаних будівельних
робіт /та витрати/ на загальну суму
390524,40 грн. (т. 1, а.с. 12, 20-43). Дані роботи
відповідачем не оплачені.

Позивач неодноразово звертався до
відповідача з вимогами оплатити
виконані роботи, зокрема листом № 107
від 23.10.2013 року (т. 1, а.с. 45) відповідачеві
було надіслано рахунок № 23/10 на суму
390524,40 грн. (т. 1, а.с. 46). Вказаний рахунок
був отриманий відповідачем 28.10.2013 року,
про що свідчить відповідна відмітка на
повідомленні про вручення поштового
відправлення (т. 1, а.с. 45), але залишений
без оплати.

За таких обставин позивач прохає
стягнути з відповідача (з урахуванням
заяви про зменшення розміру позовних
вимог) суму основного боргу в розмірі
390524,40 грн. та нараховану за період з
15.03.2013 року по 15.09.2013 року пеню в розмірі
28164,61 грн.

Відповідно до ст. 11 ЦК України та ст. 174
ГК України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші угоди (правочини),
передбачені законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 629 ЦК України
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

За змістом ст. 837 ЦК України за
договором підряду одна сторона
(підрядник) зобов'язується на свій
ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник у свою чергу - прийняти та
оплатити виконану роботу. Договір
підряду може укладатися на
виготовлення, обробку, переробку,
ремонт речі, виконання іншої роботи з
переданням її результату замовникові.

Відповідно до положень ст. 875 ЦК України
за договором будівельного підряду
підрядник зобов'язується збудувати і
здати у встановлений строк об'єкт або
виконати інші будівельні роботи
відповідно до проектно-кошторисної
документації, а замовник
зобов'язується надати підрядникові
будівельний майданчик (фронт робіт),
передати затверджену
проектно-кошторисну документацію, якщо
цей обов'язок не покладається на
підрядника, прийняти об'єкт або
закінчені будівельні роботи, а також
оплатити їх. Договір будівельного
підряду укладається на проведення
нового будівництва, капітального
ремонту, реконструкції (технічного
переоснащення) підприємств, будівель
(зокрема житлових будинків), споруд,
виконання монтажних,
пусконалагоджувальних а також інших
робіт, нерозривно пов'язаних з
місцезнаходженням об'єкта.

Згідно ст. ст. 509, 510 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу. Зобов'язання має грунтуватися
на засадах добросовісності, розумності
та справедливості. Сторонами у
зобов'язанні є боржник і кредитор.

У відповідності до ст. ст. 525, 526 ЦК
України та ст. 193 ГК України
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином, в установлений строк,
відповідно до закону, інших правових
актів, договору, одностороння відмова
від виконання зобов'язання не
допускається, крім передбачених
законом випадків.

Відповідно до ст. 854 ЦК України замовник
зобов'язаний сплатити підрядникові
обумовлену ціну після остаточної здачі
роботи за умови, що роботу виконано
належним чином і в погоджений строк
або, за згодою замовника, - достроково,
якщо договором підряду не передбачена
попередня оплата виконаної роботи або
окремих її етапів.

У відповідності до положень ч. 4 ст. 879 ЦК
України оплата робіт (за договором
будівельного підряду) провадиться
після прийняття замовником
збудованого об'єкта (виконаних робіт),
якщо інший порядок розрахунків не
встановлений за погодженням сторін.

Нормою ч. 4 ст. 882 ЦК України визначено,
що передання робіт підрядником і
прийняття їх замовником оформляється
актом, підписаним обома сторонами.

Згідно приписів ч. 1 ст. 530 ЦК України
якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, воно підлягає
виконанню у цей строк (термін).

Як вже зазначалось, обов'язок
відповідача своєчасно і в повному
обсязі здійснити оплату робіт також
строки його виконання встановлено п. п.
1.1., 5.1., 8.2. спірного договору тощо.

Відповідно до ст. ст. 610-612 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом. У разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Наданими до справи доказами
підтверджуються факт існування між
сторонами заснованих на договорі
правовідносин з приводу виконання
підрядних робіт, обсяги та вартість
виконаних робіт, факт наявності
заборгованості в розмірі 390524,40 грн. за
виконані згідно договору роботи та
факт прострочення виконання грошових
зобов'язань відповідачем.

Заперечення відповідача стосовно
недійсності акта приймання виконаних
будівельних робіт від 10-11.03.2013 року на
суму 390524,40 грн. внаслідок відкликання
підпису на цьому акті листом № 01-21/748
від 14.03.2013 року (т. 1, а.с. 66) судом
відхиляються, оскільки чинним
законодавством України подібної
процедури визнання актів приймання
виконаних будівельних робіт
недійсними не передбачено. Норма ст. 882
ЦК України передбачає можливість
визнання даних актів недійсними в
судовому порядку, однак доказів
звернення до суду з таким позовом
відповідачем не надано. При цьому суд
зазначає, що аналогічні дії з боку
позивача щодо акта приймання виконаних
будівельних робіт від 16.07.2012 року на
суму 167367,60 грн. також не мають правового
обгрунтування, але в цьому випадку
відповідач своїми діями (підписанням
нового акта) прийняв пропозицію
позивача.

Не приймаються судом до уваги й доводи
відповідача щодо порушення позивачем
строків виконання робіт, оскільки ці
доводи не спростовують факту виконання
робіт позивачем та факту наявності
заборгованості перед позивачем на суму
390524,40 грн. Окрім того, як вже було
вказано, згідно п. 3.3. договору датою
закінчення робіт вважається дата
оформлення акту виконаних робіт.

Доводи відповідача щодо зменшення суми
за спірним договором внаслідок взяття
додаткових фінансових зобов'язань за
вказаним договором не грунтуються на
приписах чинного законодавства
України, а тому також не можуть бути
взяті судом до уваги.

Так само судом залишаються поза увагою
доводи відповідача стосовно вжиття
всіх необхідних дій для виконання
зобов'язань перед позивач, в т.ч. шляхом
підписання додаткової угоди за № 2 від
31.12.2013 року до спірного договору (т. 1,
а.с. 188), якою змінено розподіл суми
договору, оскільки матеріалами справи
вжиття таких дій не підтверджується.
При цьому, як вказується у наданих суду
Управлінням Державної казначейської
служби України у Кременчуцькому районі
(третя особа без самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідача)
письмових поясненнях (т. 1, а.с. 77-78),
відповідач сам допустив порушення
термінів реєстрації бюджетних
фінансових зобов'язань, в т.ч. стосовно
суми заборгованості за спірним
договором. Крім того, договором чітко
визначено строки оплати робіт і
відповідач не вправі ухилятись від
виконання взятих на себе зобов'язань.

Стосовно доводів відповідача про
відсутність вини у неналежному
виконанні своїх зобов'язань за
договором внаслідок відсутності
відповідного фінансування суд
зазначає наступне.

У відповідності до ч. 1 ст. 96 ЦК України
юридична особа самостійно відповідає
за своїми зобов'язаннями. При цьому, як
вже було вказано, ст. ст. 525, 526 ЦК України
та ст. 193 ГК України встановлено, що
одностороння відмова від зобов'язання
або ж одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватися належним чином у
відповідності до умов договору та
вимог ЦК України, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Кожна сторона повинна
вжити усіх заходів, необхідних для
належного виконання нею зобов'язання,
враховуючи інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу. Порушення зобов'язань є
підставою для застосування
відповідних господарських санкцій,
передбачених чинним законодавством
України.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Отже, відсутність фінансування
(бюджетних коштів) не виправдовує
бездіяльність відповідача щодо оплати
робіт і не є підставою для звільнення
від відповідальності за порушення
договірного зобов'язання. Правову
позицію аналогічного змісту викладено
у постанові Вищого господарського суду
України від 23.08.2012 року по справі №
15/5027/715/2011, постанові Верховного Суду
України від 15.05.2012 року по справі № 11/446,
а також рішенні Європейського суду з
прав людини у справі "Терем ЛТД,
Чечеткін та Оліус проти України" від
18.10.2005 року.

Враховуючи наведене, позовні вимоги в
частині стягнення з відповідача 390524,40
грн. боргу є правомірними та
обгрунтованими, внаслідок чого
підлягають задоволенню.

За змістом положень ст. ст. 216, 218, 229, 230, 231
ГК України боржник несе
господарсько-правову відповідальність
за невиконання ним грошового
зобов'язання шляхом застосування до
нього господарських санкцій.

Згідно приписів ст. ст. 546, 549, 550 ЦК
України зобов'язання може
забезпечуватися, зокрема, неустойкою
(штрафом або пенею) - грошовою сумою або
іншим майном, яке боржник повинен
передати кредиторові у разі порушення
боржником зобов'язання.

Відповідно до ст. ст. 547-548 ЦК України
правочин щодо забезпечення виконання
зобов'язання вичиняється у письмовій
формі. Виконання зобов'язання
(основного зобов'язання)
забезпечується, якщо це встановлено
договором або законом.

У відповідності до п. 9.2. договору при
порушенні замовником термінів оплати
за виконані роботи він виплачує
підряднику пеню в розмірі 0,1% суми боргу
за кожний день затримки, але не більше
подвійної облікової ставки НБУ.

Як вбачається з наявного у справі
розрахунку (т. 1, а.с. 162), нарахування
пені було здійснено позивачем на
основі подвійної облікової ставки НБУ,
що діяла у період прострочення.

Перевіривши за допомогою ІАЦ "Ліга"
правильність нарахування позивачем
пені, суд дійшов висновку про те, що
позовні вимоги в цій частині також
підлягають задоволенню.

Клопотання про витребування
додаткових доказів по справі в порядку
ст. 38 ГПК України від сторін не
надходили.

Відповідно до п. 4 ст. 129 Конституції
України та ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Сторони
вільні у наданні до суду своїх доказів
та у доведенні перед судом їх
переконливості.

Таким чином, господарський суд,
застосовуючи основні конституційні
засади судочинства, принцип
верховенства права, виходячи з
фактичних обставин справи, з'ясування
природи дійсних правовідносин між
сторонами у спорі, чинного
законодавства України, яке повинно
застосовуватися до них при вирішенні
спорів, дійшов висновку про
задоволення позову.

Судові витрати у відповідності до ст. 49
ГПК України покладаються на
відповідача.

Приписами ч. 2 ст. 44 ГПК України
встановлено, що розмір судового збору,
порядок його сплати, повернення і
звільнення від сплати встановлюються
законом.

За змістом ст. 2 Закону України "Про
судовий збір" (№ 3674-VI від 08.07.2011 року)
судовий збір за подання до
господарського суду позовних заяв
майнового характеру встановлюється у
розмірі 2 відсотків ціни позову, але не
менше 1,5 розміру мінімальної
заробітної плати і не більше 60 розмірів
мінімальних заробітних плат.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем при зверненні до суду з
позовом було сплачено судовий збір в
сумі 11001,10 грн., про що свідчить
квитанція № 37 від 06.12.2013 року (т. 1, а.с. 7),
тоді як з урахуванням ціни позову
позивачем мало бути сплачено 8825,86 грн.
судового збору.

Крім того, 11.02.2014 року позивач подав до
суду заяву про зменшення розміру
позовних вимог (т. 1, а.с. 160-161), якою
зменшив ціну позову до 418689,01 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону
України "Про судовий збір" сплачена
сума судового збору повертається у
випадку зменшення розміру позовних
вимог або внесення судового збору в
більшому розмірі, ніж встановлено
законом.

Приймаючи до уваги вищенаведене,
надлишково сплачений судовий збір в
сумі 2627,32 грн. підлягає поверненню
позивачеві.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст.
32-34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, п. 1 ч. 1 ст. 7
Закону України "Про судовий збір", суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Кременчуцької центральної
районної лікарні (39627, Полтавська
область, м. Кременчук, пр.
Полтавський, 40, код згідно )
на користь Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) - 390524,40 грн. основного
боргу, 28164,61 грн. пені та 8373,78 грн.
судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

3. Повернути Фізичній особі -
підприємцю ОСОБА_1 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) з державного бюджету
України надлишково сплачений
відповідно до квитанції № 37 від 06.12.2013
року судовий збір в розмірі 2627,32 грн.
(оригінал квитанції міститься у
справі).

Повне рішення складено 22.04.2014 року.

Головуючий суддя
Гетя Н.Г.

Суддя
Плотницька Н.Б.

Суддя
Сірош Д.М.