ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" квітня 2014 р.
Справа № 917/2465/13

Колегія суддів у складі:
головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя
Івакіна В.О. , суддя Тихий П.В.

при секретарі - Шевцові Є.О

за участю представників сторін:

позивача - Слинько В.О. (довіреність №14
від 05.03.2014 року)

відповідача - Даніленко О.В.
(довіреність №75 від 15.04.2014 року); Безрук
Ж.С. (довіреність №74 від 15.04.2014 року);
Ганзя О.І. - голова (наказ від 21.11.2013
року);

розглянувши апеляційну скаргу
позивача, Диканської районної
організації кролівників і
звірників-любителів, (вх. №715П/1-43) на
рішення господарського суду
Полтавської області від 11 лютого 2014
року у справі №917/2465/13

за позовом Диканської районної
організації кролівників і
звірників-любителів, смт. Диканька,
Полтавської області

до Диканської районної спілки
споживчих товариств, смт. Диканька,
Полтавської області

про визнання частково недійсним
свідоцтва про право власності,
визнання права власності на
приміщення.

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2013 року позивач, Диканська
районна організація кролівників і
звірників-любителів, звернувся до
господарського суду Полтавськоїї
області з позовною заявою до
відповідача, Диканської районної
спілки споживчих товариств, про
визнання частково недійсним свідоцтва
про право власності, визнання права
власності на приміщення.

Рішенням господарського суду
Полтавської області від 11 лютого 2014
року по справі №917/2465/13 (суддя
Плотницька Н.Б.) в позові відмовлено в
повному обсязі.

Позивач з рішенням господарського суду
першої інстанції не погодився,
звернувся до Харківського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій
посилається на порушення місцевим
господарським судом норм
матеріального та процесуального права.
Просить рішення господарського суду
Полтавської області від 11 лютого 2014
року у справі № 917/2465/13 скасувати та
прийняти нове рішення, яким позов
задовольнити в повному обсязі. Витрати
по сплаті судового збору просить
покласти на відповідача

Ухвалою Харківського апеляційного
господарського суду від 17.03.2014 року
розгляд справи призначено на 15.04.2014
року.

31.03.2014 року позивач надав клопотання
про винесення окремої ухвали з
подальшим направленням її до
правоохоронних органів (вх.№2583) та
клопотання про долучення копії акту
прийому-передачі об'єкта дольового
будівництва від 03.03.1993 р.; копії акту
прийому-передачі майна від 14.03.2014 р.;
копії листа Диканської районної
організації кролівників і
звірників-любителів№21 від 11.03.2014 р. В
обґрунтування неможливості подання до
суду першої інстанції вказаних
доказів, зазначив, що отримав акт
прийому-передачі об'єкта дольового
будівництва від 03.03.1993 р. після
повернення відповідачем сейфу по акту
прийому-передачі майна від 14.03.2014 р.,
який перебував у нього після виселення
позивача зі спірного приміщення.

11.04.2014 року (вх.№2985) від відповідача
надійшов відзив, в якому він вважає
апеляційну скаргу позивача
безпідставною, а рішення
господарського суду Полтавської від 11
лютого 2014 року №917/2465/13 законним та
обґрунтованим. Просить в задоволенні
апеляційної скарги позивача відмовити,
а рішення суду першої інстанції
залишити без змін.

В судове засідання 15.04.2014 року з'явились
представник позивача, який підтримує
свою апеляційну скаргу, та
представники відповідача, які
заперечують проти апеляційної скарги
позивача.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення присутніх у
судовому засіданні представників
позивача та відповідача, дослідивши
доводи апеляційної скарги в межах
вимог, передбачених ст. 101
Господарського процесуального кодексу
України, перевіривши повноту
встановлення судом першої інстанції
обставин справи та доказів на їх
підтвердження, а також правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду
дійшла висновку про відсутність
підстав для задоволення апеляційної
скарги, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що
08.04.1987 року Виконавчим комітетом
Диканської районної ради народних
депутатів прийнято рішення №86 про
дольову участь колгоспів, радгоспів,
підприємств та організацій району в
будівництві павільйону для торгівлі
сільськогосподарськими продуктами.
Дольову участь Диканської районної
організації кролівників і
звірників-любителів, згідно додатку №1
до цього рішення, становить 20000,00 крб.,
які 30.06.1986 року були перераховані
Диканській райзаготконторі та в
подальшому спрямовані до головного
підрядника будівництва Колгоспу ім.
Леніна на підставі листа №116 від 21.07.1987
року (а.с.15-17).

Відповідно до протоколу загальних
зборів Позивача №5 від 16.03.1993 року
службове приміщення загальною площею
10,4 кв.м., яке розташоване за адресою смт.
Диканька, вул. Пушкіна, 26 в будівлі
ринку прийнято на баланс організації.
Відповідно до довідки Позивача та
підставі даних бухгалтерського обліку
службове приміщення площею 10,4 кв.м., за
адресою смт. Диканька, вул. Пушкіна, 26,
перебуває на балансі громадської
організації з 16.03.1993 року. (а.с.21).

Право власності на нежитлову будівлю
(будівля ринку) за адресою: смт.
Диканька, вул. Пушкіна, 26 зареєстровано
за Диканською районною спілкою
споживчих товариств на підставі
Свідоцтва про право власності №447 від
23.07.2002 року. Вказане свідоцтво видано на
підставі рішення виконавчого комітету
Диканської селищної ради від 25.04.2002
року за №155, яке є чинним на даний час.
(а.с.22).

Право власності на будівлю ринку за
Диканською райспоживспілкою
затверджене рішенням виконавчого
комітету Диканської селищної ради
народних депутатів від 06.06.1997 року №198.
(а.с.37).

09.08.2013 року відповідач виселив позивача
із службового приміщення площею 10,4
кв.м., за адресою смт. Диканька, вул.
Пушкіна, 26, що стало підставою для
звернення з позовом до господарського
суду Полтавської області.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
відмови в задоволенні позовних вимог
про визнання частково недійсним
свідоцтва про право власності та
визнання права власності на
приміщення, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 86 Цивільного
кодексу УРСР (який діяв на час
виникнення спірних правовідносин, в
редакції на 16.03.1993 року) право власності
- це врегульовані законом суспільні
відносини щодо володіння, користування
і розпорядження майном.

Згідно статті 97 Цивільного кодексу
УРСР профспілкові та інші громадські
організації володіють, користуються і
розпоряджаються майном, що належить їм
на праві власності, відповідно до їх
статутів (положень). Право
розпорядження майном, що є власністю
профспілкових та інших громадських
організацій, належить виключно
профспілковим та іншим громадським
організаціям.

Позивач звернувся з клопотання до суду
апеляційної інстанції про долучення до
матеріалів справи Акту
приймання-передачі об'єкту дольового
будівництва від 03.03.1993 року, відповідно
до якого забудовник передає у
власність, а учасник дольового
будівництва приймає об'єкт дольового
будівництва: нежитлове приміщення
загальною площею 10,4 кв.м, яке
знаходиться в приміщенні павільйону
для торгівлі сільськогосподарськими
продуктами (Ринок), розташоване за
адресою: Полтавська обл., смт. Диканька,
вул. Пушкіна, 26. (а.с.116).

Даний акт складений, підписаний та
скріплений печатками між головою КСП
ім. Леніна, головою Диканської районної
організації кролівників і
звірників-любителів та начальником
Відділу капітального будівництва
Диканської районної ради народних
депутатів.

В пункті 4 вищезазначеного акту
закріплено, що даний акт є підставою
для реєстрації права власності за
Учасником на передане нежитлове
приміщення в установленому порядку.

З наведеного вбачається, що даний акт
був підставою для реєстрації права
власності на спірне нежитлове
приміщення. Проте, як вбачається з
матеріалів справи, позивач цим правом
не скористався.

Щодо взяття позивачем спірного майна
на баланс слід зазначити, що
знаходження майна на балансі
підприємства (організації) ще не є
безспірною ознакою його права
власності. Баланс підприємства
(організації) є формою бухгалтерського
обліку, визначення складу і вартості
майна та обсягу фінансових зобов'язань
на конкретну дату. Баланс не визначає
підстав знаходження майна у власності
(володінні) підприємства.

Крім того, з матеріалів справ
вбачається, що позивачу було відомо про
реєстрацію права власності на спірне
приміщення за Диканською районною
спілкою споживчих товариств та про
наявність свідоцтва про право
власності ще у 2009 році, тобто більше
чотирьох років назад. Даний факт не
заперечується позивачем та зазначався
відповідачем у відзиві на позовну
заяву та в судовому засіданні щодо
застосування наслідків спливу
позовної давності.

Наведене підтверджується листами
позивача від 16.04.2009 року №4 та
відповідача від 25.02.2009 року №64 (а.с.34-35).

Відповідно до статті 256 Цивільного
кодексу України, позовна давність - це
строк, у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 Цивільного кодексу України
передбачено, що загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки.

Пунктом 4 стаття 267 Цивільного кодексу
України закріплено, що сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові.

Приймаючи до уваги, що строк позовної
давності для звернення позивача до
суду сплинув та враховуючи заяву
відповідача у відзиві на позов про
застосування наслідків пропуску
строку, зазначене є підставою для
відмови в позові.

Вимогу позивача про визнання недійсним
свідоцтва про право власності №447 від
23.07.2002 року в частині визнання права
власності за Диканською районною
спілкою споживчих товариств на
нежитлове приміщення площею 10,4 кв.м за
адресою смт. Диканька, вул. Пушкіна, 26,
колегія суддів вважає необґрунтованою,
з огляду на таке.

Відповідно до статті 16 Цивільного
кодексу України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу, а суд може захистити
таке право та інтерес способами, що
встановлені договором або законом.
Зокрема, вказаною нормою передбачено
визнання недійсним лише правочину.

В силу статті 202 Цивільного кодексу
України правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до п.1.4 Тимчасового
положення про порядок державної
реєстрації прав власності на нерухоме
майно, затвердженого наказом
Міністерства юстиції України від 07.02.2002
року №7/5, державна реєстрація прав
власності на нерухоме майно - це
внесення запису до Реєстру прав
власності на нерухоме майно у зв'язку з
виникненням, існуванням або
припиненням права власності на
нерухоме майно, що здійснюється БТІ за
місцезнаходженням об'єктів нерухомого
майна на підставі
правовстановлювальних документів
коштом особи, що звернулася до БТІ.

Видача свідоцтва про право власності
передбачена у п.6 цього Тимчасового
положення, що регулює оформлення права
власності на об'єкти нерухомого майна,
яке здійснюється місцевими органами
виконавчої влади, органами місцевого
самоврядування, державними органами
приватизації, Державним управлінням
справами на житлові та нежитлові
об'єкти. При цьому, БТІ можуть лише за
дорученням вказаних органів проводити
підготовку документів для видачі
свідоцтв.

Системний аналіз вищевказаних норм
свідчить, що свідоцтво про право
власності є лише документом, яким
оформлюється відповідне право, але не є
правочином, на підставі якого це право
виникає, змінюється або припиняється.

Враховуючи викладене, господарський
суд першої вірно зазначив, що заявлена
позивачем вимога про визнання частково
недійсним свідоцтва про право
власності не відповідає способам
захисту прав, передбачених
законодавством, оскільки саме по собі
свідоцтво не є правовстановлюючим
документом, а тому дійшли правомірного
висновку про відмову в задоволенні
заявлених позовних вимог.

Щодо тверджень позивача про
відсутність в процесуальних
документах суду першої інстанції
відомостей про третю особу - Диканську
селищну раду, та що це є підставою для
скасування рішення, суд апеляційної
інстанції зазначає, що ці твердження є
безпідставними, оскільки Диканська
селищна рада до участі у даній справі
господарським судом в якості третьої
особи не залучалась.

Відповідно до абз.4 п. 1.6 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011 року №18 «Про деякі
питання застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» питання про
допущення або залучення третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору, до участі у справі
вирішується ухвалою суду про прийняття
позовної заяви до розгляду (із
зазначенням про це в ухвалі про
порушення провадження у справі) або під
час розгляду справи, але до прийняття
господарським судом рішення, з
урахуванням того, чи є у цієї особи
юридичний інтерес у даній справі. Саме
лише зазначення в позовній заяві та/або
у вступній частині судового рішення
певного підприємства чи організації як
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, без
вирішення судом питання щодо її
допущення або залучення до участі у
справі не надає їй відповідного
процесуального статусу.

Клопотання позивача про винесення
окремої ухвали відносно дій
відповідача по виселенню позивача є
також безпідставним, оскільки колегія
суддів не вбачає в зазначених діях
відповідача порушень, передбачених
статтею 90 Господарського
процесуального кодексу України,
відповідно до якої господарський суд,
виявивши при вирішенні господарського
спору порушення законності або
недоліки в діяльності підприємства,
установи, організації, державного чи
іншого органу, виносить окрему ухвалу.

Відповідно до статті 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Згідно зі статтею 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що твердження позивача,
викладені ним в апеляційній скарзі, є
необґрунтованими, а господарським
судом першої інстанції правильно
оцінені обставини справи, у зв'язку з
чим підстав для скасування рішення та
задоволення апеляційної скарги
позивача колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 43, 85, 99, 101, пунктом 1
статті 103, статтею 105 Господарського
процесуального кодексу України,
колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача залишити
без задоволення.

Рішення Господарського суду
господарського суду Полтавської
області 11 лютого 2014 року у справі
№917/2465/13 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з
дня її прийняття і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
господарського суду України через
Харківський апеляційний господарський
суд.

Повний текст постанови складений та
підписаний 22.04.2014 р.

Головуючий суддя
Пелипенко Н.М.

Суддя
Івакіна В.О.

Суддя
Тихий П.В.