ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.04.2014 р.
Справа №917/300/14

За позовом приватного акціонерного
товариства "Райз-Максимко"

до приватного підприємства
"Амарант-Агро"

про стягнення 5 031 445 грн. 17 коп.

Суддя Тимошенко К.В.

Представники:

від позивача: Пугач О.В.

від відповідача: Шанько І.О.

Рішення прийняте після перерв,
оголошених в засіданнях суду 26.03.2014р. до
09.04.2014р. та 09.04.2014р. до 17.04.2014р.

Розглядається позовна заява про
стягнення з відповідача 4747034 грн. 36
коп. основного боргу, 399 грн. 40 коп.
інфляційних, 231427 грн. 72 коп. пені, 52583
грн. 69 коп. річних.

Згідно статті 55 Господарського
процесуального кодексу України ціна
позову у позовах про стягнення грошей
визначається стягуваною сумою. Ціну
позову вказує позивач. У випадку
неправильного зазначення ціни позову
вона визначається суддею.

Позивач у позовній заяві просить
стягнути з відповідача 4747034 грн. 36 коп.
основного боргу, 399 грн. 40 коп.
інфляційних, 231427 грн. 72 коп. пені, 52583
грн. 69 коп. річних, що в сумі складає 5031445
грн. 17 коп. Позивач вказав ціну позову
5089304 грн. 75 коп. Таким чином, ціна позову
позивачем зазначена неправильно, в
зв'язку з чим відповідно до ст.55 ГПК
України вона визначена суддею і
складає 5031445 грн. 17 коп.

Відповідач позов не визнав,
посилаючись на те, що договір є
неукладеним, оскільки відсутній
додаток №1 до договору.

В засіданні суду відповідно до ст.85 ГПК
України оголошені вступна та
резолютивна частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши представників сторін, суд
встановив:

Позивач просить стягнути з
відповідача 4747034 грн. 36 коп. основного
боргу, 399 грн. 40 коп. інфляційних, 231427
грн. 72 коп. пені, 52583 грн. 69 коп. річних.

В обґрунтування позову позивач
посилається на те, що 01 червня 2012 року,
між приватним акціонерним
товариством "Райз-Максимко" (позивачем)
та приватним підприємством
"Амарант-Агро" (відповідачем) було
укладено договір б/н про
відшкодування понесених витрат від
01.06.2012р., який відповідачем виконано
частково.

Дослідивши надані у справі докази суд,
при вирішенні спору, виходить з
наступного:

Згідно наданої позивачем копії
договору про відшкодування понесених
витрат від 01.06.2012р. (далі - договір, копія
договору - т.1, а.с. 16) відповідач
зобов'язався відшкодувати позивачу
6347034 грн. 36 коп. понесених позивачем
витрат на проведення поліпшення
орендованих земель. Пунктом 4 договору
встановлені строки сплати визначеної
договором суми.

Відповідачем на виконання договору
сплачено 1600000 грн. 00 коп., що
підтверджується наданими сторонами
доказами (т.1, а.с. 17-21, 40-43, 83-87).

Таким чином заборгованість складає
4747034 грн. 36 коп.

Посилання відповідача на те, що договір
не укладений, оскільки відсутній
додаток №1 до договору не може бути
враховане виходячи з наступного:

Статтею 6 Цивільного кодексу України
(далі - ЦК) встановлено, що сторони мають
право укласти договір, який не
передбачений актами цивільного
законодавства, але відповідає
загальним засадам цивільного
законодавства. Сторони в договорі
можуть відступити від положень актів
цивільного законодавства і
врегулювати свої відносини на власний
розсуд.

Згідно статті 180 Господарського
кодексу України (далі - ГК)
господарський договір вважається
укладеним, якщо між сторонами у
передбачених законом порядку та формі
досягнуто згоди щодо усіх його
істотних умов. Істотними є умови,
визнані такими за законом чи необхідні
для договорів даного виду, а також
умови, щодо яких на вимогу однієї із
сторін повинна бути досягнута згода.
При укладенні господарського
договору сторони зобов'язані у
будь-якому разі погодити предмет, ціну
та строк дії договору.

Згідно статті 638 Цивільного кодексу
України договір є укладеним, якщо
сторони в належній формі досягли згоди
з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

Виходячи з наданої позивачем копії
договору (т.1, а.с. 16) предметом даного
договору є відшкодування відповідачем
понесених позивачем витрат на
поліпшення стану суборендованих
земельних ділянок в процесі
агровиробництва (преамбула та п.2
договору).

Ціна договору визначена сторонами в
п.3 договору та складає 6347034 грн. 36 коп.,
строк дії договору встановлений
пунктом 8 договору.

Вимога (заява) будь-якої із сторін
відносно інших умов, щодо яких має бути
досягнута згода, сторонами не надана.
Пункт 3.1 договору, на який посилається
відповідач у відзиві на позов (т.1. а.с.
99-102) та в поясненні (т.1, а.с. 116-118) не є
вимогою (заявою) про узгодження інших
умов договору.

Крім того, виходячи з практики
Верховного Суду України, визначення
договору як неукладеного може мати
місце на стадії укладення договору, а
не в процесі його виконання.

Згідно пунктів 2,3,4 договору за цим
договором ПП "Амарат-Агро"
зобов'язується відшкодувати понесені
ПрАТ "Райз-Максимко" витрати внаслідок
проведення поліпшення стану
суборендованих земельних ділянок,
шляхом внесення гербіцидів,
пестицидів, та інших речовин, що
проводилося ним в процесі
агровиробництва. Сторони погоджуються
з тим, що витрати понесені ПрАТ
"Райз-Максимко" на проведення
поліпшення суборендованих земель
становлять - 6347034,36 грн. з врахуванням
ПДВ в розмірі 1057839,06 грн. ПП "Амарат-Агро"
зобов'язаний відшкодувати ПрАТ
"Райз-Максимко" вищевказані витрати по
обробітку землі з моменту підписання
сторонами даного договору, шляхом
перерахування грошових коштів на
поточний рахунок ПрАТ "Райз-Максимко" у
розмірі, встановленому п.3 даного
договору, наступними платежами: 1600000,00
грн. до 30.10.2012р., 1000000,00 грн. до 25.05.2013р.,
1000000,00 грн. до 25.08.2013р., 2747034,36 грн. до
20.10.2013р.

Отже, сторонами в договорі встановлена
належна до сплати сума та строки її
сплати і умови договору не пов'язують
виникнення зобов'язання у відповідача,
розмір зобов'язання відповідача та
строки виконання відповідачем
зобов'язання з зазначеним в п.3.1
договору додатком. Таким чином
відсутність вказаного додатку не
перешкоджає виконанню відповідачем
зобов'язання по договору та не звільняє
відповідача від виконання таких
зобов'язань.

Посилання представника відповідача на
те, що зазначений в договорі розмір
витрат не підтверджений наданими
позивачем первинними бухгалтерськими
документами по суті зводиться до
перегляду умов договору, в зв'язку з
чим не може бути враховане.

Згідно зі ст.629 ЦК України, договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше
не встановлено договором або законом.

Виходячи з викладеного вимога позивача
про стягнення 4747034 грн. 36 коп.
заборгованості по договору від 01.06.2012р.
обґрунтована і підлягає задоволенню.

Позивач також просить стягнути з
відповідача 231427 грн. 72 коп. пені згідно
ч.6 ст.231 Господарського кодексу
України.

В постанові пленуму Вищого
господарського суду України №14 від
17.12.2013р. зазначено, що передбачений
частиною шостою статті 231 ГК України
розмір відповідальності за порушення
грошового зобов'язання застосовується,
якщо інше не узгоджено сторонами в
договорі або не передбачено законом.

Згідно ч.6 ст.231 ГК України штрафні
санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України за весь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Таким чином вимога про стягнення пені
правомірна, але розмір пені позивачем
завищено.

Зокрема, позивачем не врахована ч.6 ст.232
ГК України, згідно якої нарахування
штрафних санкцій за прострочення
виконання зобов'язання, якщо інше не
встановлено законом або договором,
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано. Крім того, як зазначалось
вище, згідно з ч.6 ст.231 ГК України
штрафні санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України. Позивач нараховує пеню в
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що суперечить ч.6 ст.231 ГК України. В
результаті цього сума пені позивачем
завищена на 100854 грн. 45 коп. В цій частині
пені позов необґрунтований і
задоволенню не підлягає.

Пунктом 4 договору встановлено строк
сплати 1600000 грн. 00 коп. до 30.10.2012р.
Відповідачем сплачено 1400000 грн. 00 коп. в
період з 18.07.2012р. по 25.09.2012р., що
підтверджується наданими сторонами
доказами. Згідно наданої відповідачем
копії платіжного доручення №480 від
08.06.2012р. (т.1, а.с. 83), решту першого
платежу - 200000 грн. 00 коп., на які позивач
нараховує пеню за період з 30.10.2012р. по
27.04.2013р. в сумі 14754 грн. 10 коп., відповідач
сплатив 08.06.2012р., тобто у визначений
договором строк. Надані відповідачем
докази сплати позивачем не
спростовані. Отже, вимога про стягнення
пені у вказаній вище сумі - 14754 грн. 10
коп. також необґрунтована.

З врахуванням наведеного, вимога про
стягнення пені підлягає задоволенню
частково в сумі 115819 грн. 12 коп. В решті
пені позов необґрунтований і
задоволенню не підлягає.

Згідно ч.2 статті 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Виходячи з розрахунку стягуваної суми
(т.1, а.с.4) позивач нараховує інфляційні
за період прострочення першого
платежу з 30.10.2012р. по 11.05.2013р. в сумі 200000
грн. 00 коп.

Як зазначалось вище, перший платіж в
повному обсязі сплачений відповідачем
у встановлений договором строк, отже
вимога позивача про стягнення
інфляційних за прострочення оплати
200000 грн. 00 коп. першого платежу
необґрунтована і задоволенню не
підлягає.

Розрахунок стягуваної за позовом суми
річних позивачем у позовній заяві не
наведений, до позовної заяви не доданий
і на вимогу суду не наданий.

Позивачем надані розрахунки річних на
суму 63508 грн. 38 коп. (т.1, а.с. 5, 30-32), тоді як
позивач просить стягнути 52583 грн. 69 коп.
річних.

В розрахунках річних позивачем
допущені арифметичні помилки та
безпідставно нараховані річні за
період з 30.10.2012р. по 11.05.2013р. в сумі 3189
грн. 04 коп. на своєчасно сплачені 200000
грн. 00 коп. першого платежу, але
стягувана за позовом сума річних не
перевищує суму річних за вирахуванням
сум арифметичних помилок та вказаної
вище безпідставно нарахованої суми
річних - 3189 грн.04 коп. З врахуванням
цього вимога про стягнення річних
підлягає задоволенню повністю.

На підставі матеріалів справи та
керуючись ст.ст. 43, 49, 82-85 ГПК України,
суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з приватного підприємства
"Амарант-Агро" (адреса: 37264, Полтавська
область, Лохвицький район,
с.Вирішальне, вул. 50-річчя Радянської
влади, буд. №1, ідентифікаційний код
36454236) на користь приватного
акціонерного товариства
"Райз-Максимко" (юридична адреса:
вул.Матросова, 10, м.Червонозаводське,
Лохвицький район, Полтавська область,
37240; адреса для листування:
вул.Аеродромна, 1/1, м.Лохвиця,
Лохвицький район, Полтавська область,
37200, ідентифікаційний код 30382 грн.
36 коп. основного боргу, 115819 грн. 12 коп.
пені, 52583 грн. 69 коп. річних, 70580 грн.
судового збору.

3. В решті позову відмовити.

Видати наказ після набрання цим
рішенням законної сили.

Суддя
Тимошенко К.В.

Повне рішення складено 22.04.2014р.