Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "16" квітня 2014 р.
Справа № 906/107/14

Господарський суд Житомирської
області у складі:

судді Кудряшової Ю.В.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Грищенко О.М. -
довіреність від 23.12.2013р.

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" (м. Київ)

до Комунального підприємства
теплозабезпечення (м. Коростень,
Житомирська область)

про стягнення 1626254,51 грн.

Спір розглянуто в більш тривалий
термін, ніж передбачено ч. 1 ст. 69 ГПК
України.

В судовому засіданні 11.04.2.14р.
оголошувалась перерва до 16.04.2014р.

Позивач звернувся до суду з позовом про
стягнення з відповідача 1626254,51 грн.
заборгованості, з яких: 935460,64 грн. -
основний борг, 16363,24 грн. - інфляційні,
243772,28 грн. - пеня, 346227,13 грн. - 7% штрафу,
84381,22 грн. - 3% річних.

В обґрунтування позову позивач
зазначає. що відповідачем порушено
умови договору №14/2380/11 купівлі-продажу
природного газу від 30.09.2011р. в частині
строків оплати за спожитий природний
газ відповідно до п. 6.1. зазначеного
Договору.

Представник позивача в судове
засіданні 16.04.14р. не з'явився, хоч про
час та місце розгляду справи був
повідомлений завчасно та належним
чином, на підтвердження чого в
матеріалах справи міститься розписка
від 11.04.2014р.

Представник відповідача в судовому
засіданні позовні вимоги визнав
частково, а саме: основний борг в сумі
935460,64 грн., пеня в сумі 237599,61 грн., 3%
річних в сумі 81771,94 грн., також
представник відповідача просила
зменшити суму пені та штрафу на 80%,
відстрочити виконання рішення до
01.05.2014р., з підстав зазначених вище, які
роблять його виконання неможливим,
адже виконання такого рішення призведе
до припинення теплопостачання
споживачам міста Коростень.

Заслухавши пояснення представника
відповідача та дослідивши матеріали
справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи,
30.09.2011 року між НАК "Нафтогаз України"
(продавець/позивач) та Комунальним
підприємством теплозабезпечення
(покупець/відповідач) було укладено
договір на купівлю-продаж природного
газу №14/2380/11, за умовами якого
продавець зобов'язався передати у
власність покупцю у 4 кварталі 2011 року
та у 2012 році імпортований природний газ
для виробництва теплової енергії, яка
споживається населенням та
релігійними організаціями, а покупець
зобов'язується приймати та оплачувати
газ на умовах цього договору (п.п. 1.1.
договору).

Газ, що продається за цим договором,
використовується покупцем виключно
для виробництва теплової енергії, яка
споживається населенням та
релігійними організаціями. Під словом
на словом населення слід розуміти
громадян, які проживають у будинках
житлового фонду або приміщеннях
(гуртожитках), що перебувають у їх
відособленому користуванні та вносять
плату за комунальні послуги по
затвердженим тарифам (п.п. 1.2. договору).

Згідно п.п. 2.1. договору продавець
передає покупцеві з 01.10.11р. по 31.12.12р. газ
і обсязі до 24140,0 тис. куб. м. (п.2.1.
договору).

Пунктом 2.1.2. договору сторони узгодили,
що допускається відхилення місячного
обсягу переданого газу в розмірі
плюс/мінус 5% від узгодженого сторонами
згідно п.2.1. цього договору планованого
обсягу продажу газу без коригування
планового обсягу.

За умовою п. 3.3. договору приймання -
передача газу, переданого продавцем
покупцеві у відповідному місяці
продажу, оформляється актом
приймання-передачі газу.

Відповідно до п. 5.1. договору сторони
домовились, що ціна (граничний рівень
ціни) на природний газ для
теплопостачальних підприємств та
послуги з його транспортування
встановлюються НКРЕ.

Загальна сума вартості природного газу
за цим договором складається із сум
вартості місячних поставок газу ( п. 5.5.
договору).

У розділі 6 договору "Порядок та умови
проведення розрахунків" сторони
передбачили, що оплата за газ мала
здійснюватись покупцем (відповідачем)
виключно грошовими коштами шляхом 100%
поточної оплати протягом місяця
поставки газу .

Остаточний розрахунок за фактично
переданий природний газ здійснюється
до 14-го числа місяця наступного за
місяцем поставки газу (п.п. 6.1.
договору).

У п. 6.3. договору сторони передбачили,
що в платіжних дорученнях покупець
(відповідач) повинен обов'язково
зазначити номер договору, дату його
підписання та призначення платежу, без
зазначення періоду за який
здійснюється оплата. За наявності
заборгованості у покупця за цим
договором продавець має право
зарахувати кошти, що надійшли від
покупця, як погашення заборгованості
за газ поставлений в минулі періоди по
цьому договору, в порядку календарної
черговості виникнення заборгованості.

Кошти, які надійшли від покупця, будуть
зараховані як передоплата за умови
відсутності заборгованості за цим
договором.

Відповідальність сторін передбачено
розділом 7 договору, зокрема, у разі
невиконання покупцем (відповідачем)
пункту 6.1. умов цього договору
продавець має право не здійснювати
поставку газу покупцю або обмежити
поставку пропорційно до кількості
несплачених обсягів з наступною
поставкою цих обсягів при умові їх
оплати та наявності технічної
можливості. У разі невиконання
покупцем п.п. 6.1. умов договору він у
безспірному порядку зобов'язується
сплатити продавцю (позивачу) крім суми
заборгованості пеню у розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня від
суми простроченого платежу за кожний
день прострочення платежу, а за
прострочення понад 30 (тридцять) днів
додатково сплатити штраф у розмірі 7%
від суми простроченого платежу (п.п. 7.2.
договору).

Відповідно до п.п. 11.1. договору останній
набуває чинності з дати його
підписання уповноваженими
представниками сторін та скріплення їх
підписів печатками сторін і дії в
частині реалізації газу з 01.10.11р. до
31.12.12р., а в частині проведення
розрахунків за газ та послуг з його
транспортування - до повного погашення
заборгованості.

11.10.11р. між цими ж сторонами було
укладено додаткову угоду №1 (а.с. 18) до
вищезазначеного договору.

Згідно умов даної угоди з 11.10.11р. п.п. 5.2.
пункту 5 викладено в наступній
редакції: "Ціна за 1000 куб. м природного
газу, що використовується для
виробництва теплової енергії, яка
споживається населенням становить
1091,00грн. з урахування збору у вигляді
цільової надбавки до затвердженого
тарифу на природний газ, тарифів на
транспортування, розподіл і постачання
природного газу за регульованим
тарифом та без урахування податку на
додану вартість. До сплати за 1000 куб. м.
природного газу - 1091,00 грн., крім того
ПДВ - 20%, всього з ПДВ - 1309,20 гри.

Ціна за 1000 куб. м природного газу, що
використовується для виробництва
теплової енергії, яка споживається
релігійними організаціями становить 1
248,74 грн. з урахування збору у вигляді
цільової надбавки до затвердженого
тарифу на природний газ, тарифів на
транспортування, розподіл і постачання
природного газу за регульованим
тарифом та без урахування податку на
додану вартість. До сплати за 1000 куб. м.
природного газу - 1248,74 грн., крім того
ПДВ: на газ - 0%, на послуги з
транспортування - 20% - 60,46 грн., всього з
ПДВ - 1309,20 грн.».

Пунктом 2 додаткової угоди передбачено,
що решта умов цього договору
залишається незмінною і обов'язковою
для виконання сторонами.

Додаткова угода складена у двох
примірниках, по одному для кожної із
сторін які мають однакову юридичну
силу, набуває чинності з моменту її
підписання сторонами та скріплення їх
підписів печатками сторін, поширює
свою дію на відносини сторін, що
фактично склались з 11.10.11р.

Також 01.08.12р. між НАК "Нафтогаз України"
та Комунальним підприємством
теплозабезпечення було укладено
додаткову угоду №2 до договору на
купівлю-продаж природного газу №14/2380/11
від 30.09.11р.

Умови даної додаткової угоди мають
наступний зміст:

"1. Викласти п.2.1. статті 2. «Кількість та
якість газу» у наступній редакції:

2.1. Продавець передає покупцеві у 2011
році природний газ у обсязі 1284,716 тис.
куб. м та у 2012 році - до 6750 тис. куб. м.

2. З 01 липня 2012 року викласти п.5.2. статті
5 «Ціна газу» у наступній редакції:

«5.2. Ціна за 1000 куб. м природного газу
становить 1091,00 грн. з урахуванням збору
у вигляді цільової надбавки до
затвердженого тарифу на природний газ,
тарифів на транспортування, розподіл і
постачання природного газу за
регульованим тарифом та без рахування
податку на додану вартість. До сплати
за 1000 куб. м. природного газу -1091,00 грн.,
крім того ПДВ - 20% - 218,20 грн., всього з ПДВ
- 1309,20 грн.».

3. В статті 12 «Адреси та реквізити
сторін» викласти платіжні реквізити
продавця в

наступній редакції:

Рахунок: 1

У Головному операційному управлінні АТ
"Ощадбанк» Київ, код банку 300465».

4. Решта умов цього договору
залишається незмінною і обов'язковою
для виконання сторонами.

5. Дана додаткова угода складена у двох
примірниках, по одному для кожної із
сторін, які мають однакову юридичну
силу, набуває чинності з моменту її
підписання сторонами та скріплення їх
підписів печатками сторін, пункт 1
додаткової угоди поширює свою дію на
відносини Сторін, що фактично склались
з 01.10.11р. Пункт 2 даної додаткової угоди
поширює свою дію на відносини сторін,
що фактично склались з 01 липня 2012 року."

На виконання умов даного договору з
додатками позивач передав, а
відповідач прийняв імпортований
природний газ, що підтверджується
відповідними актами
приймання-передачі:

- актом приймання-передачі природного
газу від 30.11.2012р. на загальну суму
1418520,81грн. за спожитий газ у жовтні 2012
року (а.с. 20);

- актом приймання-передачі природного
газу від 30.11.2012р. на загальну суму
2553136,38грн. за спожитий газ у листопаді
2012р. (а.с. 21);

- актом приймання-передачі природного
газу від 31.12.2012р. на загальну суму
4480061,45грн. за спожитий природний газ у
грудні 2012р. (а.с. 22).

Відповідач свої зобов'язання по оплаті
коштів за спожитий газ у грудні 2012
року виконав не в повному обсязі, у
зв'язку з чим допустив заборгованість в
сумі 935460,64грн.

Оскільки відповідач сплачував за
переданий у власність природний газ з
простроченням, позивач вимагає
застосування правових наслідків
порушення грошового зобов'язання
шляхом стягнення пені в сумі 243772,28грн.,
інфляційних нарахувань в сумі
16363,24грн., 3% річних в сумі 84381,22грн., 7%
штрафу в сумі 346277,13грн.

За своєю правовою природою
вищевказаний договір є договором
купівлі-продажу, правове регулювання
якого передбачено главою 54 Цивільного
кодексу України.

Відповідно до статті 655 Цивільного
кодексу України, за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Згідно умов ст.ст. 11, 626 Цивільного
кодексу України договір є підставою
виникнення цивільних прав та
обов'язків.

Як передбачено ст. 629 Цивільного
кодексу України договір є обов'язковим
до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Зазначене також кореспондується із
положеннями ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України, якими передбачено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін)
(ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Враховуючи вищевикладене,
господарський суд приходить до
висновку про задоволення позову в
частині стягнення основного боргу в
сумі 935460,64грн.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Правові наслідки порушення грошового
зобов'язання передбачені, зокрема,
приписами ст.ст. 549-552, 611,625 ЦК України.

Згідно приписів ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання (ч. 3
ст. 549 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 230 ГК України штраф та
пеня є одними з видів штрафних санкцій,
які визнаються як господарські санкції
у вигляді грошової суми, котру учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Пунктом 1.9. Постанови пленуму ВГСУ №14
від 17.12.13р. роз'яснено, що день фактичної
сплати суми заборгованості не
включається в період часу, за який
здійснюється стягнення інфляційних
нарахувань та пені.

Позивачем заявлено до стягнення пеню в
сумі 243772,28грн.

Господарським судом самостійно
здійснено розрахунок пені з
урахуванням ч. 6 ст. 232 ГК України, та
беручи до уваги вищевикладене, суд
приходить до висновку, що сума пені
складає 239657,14 грн., зокрема:

за зобов'язання листопада 2012 року:

- з 27.01.13р. по 28.01.13р., 2 дні прострочення,
сума боргу 526657,19грн., сума пені
становить 432,86грн.;

- з 29.01.13р. по 29.01.13р., 1 день прострочення,
сума боргу 446657,19грн., сума пені
становить 183,56грн.;

- з 30.01.13р. по 05.02.13р., 7 днів прострочення,
сума боргу 416657,19грн., сума пені
становить 1198,60грн.;

- з 06.02.13р. по 06.02.13р., 1 день прострочення,
сума боргу 390097,49грн., сума пені
становить 160,31грн.;

- з 07.02.13р. по 07.02.13р., 1 день прострочення,
сума боргу 390097,49грн., сума пені
становить 123,33грн.;

- з 08.02.13р. по 10.02.13р., 3 дні прострочення,
сума боргу 220097,49грн., сума пені
становить 271,35грн.;

- з 11.02.13р. по 11.02.13р., 1 день прострочення,
сума боргу 60097,49грн., сума пені
становить 24,70грн.;

за зобов'язання грудня 2012 року:

- з 27.01.13р. по 11.02.13р., 15 днів прострочення,
сума боргу 4480061,45грн., сума пені
становить 29457,93грн.;

- з 12.02.13р. по 28.03.13р., 45 днів прострочення,
сума боргу 4420158,94грн., сума пені
становить 81742,66грн.;

- з 29.03.13р. по 16.05.13р., 49 днів прострочення,
сума боргу 3382848,94грн., сума пені
становить 68120,38грн.;

- з 17.05.13р. по 03.06.13р., 18 днів прострочення,
сума боргу 2558780,94грн., сума пені
становить 18927,97грн.;

- з 04.06.13р. по 08.06.13р., 5 днів прострочення,
сума боргу 2520340,64грн., сума пені
становить 5178,78грн.;

- з 09.06.13р. по 14.07.13р., 35 днів прострочення,
сума боргу 2520340,64грн., сума пені
становить 33834,71грн.

В задоволенні вимоги щодо стягнення з
відповідача пені в сумі 4415,14 грн. суд
відмовляє.

Згідно розрахунку позивача (а.с. 9-10), та
перевіреного судом, розмір штрафу
дійсно складає 346277,13грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

У відповідності до ч. 2 вказаної статті
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

При перевірці розрахунків 3% річних,
судом також взято до уваги слідуюче.

Сплата трьох процентів річних від
простроченої суми (якщо інший їх розмір
не встановлений договором або законом),
т а к с а м о я к й і н ф л я ц і й н і
нарахування, не мають характеру
штрафних санкцій і є способом захисту
майнового права та інтересу кредитора
шляхом отримання від боржника
компенсації (плати) за користування ним
коштами, належними до сплати
кредиторові. положення (п.п. 4.1.
Постанови пленуму ВГСУ №14 від 17.12.13р.).

За таких обставин, при розрахунку 3%
річних, судом також взято до уваги
положення п.п. 1.9. Постанови пленуму
ВГСУ №14 від 17.12.13р.

Дослідивши подані сторонами по справі
розрахунки (а.с. 9-10 та а.с. 94-95), суд
вважає що сума 3% річних становить 81771,94
грн., а вірним є контррозрахунок
відповідача (а.с. 94-95).

В задоволенні вимоги щодо стягнення з
відповідача 3% річних в сумі 2609,28 грн.
суд відмовляє.

Стосовно заявлених до стягнення
інфляційних нарахувань в сумі 16363,24грн.
, господарський суд зазначає наступне.

Передбачене законом право кредитора
вимагати сплати боргу з урахуванням
індексу інфляції є способом захисту
його майнового права та інтересу, суть
якого полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів ( п.3.1 Постанови №
14).

Розмір боргу з урахуванням індексу
інфляції визначається виходячи з суми
боргу, що існувала на останній день
місяця, в якому платіж мав бути
здійснений, помноженої на індекс
інфляції, визначений названою
Державною службою, за період
прострочення починаючи з місяця,
наступного за місяцем, у якому мав бути
здійснений платіж, і за будь-який
місяць, у якому мала місце інфляція
(абз. 3 п. 3.2. Постанови №14).

Крім цього суд звертає увагу. на те, що
згідно умов п.п. 6.1. договору остаточний
розрахунок за фактично переданий
природний газ здійснюється до 14-го
числа місяця наступного за місяцем
поставки газу, тому нарахування
інфляційних проводиться, починаючи з
наступного місяця після граничного
терміну оплати, тобто за поставлений
газу в листопаді 2012 року відповідач має
розрахуватись до 14 грудня 2012 року, а
інфляційні нараховуються з січня 2013
року.

Перевіривши нарахування інфляційних
за визначений позивачем період та з
врахуванням положень вищенаведеної
Постанови пленуму ВГСУ №14 від 17.12.13р.,
господарський суд встановив, що
правомірним є нарахування інфляційних
в сумі 7572,50грн., зокрема нарахованих:

за зобов'язаннями листопада 2012 року:

в сумі 4743,31грн. за січень 2013 року на суму
боргу 2371657,19грн.;

в сумі -2251,65 грн. (дефляція) за лютий 2013
року на суму боргу 2251657,19 грн.;

за зобов'язаннями грудня 2012 року:

в сумі -4480,06 грн. (дефляція) за лютий 2013
року на суму боргу 4480061,45грн.;

в сумі 3382,84 грн. за травень 2013 року на
суму боргу 3382848,94 грн.;

в сумі -2520,34 грн. (дефляція) за липень 2013
року на суму боргу 2520340,64 грн.;

в сумі -13484,44 грн. (дефляція) за серпень
2013 року на суму боргу 1926348,64грн.;

в сумі 6427,05 грн. за жовтень 2013 року на
суму боргу 1606762,64 грн.;

в сумі 2526,91 грн. за листопад 2013 року на
суму боргу 1263456,64 грн.;

в сумі 6317,28 грн. за грудень 2013 року на
суму боргу 1263456,64 грн.;

в сумі 1870,92 грн. за січень 2014 року на
суму боргу 935460,64 грн.

В задоволенні вимоги щодо стягнення
8790,74 грн. інфляційних суд відмовляє.

Щодо клопотання відповідача про
зменшення розміру пені і штрафу, суд
зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 Господарського
кодексу України у разі якщо належні до
сплати штрафні санкції надмірно великі
порівняно із збитками кредитора, суд
має право зменшити розмір санкцій. При
цьому повинно бути взято до уваги:
ступінь виконання зобов'язання
боржником; майновий стан сторін, які
беруть участь у зобов'язанні; не лише
майнові, але й інші інтереси сторін, що
заслуговують на увагу.

Також, згідно з ч.3 ст. 83 Господарського
процесуального кодексу України, суд,
приймаючи рішення має право зменшувати
у виняткових випадках розмір неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання.

В силу п. 3 ст. 551 ЦК України розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

У Постанові Пленуму Вищого
господарського суду України від 26
грудня 2011 року N 18 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" зазначено, що
вирішуючи питання про зменшення
розміру неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83
ГПК), господарський суд повинен
об'єктивно оцінити, чи є даний випадок
винятковим, виходячи з інтересів
сторін, які заслуговують на увагу,
ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

Дослідивши матеріали справи, суд не
вбачає підстав для застосування
зазначеного права, оскільки вважає, що
вказані відповідачем обставини щодо
скрутного фінансового становища не
являються винятковими.

За вказаних обставин суд відмовляє
відповідачу у задоволенні клопотання
про зменшення розміру пені і штрафу.

Щодо поданого відповідачем клопотання
про відстрочку виконання рішення, суд
зазначає наступне.

Статтею 124 Конституції України
встановлено, що судові рішення є
обов'язковими до виконання на всій
території України.

Відповідно до ст. 4-5 ГПК України,
господарські суди здійснюють
правосуддя шляхом прийняття
обов'язкових до виконання на всій
території України рішень, ухвал,
постанов.

Згідно із ст. 115 ГПК України, рішення
господарського суду, що набрали
законної сили, виконуються у порядку,
встановленому цим Кодексом і Законом
України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про
судоустрій" суди при здійсненні
правосуддя повинні забезпечувати на
засадах верховенства права захист
гарантованих Конституцією та законами
України прав і свобод людини і
громадянина, прав і законних інтересів
юридичних осіб, інтересів суспільства
і держави.

Так згідно п. 6 ст. 83 ГПК України
господарський суд, приймаючи рішення,
має право відстрочити або розстрочити
виконання рішення. При цьому слід
ураховувати приписи ст. 121 ГПК про те, що
за наявності обставин, які ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим, за заявою сторони, за
поданням прокурора чи його заступника
або за своєю ініціативою господарський
суд, залежно від обставин справи, може
відстрочити або розстрочити виконання
рішення.

Згідно п. 7 Пленуму Вищого
господарського суду України, від 17.10.2012,
№ 9 "Про деякі питання практики
виконання рішень, ухвал, постанов
господарських судів України"
Господарський суд на підставі статті 121
ГПК має право за заявою сторони,
державного виконавця, прокурора або за
власною ініціативою у виняткових
випадках залежно від обставин справи
відстрочити, розстрочити виконання
рішення, ухвали, постанови (далі -
рішення), змінити спосіб та порядок їх
виконання.

Оскільки згадана стаття не обмежує
відповідне право господарського суду
певним строком, воно може бути
реалізоване у будь-який час після
набрання рішенням законної сили і до
його фактичного повного виконання, в
межах строку пред'явлення наказу до
виконання. Також не обмежується право
заявника на повторне звернення з
відповідною заявою, якщо вона вже
розглядалася судом.

Застосовуючи заходи, передбачені
статтею 121 ГПК, господарські суди
повинні мати на увазі таке.

Відстрочка - це відкладення чи
перенесення виконання рішення на новий
строк, який визначається господарським
судом. Наприклад, відстрочка може
надаватись за рішенням, у якому
господарським судом визначено певний
строк звільнення приміщення,
повернення майна тощо.

Підставою для відстрочки, розстрочки,
зміни способу та порядку виконання
рішення можуть бути конкретні
обставини, що ускладнюють виконання
рішення або роблять його неможливим у
визначений строк або встановленим
господарським судом способом. При
цьому слід мати на увазі, що згоди
сторін на вжиття заходів, передбачених
статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і
господарський суд законодавчо не
обмежений будь-якими конкретними
термінами відстрочки чи розстрочки
виконання рішення. Проте, вирішуючи
питання про відстрочку чи розстрочку
виконання рішення, зміну способу і
порядку виконання рішення,
господарський суд повинен враховувати
матеріальні інтереси сторін, їх
фінансовий стан, ступінь вини
відповідача у виникненні спору,
наявність інфляційних процесів у
економіці держави та інші обставини
справи, зокрема, щодо фізичної особи
(громадянина) - тяжке захворювання її
самої або членів її сім'ї, скрутний
матеріальний стан, стосовно юридичної
особи - наявну загрозу банкрутства,
відсутність коштів на банківських
рахунках і майна, на яке можливо було б
звернути стягнення, щодо як фізичних,
так і юридичних осіб - стихійне лихо,
інші надзвичайні події тощо.

При вирішення даного клопотання суд
враховує не тільки матеріальні
інтереси та фінансовий стан
відповідача, а й позивача. За таких
обставин суд вважає, що в задоволенні
клопотання про відстрочку виконання
рішення слід відмовити.

Як визначає ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд встановлює наявність чи
відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення, а
також інші обставини, які мають
значення для правильного вирішення
спору.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу. Обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

За змістом статті 33 Господарського
процесуального кодексу України
обов'язок доказування та подання
доказів розподіляється між сторонами,
виходячи з того, хто посилається на
юридичні факти, які обґрунтовують його
вимоги і заперечення.

Відповідач не подав до суду жодного
доказу на спростування позовних вимог,
в тому числі доказів проведення
розрахунків (платіжні доручення,
виписки банківських установ щодо руху
коштів, квитанції до прибуткових
касових ордерів, тощо).

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги в частині
стягнення 935460,64 грн. - основного боргу,
239 657,14 грн. - пені, 81771,94 грн. - 3% річних,
7572,50 грн. - інфляційних, 346277,13 грн. - 7%
штрафу, обґрунтовані, заявлені у
відповідності до вимог чинного
законодавства, підтверджуються
належними доказами, які є в матеріалах
справи, та підлягають задоволенню. В
іншій частині позову суд відмовляє.

Судові витрати по сплаті судового
збору покладаються на відповідача
пропорційно сумі задоволених позовних
вимог.

Керуючись ст.ст. 33,43,44,49,82-85 ГПК України,
господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства
теплозабезпечення (11500, Житомирська
область, м. Коростень, вул. Кірова, 8-а,
ід. код 31871157)

- на користь Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ,
вул. Б. Хмельницького, 6, ід. код 20077,35 грн. заборгованості, з яких: 935460,64
грн. - основний борг, 239 657,14 грн. - пеня,
81771,94 грн. - 3% річних, 7572,50 грн. -
інфляційні, 346277,13 грн. - 7% штрафу, 32214,79
грн. сплаченого судового збору.

3. В решті позову відмовити.

4. Відмовити в задоволенні заяви
Комунального підприємства
теплозабезпечення про відстрочку
виконання рішення суду та зменшення
суми пені і штрафу.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Апеляційна скарга подається на рішення
місцевого господарського суду
протягом десяти днів з дня його
оголошення. У разі якщо в судовому
засіданні було оголошено лише вступну
та резолютивну частину рішення,
зазначений строк обчислюється з дня
підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 22.04.14

Суддя
Кудряшова Ю.В.

Віддрукувати:

1 - в справу;

2 - позивачу (рек. з повід.)