ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" квітня 2014 р.
Справа № 926/1272/13

Львівський апеляційний господарський
суд в складі колегії:

головуючого - судді
Зварич О.В.

суддів
Кордюк Г.Т.

Хабіб М.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Фізичної
особи - підприємця ОСОБА_2 (надалі ФОП
ОСОБА_2) б/н від 19.02.2014р. (вх. № 01-05/958/14 від
03.03.2014р.)

на рішення Господарського суду
Чернівецької області від 05.02.2014р.

у справі № 926/1272/13

за позовом: Міського комунального
підприємства
"Чернівцітеплокомуненерго"

до відповідача: ФОП ОСОБА_2

про стягнення 5516,82 грн.,

за участю:

від позивача: Білянський М.І. -
представник (довіреність № 2570 від
25.12.2013р.); Гарабажій Н.О. - представник
(довіреність № 2569 від 25.12.2013р.);

від відповідача: не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Чернівецької області від 05.02.2014р. у
справі №926/1272/13 (суддя Гушилик С.М.)
позов задоволено частково. Стягнуто з
ФОП ОСОБА_2 на користь Міського
комунального підприємства
"Чернівцітеплокомуненерго" - 5073,66 грн.
боргу, 179,85 грн. пені, 197,15 грн. 3% річних,
62,35 грн. збитків, завданих інфляцією та
1719,29 грн. судового збору. Відмовлено в
решті позовних вимог.

В ході розгляду справи судом першої
інстанції встановлено, що відповідач в
період з 01.11.2010 року по 01.08.2013 року
отримав теплову енергію на загальну
суму 6573,62грн., проте, в порушення взятих
на себе зобов'язань, за надані послуги
розрахувався несвоєчасно та в
неповному обсязі, що призвело до
виникнення заборгованості у сумі 5073,66
грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
ФОП ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в
якій вважає рішення суду першої
інстанції прийнятим з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
при неповному з'ясуванні обставин, що
мають значення для справи, а висновки
суду не відповідають дійсним
обставинам справи. Звертає увагу на те,
що жодних договірних відносин між
сторонами в справі не існує, а послуг з
теплопостачання та укладення
відповідного договору відповідач не
потребував з причин використання в
спірний період приладів
електрообігріву в займаних
приміщеннях, про що повідомляв
позивача. Просить скасувати рішення
господарського суду Чернівецької
області від 05.02.2014р. у справі № 926/1272/13,
прийняти нове рішення, яким в
задоволенні позову відмовити.

20.03.2014р. позивач надіслав на адресу ЛАГС
відзив на апеляційну скаргу за №571 від
17.03.2014р. (вх. № 01-04/1676/14 від 20.03.2014р.), в
якому просить залишити без змін
оскаржуване рішення місцевого
господарського суду, а апеляційну
скаргу - без задоволення.

Відповідач не забезпечив явки в судове
засідання уповноваженого
представника, про час, дату і місце
розгляду апеляційної скарги належно
повідомлений, про що свідчить
повідомлення про вручення поштового
відправлення від 01.04.2014р.

В судовому засіданні представники
позивача просили залишити без змін
оскаржуване рішення місцевого
господарського суду, а апеляційну
скаргу - без задоволення.

31.03.2014р. до суду поступило клопотання
відповідача б/н від 31.03.2014р. (вх.№01-05/1486/14
від 31.03.2014р.) про призначення у справі
№926/1272/13 почеркознавчої експертизи.

В судовому засіданні представники
позивача просили відмовити в
задоволенні вказаного клопотання,
вказавши на його безпідставність та
необґрунтованість.

Заслухавши пояснення представників
позивача, колегія суддів Львівського
апеляційного господарського суду,
порадившись, прийшла до висновку про
відсутність підстав для задоволення
клопотання відповідача про
призначення у даній справі
почеркознавчої експертизи, враховуючи
наступне:

Частиною 1 статті 41 ГПК України
передбачено, що для роз'яснення питань,
які виникають при вирішенні
господарського спору і потребують
спеціальних знань, господарський суд
призначає судову експертизу.

Згідно п. 2 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 4 від
23.03.2012р. "Про деякі питання практики
призначення судової експертизи" судова
експертиза призначається лише у разі
дійсної потреби у спеціальних знаннях
для встановлення фактичних даних, що
входять до предмета доказування, тобто
у разі, коли висновок експерта не
можуть замінити інші засоби
доказування.

У матеріалах справи є достатньо
належних та допустимих доказів для
прийняття законного, обґрунтованого
рішення. Задоволення вищевказаного
клопотання призведе до порушення
строку розгляду апеляційної скарги,
встановленого ст.102 ГПК України.

Виходячи з наведеного, колегія суддів
не вбачає підстав для призначення
почеркознавчої експертизи на стадії
апеляційного провадження у справі.

Дослідивши матеріали справи,
апеляційну скаргу, відзив на неї,
заслухавши пояснення представників
позивача, колегія суддів Львівського
апеляційного господарського суду
прийшла до висновку про відсутність
підстав для скасування рішення
господарського суду Чернівецької
області від 05.02.2014р. у справі №926/1272/13 з
огляду на наступне:

Як вбачається з матеріалів справи,
01.10.2009р. між приватним підприємцем
ОСОБА_2 (споживач) та Міським
комунальним підприємством
"Чернівцітеплокомуненерго"
(теплопостачальна організація) було
укладено договір на постачання
теплової енергії в гарячій воді № 119
від 01.10.2009р. (надалі - договір) (а.с. 10-15).

Згідно розділу 1 договору
теплопостачальна організація бере на
себе зобов'язання постачати
споживачеві теплову енергію в гарячій
воді в потрібних йому обсягах, а
споживач зобов'язується оплачувати
одержану теплову енергію за
встановленими тарифами в терміни,
передбачені цим договором.

Теплова енергія постачається
споживачу в обсягах згідно з додатком
№1 до договору у вигляді гарячої води
на такі потреби: опалення - в
опалювальний період; гаряче
водопостачання - згідно з графіком по
рішенню міської ради; технологічні
потреби - згідно з графіком (п.1 розділу 2
договору).

Пунктом 3 розділу 2 договору
встановлено, що в разі наявності
засобів обліку споживач сплачує за
теплову енергію - центральне опалення
285,59 грн. з ПДВ (за 1ГКал в опалювальний
сезон). В разі зміни тарифів споживач
послуг сплачує за теплову енергію за
новими тарифами з дня введення їх в дію
(п. 4 розділу 2 договору).

Розмір оплати визначався згідно
тарифів, затверджених рішенням
виконавчого комітету Чернівецької
міської ради "Про затвердження норм
витрат тепла, розмірів двоставкових
тарифів на виробництво,
транспортування, постачання теплової
енергії на централізоване опалення та
одноставкових тарифів на теплову
енергію на гаряче водопостачання
(підігрів) та визнання такими, що
втратили чинність рішення виконавчого
комітету міської ради від 08.07.2008 року"
від 30.12.2008 року № 1031/24, рішенням
виконавчого комітету Чернівецької
міської ради "Про встановлення
скоригованих двоставкових тарифів на
виробництво, транспортування,
постачання теплової енергії на
централізоване опалення та
одноставкових тарифів на теплову
енергію на гаряче водопостачання
(підігрів) води та визнання такими, що
втратили чинність рішення виконавчого
комітету з цього питання" від 22.02.2011
року № 122/4, рішенням виконавчого
комітету Чернівецької міської ради
"Про внесення змін в рішення
виконавчого комітету міської ради від
22.02.2011р. № 122/4, від 30.12.2008р. № 1031/24 щодо
встановлення двоставкових тарифів на
виробництво, транспортування,
постачання теплової енергії на
централізоване опалення та
одноставкових тарифів на теплову
енергію на гаряче водопостачання
(підігрів) води" від 22 листопада 2011 року
№ 724/20, Постановою Національної
комісії, що здійснює державне
регулювання у сфері комунальних послуг
від 16.03.2012 р. № 140 "Про встановлення
тарифів на теплову енергію МКП
"Чернівцітеплокомуненерго", рішенням
виконавчого комітету Чернівецької
міської ради від 25.06.2013р. №338/10 "Про
внесення змін в рішення виконавчого
комітету Чернівецької міської ради від
30.12.2008 року № 1031/24 "Про затвердження
норм витрат тепла, розмірів
двоставкових тарифів на виробництво,
транспортування, постачання теплової
енергії на централізоване опалення та
одно ставкових тарифів на теплову
енергію на гаряче водопостачання
(підігрів) та визнання таким, що
втратило чинність рішення виконавчого
комітету міської ради від 08.07.2008року
№499/13" (а.с. 26-36).

Згідно п. 4.1 розділу 4 договору
розрахунки за теплову енергію, що
споживається, проводяться в грошовій
формі відповідно до встановлених
органами місцевого самоврядування
тарифів на підставі показань приладів
обліку чи розрахунків.

Споживач сплачує теплопостачальній
організації вартість спожитої
теплової енергії, визначеної
договором, або згідно рахунку, який
надається виробником до 10 числа за
розрахунковим місяцем (п. 4.3 розділу 4
договору).

Пунктом 10.1 розділу 10 договору
передбачено, що він набирає чинності з
дня його підписання і діє протягом
одного року. Договір вважається
пролонгованим на кожний наступний рік,
якщо за місяць до закінчення строку
його дії не буде письмово заявлено
однією із сторін про його припинення (п.
10.2 розділу 10 договору).

Згідно додатку № 1 до договору №119 від
01.10.2009р. енергопостачальна організація
постачає споживачу теплову енергію в
гарячій воді в обсягах 2.649 ГКал з жовтня
по квітень на об'єкт - офіс вул.Комарова,
9аа. Згідно п. 6 додатку № 1 до договору
№119 від 01.10.2009р. при відсутності
розбіжностей з обох сторін по обсягах
відпуску теплової енергії термін дії
додатку продовжується на кожний
наступний рік. Даний додаток
підписаний сторонами та скріплений
печаткою позивача.

Згідно попередження Міського
комунального підприємства
"Чернівцітеплокомуненерго" №703 від
22.03.2010 р. заборгованість відповідача з
оплати за використану теплову енергію
становила 935.88 грн. (а.с.21)

Позивачем 13.11.2012р. на адресу
відповідача було направлено
попередження №2700/41 від 12.11.2012 р., в якому
вказувалось, що станом на 01.11.2012р.
заборгованість приватного підприємця
ОСОБА_2 за спожиту теплову енергію за
договором № 119 від 01.10.2009р. становить
3469,18 грн. та вимагалось виконання
боргового зобов'язання (а.с.22).

Міське комунальне підприємство
"Чернівцітеплокомуненерго" виконало
свої договірні зобов'язання в повному
обсязі та поставило відповідачу
теплову енергію, а відповідач не
виконав взяті на себе зобов'язання, що
призвело до виникнення заборгованості
за період з 01.11.2011р. по 01.11.2013р. в сумі
5073,66 грн. Крім того, за прострочення
виконання зобов'язання позивач
нарахував відповідачу пеню в сумі 183,66
грн., 3 % річних в сумі 197,15 грн. та збитки
завдані інфляцією в сумі 62,35 грн.

Згідно поданого позивачем клопотання
б/н від 05.02.2014 року, при складанні позову
було допущено помилку в періоді
заборгованості, а саме було вказано
період з 01.11.2011р. по 01.11.2013р., а тому
просив періодом заборгованості
вважати з 01.11.2010р. по 01.11.2013р. (а.с. 71)

Підставою звернення позивача до суду з
даним позовом слугувало невиконання
відповідачем взятих на себе
зобов'язань щодо розрахунків за
спожиту теплову енергію в обумовлені
договором №119 від 01.10.2009р. терміни.

При винесенні постанови, колегія
суддів керувалася наступним:

Згідно ч. 2 ст.11 ЦК України підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини.

У відповідності із ст.627 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору, з
врахуванням вимог ЦК України, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Судом встановлено, що 01.10.2009р. між
Міським комунальним підприємством
"Чернівцітеплокомуненерго" та
приватним підприємцем ОСОБА_2 було
укладено договір на постачання
теплової енергії в гарячій воді № 119
від 01.10.2009р., згідно якого позивач бере
на себе зобов'язання постачати
споживачеві теплову енергію в гарячій
воді в потрібних йому обсягах, а
споживач зобов'язується оплачувати
одержану теплову енергію за
встановленими тарифами в терміни,
передбачені цим договором.

Даний договір скріплений підписами
сторін та печаткою Міського
комунального підприємства
"Чернівцітеплокомуненерго".

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання має ґрунтуватися на
засадах добросовісності, розумності та
справедливості.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Аналогічне положення
передбачено п. 1 ч. 1 ст. 193 ГК України:
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до Закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України,
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу
України передбачено, що, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо
строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

В пункті 4.3 розділу 4 договору №119 від
01.10.2009р. сторони обумовили термін
здійснення оплати за спожиту теплову
енергію, а саме: споживач сплачує
теплопостачальній організації
вартість спожитої теплової енергії,
визначеної договором, або згідно
рахунку, який надається виробником до 10
числа за розрахунковим місяцем.

В матеріалах справи відсутні докази
виконання відповідачем в повному
обсязі своїх зобов'язань щодо оплати за
постачання теплової енергії в гарячій
воді.

Заборгованість відповідача по оплаті
вартості спожитої теплової енергії
перед позивачем підтверджується:
звітом про нарахування та оплату
період з 01.11.2010 року по 01.11.2013 року (а.с.
37); звітом про нарахування за
постачання теплової енергії згідно
договору №119 від 01.10.2009р. (а.с.65-66);
журналом обліку використання теплової
енергії в гарячій воді на тепловому
пункті абонента № 0012 по вул. Комарова,
9аа (а.с.67); рахунками за теплову енергію
та реєстрами отримання рахунків за
теплопостачання з січня 2011р. по лютий
2012 р. (а.с.98-125) з квітня 2012р. по грудень
2012р.(а.с.126-129, 132-145) та з січня по серпень
2013р. (а.с.146-153).

Вищевказані документи доводять, що
відповідач в період з 01.11.2010 року по
01.08.2013 року отримав теплову енергію в
гарячій воді на загальну суму 6573,62 грн.

На підтвердження факту часткової
оплати спожитої теплової енергії
позивач надав копії платіжних
документів на загальну суму 1744,78грн.
(а.с.167-180).

Таким чином, відповідач, в порушення
взятих на себе зобов'язань, за надані
послуги розрахувався несвоєчасно та в
неповному обсязі, що призвело до
виникнення заборгованості у сумі 5073,66
грн. за постачання теплової енергії в
гарячій воді згідно договору №119 від
01.10.2009р.

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено,
що боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Згідно ч. 7 ст. 193 ГК України
одностороння відмова від виконання
договору не допускається.

Отже, відповідач прострочив виконання
зобов'язання, що в свою чергу є
підставою для стягнення суми боргу.

Щодо позовної вимоги про стягнення з
відповідача на користь позивача 183,66
грн. пені за період з 01.05.2013р. по 01.11.2013р.,
слід зазначити наступне.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Статтями 1, 3 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань» від
22.11.1996р. №543/96-ВР з наступними змінами та
доповненнями передбачено, що платники
грошових коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочку
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін, який
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 4.11 розділу 4 укладеного
між сторонами договору в разі несплати
споживачем за спожиту теплову енергію
до 15 числа за розрахунковим місяцем,
нараховується пеня у розмірі 0,5% від
суми простроченого платежу (але не
більше обумовленої чинним
законодавством) за кожний день
прострочення.

Оскільки відповідачем порушено
зобов'язання з оплати вартості
теплової енергії в гарячій воді, суд
першої інстанції підставно частково
задоволив вимоги позивача щодо
стягнення з ФОП ОСОБА_2 на його користь
пені в сумі 179,85 грн. відповідно до
проведеного перерахунку її розміру, з
врахуванням змін облікової ставки НБУ
в 2013 році, які відбулись 10.06.2013р. та
13.08.2013р.

Разом з тим, законним та обґрунтованим
є оскаржуване рішення місцевого
господарського суду в частині
стягнення з відповідача на користь
позивача 3% річних, з врахуванням
такого.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено,
що боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Відповідно до розрахунку позовних
вимог розмір 3% річних за період з
01.11.2010р. по 01.11.2013р. становить 197,15 грн.,
інфляційні втрати - 62,35грн. Даний
розрахунок є арифметично правильним,
апелянтом не спростований (а.с. 39-42).

Щодо доводів апелянта про те, що
договірних відносин між сторонами в
справі не існує, а послуг з
теплопостачання та укладення
відповідного договору відповідач не
потребував з причин використання в
спірний період приладів
електрообігріву в займаних
приміщеннях, то дані доводи
спростовуються наявною в матеріалах
справи, належно засвідченою, копією
договору на постачання теплової
енергії в гарячій воді № 119 від 01.10.2009р.,
який не визнаний у встановленому
порядку недійсним.

Крім того, відповідач не оспорює
підписання додатків №1, 2а та 3 до даного
договору (а.с.13-15), а також поданої від
його імені заяви про укладення
договору на опалення приміщення (а.с.95).

Наявність заборгованості, яка є
предметом даного позову,
підтверджується також частковою
оплатою цих послуг згідно наданих
позивачем копій виписок з банківських
рахунків на загальну суму 1744,78грн.
(а.с.167-180)

Статтею 32 ГПК України встановлено, що
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно зі ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Всупереч вимог ст.33 ГПК України
апелянтом не надано суду доказів на
підтвердження правомірності заявлених
ним вимог.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів вважає, що судом першої
інстанції вірно встановлено фактичні
обставини справи, надано належну
оцінку дослідженим доказам, прийнято
законне та обґрунтоване рішення у
відповідності з вимогами
матеріального та процесуального права,
тому його слід залишити без змін, а
апеляційну скаргу - без задоволення.

Судові витрати за розгляд апеляційної
скарги слід покласти на скаржника
згідно вимог ст.49 ГПК України.

Керуючись, ст. ст. 43, 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Львівський апеляційний
господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

Рішення господарського суду
Чернівецької області від 05.02.2014р. у
справі №926/1272/13 залишити без змін,
апеляційну скаргу -без задоволення.

Справу повернути в господарський суд
Чернівецької області.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку згідно з Розділом
ХІІ-1 ГПК України.

Головуючий суддя
Зварич О.В.

судді
Кордюк Г.Т.

Хабіб М.І.