ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

06.05.2014
Справа № 905/2509/14

Суддя господарського суду Донецької
області Тоцький С.В.

при секретарі судового засідання
Асмановій Е.Е.

розглянув у відкритому судовому
засіданні господарського суду справу

за позовом: Суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_1, м.
Донецьк

до відповідача: Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2, м. Донецьк

про стягнення 77128,36грн.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_3 - за довіреністю;

від відповідача: не з'явився ;

СУТЬ СПОРУ:

Заявлено позов, Суб'єктом
підприємницької діяльності - фізичною
особою ОСОБА_1, м. Донецьк, до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2, м.
Донецьк про стягнення заборгованості в
сумі 73250,00грн., пені в сумі 1846,95грн., 3%
річних в сумі 1108,16грн. та інфляційних
витрат в сумі 923,25грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач посилався на те, що відповідно
до умов укладеного договору оренди
нерухомого майна №1-10/2012 від 22.10.2012р.
відповідач взяв на себе зобов'язання
щодо сплати орендної плати, однак, у
встановлений строк та належним чином
його не виконав, у результаті чого за
відповідачем утворилася
заборгованість з орендної плати в сумі
73250,00грн., що стало підставою для
нарахування пені в сумі 1846,95грн., 3%
річних в сумі 1108,16грн. та інфляційних
витрат в сумі 923,25грн.

29 квітня 2014р. позивач надав заяву про
збільшення розміру позовних вимог, у
якій позивач збільшив розмір
заборгованості на 7960,00грн., у зв'язку із
тим, що відповідач продовжує ухилятися
від належного виконання своїх
зобов'язань за договором оренди та не в
повному обсязі сплатив рахунок за
березень 2014р., у зв'язку із чим сума
боргу збільшилася на 7960,00грн.
Розглянувши заяву позивача суд дійшов
висновку, що вона відповідає приписам
ст.22 ГПК України та підлягає
задоволенню. Враховуючи викладене, суд
розглядає позовні вимоги про стягнення
з відповідача заборгованості в сумі
81210,00грн., пені в сумі 1846,95грн., 3% річних в
сумі 1108,16грн. та інфляційних витрат в
сумі 923,25грн.

Відповідач у судове засідання не
з'являвся, відзив на позовну заяву не
надав. Про дату та час судового
засідання відповідач був повідомлений
належним чином, ухвала про порушення
провадження у справи та про
відкладення розгляду справи були
надіслані за адресою, яка зазначена у
позовній заяві та яка відповідає
адресі, що міститься у витягу з єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців серії ААВ,
№818962. За приписами п. 3.9.1. Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції"
доказом повідомлення сторони про час і
місце розгляду справи в разі
неповернення ухвали підприємством
зв'язку може бути й долучений до
матеріалів справи та засвідчений самим
судом витяг з офіційного сайту
Українського державного підприємства
поштового зв'язку "Укрпошта" щодо
відстеження пересилання поштових
відправлень, який містить інформацію
про отримання адресатом відповідного
поштового відправлення, або засвідчена
копія реєстру поштових відправлень
суду.

Відтак відповідно до положень ст.75
Господарського процесуального кодексу
України, справу розглянуто за
наявними в ній матеріалами.

Також за приписами п.3.9.2. Постанови
Пленуму ВГСУ №18 від 26.12.2011р. «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції» у
випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

За клопотанням представника позивача
справа слухалась без фіксації судового
процесу технічними засобами.

Відповідно до статей 9, 10 Конституції
України, статті 9 Європейської хартії
регіональних мов або мов меншин
(ратифікована Законом України від 15
травня 2003р. N802), статті 3 Декларації прав
національностей України ( від 1
листопада 1991р. N1771), статті 12 Закону
України "Про судоустрій і статус
суддів", статті 14 Закону України «Про
засади державної мовної політики» (від
03 липня 2012р. №5029-VІ) за усним
клопотанням представника позивача
справа розглядалась російською мовою.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, господарський суд встановив :

Між суб'єктом підприємницької
діяльності - фізичною особою ОСОБА_1
(Орендодавець) та Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2 (Орендар) 22
жовтня 2012р. був укладений договір
оренди нерухомого майна №1-10/2012, за
умовами якого (п.1.1) Орендодавець
передає, а Орендар приймає в тимчасове
платне користування на умовах оренди
підвальне приміщення загальною площею
120,6кв.м. в житловому будинку літ.А-5, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.
Приміщення передається в оренду з
метою використання його для здійснення
підприємницької діяльності Орендаря.

Відповідно до п.2.1. договору передача
Орендарю приміщення підтверджується
підписаним сторонами актом
приймання-передачі в користування.

Пунктом 3.1. договору встановлено, що
розмір місячної орендної плати складає
16000,00грн., що є еквівалентом 2000 доларів
США. Розмір місячної орендної плати
змінюється в односторонньому порядку
Орендодавцем, якщо станом на дату
настання чергового платежу за місяць
оренди, за який нараховується орендна
плата, курс долара США був менше 7,00грн.
за 1 долар США або більше 9,00грн. за 1
долар США. (п.3.2. договору).

Згідно п.3.3. договору оплата за
орендоване майно сплачується до 5 числа
кожного місяця за наступний місяць та
щомісячно рахується виходячи з її
еквіваленту в доларах США, вказаному в
п.3.1. цього договору, виходячи із
середньомісячного курсу НБУ долара США
за попередній місяць.

За умовами п.6.1.2. договору Орендар
зобов'язався своєчасно та в повному
обсязі вносити орендну плату та інші
платежі, передбачені цим договором.

За несвоєчасне перерахування орендної
плати, Орендар сплачує Орендодавцю
пеню у розмірі 0,5% від суми
простроченого платежу за кожний день
прострочення, але не більше подвійної
облікової ставки НБУ. Пеня може бути
нарахована на протязі всього часу
прострочення сплати орендної плати
(п.8.2. договору).

Цей договір вступає в силу з дати
підписання та діє до 21.10.2013р. Договір
підписано обома сторонами та скріплено
печатками.

До укладеного договору 22.10.2012р. між
сторонами був складений та підписаний
акт приймання-передачі приміщення,
відповідно до якого Орендодавець
передав, а Орендар прийняв в строкове
платне користування на умовах оренди
підвальне приміщення загальною площею
120,6кв.м. в житловому будинку літ. А-5, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Додатковою угодою №1 від 21.10.2013р.
сторони продовжили строк дії договору
оренди до 21.10.2014р.

Факт надання послуг з оренди
приміщення орендодавцем та прийняття
цих послуг Орендарем підтверджується
актами здачі-прийняття робіт, які
підписані обома сторонами без
заперечень.

Між сторонами був складений та
підписаний акт звірки
взаєморозрахунків станом на 06.03.2014р.
відповідно до якого відповідач
підтвердив наявність за ним
заборгованості в сумі 73250,00грн.

За розрахунком позивача (з урахуванням
заяви про збільшення розміру позовних
вимог), у зв'язку із невиконанням
відповідачем умов договору оренди
№1-10/2012 від 22.10.2012р. за останнім
утворилася заборгованість, яка на
момент звернення до суду із позовом
складає 81210,00грн., що стало підставою
для нарахування пені в сумі 1846,95грн., 3%
річних в сумі 1108,16грн. та інфляційних
витрат в сумі 923,25грн.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, господарський суд дійшов
висновку, що позовні вимоги
обґрунтовані та підлягають
задоволенню повністю з огляду на
наступне.

Згідно вимог передбачених ст.1 ГПК
України підприємства, установи,
організації, інші юридичні особи (у
тому числі іноземні), громадяни, які
здійснюють підприємницьку діяльність
без створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності
(далі - підприємства та організації),
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

Особа здійснює свої цивільні права
вільно, на власний розсуд, відповідно
до приписів частини 1 ст.12 ЦК України.

Цивільні права особа здійснює у межах,
наданих їй договором або актами
цивільного законодавства, згідно вимог
передбачених ст.13 ЦК України.

Згідно з положеннями ст.14 ЦК України
цивільні обов'язки виконуються у межах,
встановлених договором або актом
цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу
України передбачено, що кожна особа має
право на захист свого цивільного права
у разі його порушення, невизнання або
оспорювання.

Способи судового захисту цивільних
прав та інтересів встановлені статтею
16 Цивільного кодексу України та
статтею 20 ГК України, цими нормами
встановлено, що суд може захистити
цивільне право або інтерес іншим
способом, що встановлений договором
або законом.

Відповідно до вимог ст.509 Цивільного
кодексу України та ст.173
Господарського кодексу України ,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Частиною першою статті 193
Господарського Кодексу України та
статтею 526 Цивільного кодексу України
передбачено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Згідно вимог частини 2 статті 11 ЦК
України та ст.174 ГК України підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини.

Відповідно до вимог ч.1 ст.202 ЦК України
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 статті 67 Господарського
кодексу України передбачено, що
відносини підприємства з іншими
підприємствами, організаціями,
громадянами в усіх сферах
господарської діяльності, виконуються
на підставі договорів.

В силу вимог передбачених ч.1 ст.598 ЦК
України зобов'язання припиняється на
підставах, встановлених договором або
законом.

За відсутності інших підстав
припинення зобов'язання, передбачених
договором або законом, зобов'язання
припиняється його виконанням,
проведеним належним чином (ст.599 ЦК
України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін)
(частина 1 статті 530 Цивільного кодексу
України).

Відповідно до вимог статті 610
Цивільного кодексу України порушення
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом (стаття 612 Цивільного кодексу
України).

Згідно статті 626 ЦК України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Згідно з положеннями статті 759
Цивільного кодексу України за
договором найму (оренди) наймодавець
передає або зобов'язується передати
наймачеві майно у користування за
плату на певний строк.

Право передання майна у найм має
власник речі або особа, якій належать
майнові права (ч.1 ст.761 ЦК України).

За приписами частини другої статті 762
Цивільного кодексу України та частини
третьої статті 285 Господарського
кодексу України за користування майном
з наймача справляється плата, розмір
якої встановлюється договором найму.

Відповідно до вимог передбачених
статтею 632 ЦК України, ціна в договорі
встановлюється за домовленістю сторін.

Частиною п'ятою статті 762 Цивільного
кодексу України встановлено, що плата
за користування майном вноситься
щомісячно, якщо інше не встановлено
договором, що співпадає з умовами п.3.3
договору, в якому передбачено, що
орендна плата вноситься до 5 числа
кожного місяця за наступний місяць.

Як вбачається із матеріалів справи
відповідач свої зобов'язання за
договором оренди нерухомого майна
№1-10/2012 від 22.10.2012р. належним чином не
виконав, орендну плату за період дії
договору сплатив не в повному обсязі, у
зв'язку із чим за відповідачем
утворилася заборгованість в сумі
81210,00грн., що підтверджується
матеріалами справи.

Будь-яких документів у підтвердження
відсутності заборгованості
відповідачем надано не було, крім того
суму боргу відповідач частково визнав
в акті звірки взаєморозрахунків станом
на 06.03.2014р. у розмірі 73250,00грн., таким
чином вимоги позивача про стягнення
заборгованості за оренду приміщення в
сумі 81210,00грн. є доведеними,
обґрунтованими матеріалами справи, а
також такими, що підлягають
задоволенню.

Отже, встановивши факт невиконання
відповідачем зобов'язання по
своєчасному і в повному обсязі по
внесенню орендної плати, господарський
суд дійшов ґрунтовного висновку про
стягнення заборгованості по орендній
платі.

Що стосується вимог позивача про
стягнення з відповідача інфляційних
витрат в сумі 923,25грн. та 3% річних в сумі
1108,16грн. за період прострочення сплати
орендних платежів суд виходить з
наступного.

Відповідно до вимог частини 2 ст.625 ЦК
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитору зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Таким чином, вимоги позивача щодо
застосування до відповідача
відповідальності за порушення
грошового зобов'язання у вигляді
стягнення нарахованого індексу
інфляції на суму боргу в розмірі
923,25грн., 3% річних за прострочення
виконання грошових зобов'язань в сумі
1108,16грн. є обґрунтованими, арифметично
вірними та такими, що підлягають
задоволенню.

Щодо стягнення пені в сумі 1846,95грн. на
підставі умов п.8.2 договору оренди суд
зазначає наступне:

Згідно з ч.2 ст.193 ГК України порушення
зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Аналогічне положення міститься у ст.611
ЦК України, відповідно до якої у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Статтею 230 ГК України передбачено, що
штрафними санкціями визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Відповідно до ст.ст. 546, 549 ЦК України
виконання зобов'язання може
забезпечуватися, в тому числі
неустойкою. Неустойкою (штрафом, пенею)
є грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.

За змістом ст.611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають наслідки, встановлені
договором або законом, у тому числі
-сплата неустойки, що узгоджується із
ч.1 ст.550 Цивільного кодексу України.
Аналогічні положення закріплені і в
ст.ст.216, 217 Господарського кодексу
України. При цьому, несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань є
належною підставою у розумінні ст.218
Господарського кодексу України для
застосування заходів
господарсько-правової
відповідальності.

Перевіривши розрахунок пені суд
встановив, що пеня розрахована у
розмірі 0,5% від суми простроченого
платежу. Закон України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
обмежує розмір пені за прострочення
виконання грошових зобов'язань, що
встановлюються договором, подвійною
обліковою ставкою НБУ. Також в частині
2 статті 343 ГК України прямо вказується
на те, що пеня за прострочку платежу
встановлюється за згодою сторін, але не
може перевищувати подвійної облікової
ставки НБУ, що діяла у період, за який
сплачується пеня.

Однак перевіривши нараховану суму
пені, розраховану позивачем у розмірі
0,5% від суми простроченого платежу суд
встановив, що дана сума не перевищує
суму розраховану від подвійної
облікової ставки НБУ. Отже, нарахована
позивачем пеня підлягає задоволенню
повністю.

Відповідно до вимог передбачених
пунктом 4 частини 3 ст.129 Конституції
України основними засадами
судочинства є - змагальність сторін та
свобода в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Статтею 4-3 ГПК України передбачено, що
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Під час розгляду зазначеної справи
відповідачем не спростовано вимоги,
які викладено у позовній заяви.

Згідно вимог передбачених ст.32 ГПК
України доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Статтями 33, 34 ГПК України встановлено,
що кожна із сторін повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до приписів ст.36 ГПК України
письмовими доказами є документи і
матеріали, які містять дані про
обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору.

Відповідно до вимог передбачених ст.. 43
ГПК України господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили

Враховуючи вищевикладене, суд вважає
позовні вимоги належним чином
доведеними, обґрунтованими та такими,
що підлягають задоволенню повністю.

Судові витрати покладаються на
відповідача відповідно до ст.49 ГПК
України.

На підставі вимог передбачених На
підставі вимог передбачених ст.129
Конституції України ст.ст.11-16, 202, 509, 530,
546, 549, 550, 598, 599, 610-612, 625-627, 629, 632, 759, 761, 762
Цивільного кодексу України, ст.ст.20, 67,
173, 174, 193, 216-218, 284, 285, 343 Господарського
кодексу України та керуючись ст.ст.1, 2,
4-2, 4-3, 4-6, 12, 15, 20, 22, 28, 32-34, 36, 43, 49, 75, 77, 82-85
ГПК України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_1, м. Донецьк до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2, м. Донецьк про
стягнення заборгованості в сумі
81210,00грн., пені в сумі 1846,95грн., 3% річних в
сумі 1108,16грн. та інфляційних витрат в
сумі 923,25грн., задовольнити повністю.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 АДРЕСА_2, р/р НОМЕР_3 в ДОД АТ
«Райффайзен Банк Аваль», ОКПО ,
МФО 380805) на користь Суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_1 (АДРЕСА_3, р/р НОМЕР_4 в
філії ДРУ АТ «Банк «Фінанси та Кредит»
м. Донецьк, ОКПО , МФО 335816)
заборгованість в сумі 81210,00грн., пеню в
сумі 1846,95грн., 3% річних в сумі 1108,16грн.,
інфляційні витрати в сумі 923,25грн. та
витрати по сплаті судового збору в сумі
1827,00грн.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано і може
бути оскаржене через господарський суд
Донецької області в апеляційному
порядку протягом десяти днів з дня
прийняття рішення. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
господарським судом.

У разі якщо в судовому засіданні було
оголошено лише вступну та резолютивну
частину рішення, зазначений строк
обчислюється з дня підписання рішення,
оформленого відповідно до статті 84
Господарського процесуального кодексу
України.

Повний текст рішення
виготовлений та підписаний 07.05.2014р.

Суддя
С.В. Тоцький