ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2014 року Справа № 908/2537/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючогоКравчука
Г.А.,суддівМачульського Г.М. (доповідач),
Полянського А.Г.,розглянувши у
відкритому судовому
засіданнікасаційну скаргуПублічного
акціонерного товариства "Запорізький
виробничий алюмінієвий комбінат"на
постановуДонецького апеляційного
господарського судувід22.01.2014р.у
справі908/2537/13Господарського
судуЗапорізької областіза
позовомЗапорізького міжрайонного
екологічного прокурора в інтересах
держави в особі Державної екологічної
інспекції у Запорізькій
областідоПублічного акціонерного
товариства "Запорізький виробничий
алюмінієвий комбінат"провідшкодування
збитківза участю

- відповідача:Шайтанов А.С. (довіреність
від 20.12.13р.)- прокурора:Козакова І.М.
(посвідчення № 018008), -В С Т А Н О В И В:

Звернувшись у суд з даним позовом в
інтересах держави в особі Державної
екологічної інспекції у Запорізькій
області (далі - позивач), Запорізький
міжрайонний екологічний прокурор
просив стягнути з Публічного
акціонерного товариства "Запорізький
виробничий алюмінієвий комбінат" (далі
- відповідач) 267230,59 грн. збитків. Позовні
вимоги обґрунтовані тим, що відповідач
здійснював викиди забруднюючих
речовин в атмосферне повітря без
спеціального дозволу, чим завдав шкоди.

Рішенням Господарського суду
Запорізької області від 10.10.2013р. (суддя
Азізбекян Т.А.) в задоволенні позову
відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного
господарського суду від 22.01.2014р.
(колегія суддів у складі: головуючий
суддя Богатир К.В., судді Дучал Н.М.,
Ушенко Л.В.) рішення суду першої
інстанції скасовано, позов задоволено
повністю.

У касаційній скарзі відповідач просить
скасувати постанову апеляційного суду
та залишити в силі рішення суду першої
інстанції, посилаючись на неправильне
застосування і порушення апеляційним
судом норм матеріального і
процесуального права.

Позивач у відзиві на дану касаційну
скаргу просить її залишити без
задоволення, а оскаржуване рішення без
змін, вказуючи, що воно є законним і
обґрунтованим.

Переглянувши у касаційному порядку
судові рішення, колегія суддів Вищого
господарського суду України, приймаючи
до уваги межі перегляду справи в
касаційній інстанції, виходить з
наступного.

Відповідно до приписів статті 11111 ч.2 п.4
Господарського процесуального кодексу
України у постанові суду касаційної
інстанції мають бути зазначені стислий
виклад суті рішення місцевого
господарського суду, рішення,
постанови апеляційного господарського
суду.

Як встановлено судом апеляційної
інстанції, відповідач здійснює викиди
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря (вуглецю оксид, ртуть металева,
метан, азоту діоксид) котлоагрегатами
№ 1, 2 котельні, розташованої біля
ливарного цеху (джерело викиду №1009),
які не зазначені у дозволі від 28.12.2010р.
№-28, про що складено акт
перевірки, який був отриманий
представником відповідача Усачовим
А.В. 25.11.2011р.

Позивачем генеральному директору
відповідача виданий припис від 02.12.2011р.
№55/11/4 в частині охорони атмосферного
повітря: 2.1. Не допускати викидів
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря без дозволу на те спеціально
уповноважених державних органів
(статті 10, 11, 33 Закону України "Про
охорону атмосферного повітря"); 2.2.
Надати дозвіл на викиди забруднюючих
речовин в атмосферне повітря від
опалювальних котелень "VITOMODUL" з котлами
фірми "VIESSMANN", що знаходиться за адресою:
69032, м. Запоріжжя, Південне шосе, 15
(статті 10, 11, 33 Закону України "Про
охорону атмосферного повітря").

Листами від 01.02.2012р. № 77/29/07 та від
20.09.2012р. № 1753/07 позивач повідомив
відповідача про можливість
перенесення терміну виконання припису
до 01.05.2012р. та до 01.12.2012р.

В матеріалах справи наявна довідка від
11.01.2013р. №005-17 відповідача, де зазначено,
що фактично відпрацьований час роботи
стаціонарного джерела викидів № 1009 -
блокова котельня, котлоагрегат №№ 1, 2
за період з 22.11.2011р. по 18.11.2012р. склав 3877
годин.

Відповідач надав відповідь від 11.06.2013р.
№011-559 на претензію позивача, в якій
посилався на те, що під час
експлуатації котельні дільниці №3
ливарного виробництва комбінатом по
жодній з речовин, які викидались в
атмосферне повітря, не було перевищено
значень нормативно граничнодопустимих
викидів, що визначені наказом
Мінприроди від 27.06.2009р. №309. Також
відповідач зазначав про отримання
19.11.2012р. дозволу на викид забруднюючих
речовин від новостворених котелень.

Суд першої інстанції, відмовляючи в
позові своє рішення мотивував тим, що
актом не встановлено порушення
відповідачем вимог природоохоронного
законодавства, а саме не встановлений
факт здійснення викидів забруднюючих
речовин в атмосферне повітря з джерел,
за якими розраховано позивачем збитки,
а також не надано доказів здійснення
викидів у томі об'ємі (масі), що був
застосований при розрахунку збитків.

Апеляційний господарський суд,
скасовуючи рішення суду першої
інстанції та задовольняючи позов,
виходив з того, що факт здійснення
викидів в атмосферне повітря без
дозволу підтверджується актом
перевірки та наданою відповідачем
довідкою.

Підстави для скасування оскарженої
постанови відсутні виходячи з
наступного.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що відповідно до довідки
від 11.01.2013р. № 005-17, наданої
відповідачем, фактично відпрацьований
час роботи стаціонарного джерела
викидів № 1009 - блокова котельня,
котлоагрегат №№ 1, 2 за період з 22.11.2011р.
по 18.11.2012р. склав 3877 годин. Тобто
відповідач підтвердив факт роботи
джерела викидів № 1009 з дати початку
проведення перевірки контролюючим
органом і до дати видачі відповідного
дозволу на викид забруднюючих речовин
саме для джерела № 1009, що в свою чергу
свідчить про викид забруднюючих
речовин в атмосферне повітря без
дозволу. Також цим судом встановлено,
що факт здійснення відповідачем
викидів в атмосферне повітря без
дозволу підтверджується зазначеним
вище актом перевірки, та встановлено,
що прокурором та позивачем
документально доведено, яким чином
була визначена маса забруднюючої
речовини (вуглецю оксид, ртуть
металева, метан, азоту діоксид) станом
на 22.11.2011р. та кількість фактичного
викиду.

Відповідно до вимог статті 11 Закону
України "Про охорону атмосферного
повітря" викиди забруднюючих речовин в
атмосферне повітря стаціонарними
джерелами можуть здійснюватися після
отримання дозволу, виданого
уповноваженим органом.

Статтею 33 вказаного Закону
встановлено, що особи, винні, зокрема, у
викидах забруднюючих речовин в
атмосферне повітря без дозволу
спеціально уповноважених на те органів
виконавчої влади відповідно до закону -
несуть відповідальність згідно з
законом.

Статтею 69 частиною першою Закону
України "Про охорону навколишнього
природного середовища" передбачено, що
шкода, заподіяна внаслідок порушення
законодавства про охорону
навколишнього природного середовища,
підлягає компенсації в повному обсязі.

Відповідно до п.2.2. Методики розрахунку
розмірів відшкодування збитків, які
заподіяні державі в результаті
наднормативних викидів забруднюючих
речовин в атмосферне повітря,
затвердженої наказом Міністерства
охорони навколишнього природного
середовища України від 10.12.2008р. №639
(далі - Методика №639), факт
наднормативного викиду забруднюючих
речовин в атмосферне повітря
встановлюється державними
інспекторами при проведенні перевірки
суб'єктів господарювання
інструментально-лабораторними
методами контролю та розрахунковими
методами.

Пунктом 2.7. Методики №639 передбачено, що
розрахункові методи визначення
наднормативних викидів забруднюючих
речовин в атмосферне повітря та
об'ємної витрати газопилового потоку
застосовуються у випадках, зокрема,
викиду забруднюючих речовин від джерел
викидів, які здійснюються без дозволу
на викиди забруднюючих речовин в
атмосферне повітря стаціонарними
джерелами суб'єктів господарювання.

Пунктом 3.6. Методики №639 встановлено, що
розрахунок маси наднормативного
викиду забруднюючої речовини в
атмосферне повітря від джерела викиду,
який здійснюється без дозволу на
викиди забруднюючих речовин в
атмосферне повітря стаціонарними
джерелами, здійснюється за параметрами
джерела викиду (джерела утворення),
зафіксованими у відповідній
документації суб'єкта господарювання
(матеріали інвентаризації
стаціонарних джерел викидів,
технологічні регламенти виробництва,
режимні карти роботи
паливовикористовувального обладнання,
питомі викиди (показники емісії), дані
державних статистичних спостережень з
охорони атмосферного повітря за формою
N 2-ТП (повітря)), або згідно з методиками
для розрахунків маси викидів
забруднюючих речовин за час роботи
джерела без дозволу на викиди.

Оскільки судом апеляційної інстанції
встановлено, що розрахунок маси
наднормативного викиду забруднюючих
речовин в атмосферне повітря від
джерела викиду, який здійснювався без
дозволу на викиди забруднюючих речовин
в атмосферне повітря стаціонарними
джерелами, здійснювався на підставі
даних, зафіксованих у відповідній
документації суб'єкта господарювання,
а саме вказаній вище довідці, а також
встановлено що факт здійснення
відповідачем викидів в атмосферне
повітря без дозволу підтверджується
зазначеним вище актом перевірки,
враховуючи положення наведених норм
права відсутні правові підстави
вважати, що не встановлено порушення
відповідачем вимог природоохоронного
законодавства.

За вказаних обставин суд касаційної
інстанції не вбачає правових підстав
вважати, що апеляційний господарський
суд порушив чи неправильно застосував
норми матеріального чи процесуального
права.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 п.1, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Запорізький
виробничий алюмінієвий комбінат"
залишити без задоволення, а постанову
Донецького апеляційного
господарського суду від 22.01.2014р. у
справі Господарського суду
Запорізької області №908/2537/13, залишити
без змін.

Головуючий суддя
Г.А. Кравчук

Судді
Г.М. Мачульський

А.Г. Полянський