ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.05.2014 року
Справа № 904/9599/13

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді: Подобєд
І.М. (доповідач),

суддів: Іванов О.Г.,
Березкіна О.В.

при секретарі судового засідання:
Мацекос І.М.

за участю представників сторін:

від позивача: Яковенко Т.А.,
довіреність № 709-О від 21.02.14,
представник;

представники відповідача-1 та
відповідача-2 в судове засідання не
з'явились

розглянувши у відкритому
судовому засіданні апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк "ПриватБанк" на
рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 19.02.2014р.
у справі №904/9599/13

за позовом Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
"ПриватБанк", м.Дніпропетровськ

до відповідача-1: Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Українське фінансове агентство
"ВЕРУС", м. Дніпропетровськ

до відповідача-2: Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2, м.Прилуки
Чернігівської області

про стягнення 60 683,74 грн.

ВСТАНОВИВ:

ПАТ Комерційний банк "ПриватБанк"
звернулось до господарського суду
Дніпропетровської області з позовом до
ТОВ "Українське фінансове агентство
"ВЕРУС" та до ФОП ОСОБА_2 про стягнення
солідарно з обох відповідачів
заборгованості в розмірі 60 683,74 грн. за
договором банківського обслуговування
б/н від 21.03.2011р.

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 19.02.2014р.
у справі №904/9599/13 (суддя Мілєва І.В.) в
задоволені позовних вимог відмовлено в
повному обсязі.

Означене рішення суду першої інстанції
мотивоване тим, що позивач ґрунтує свої
вимоги на договорі, однак позивачем не
надано підписаного сторонами договору,
в якому були б визначені розмір та
умови надання грошових коштів
(кредиту). При цьому місцевий
господарський суд зазначив, що ст.ст. 207,
1055 Цивільного кодексу України
встановлюють для кредитного договору
обов'язкову письмову форму, а кредитний
договір, укладений з недодержанням
письмової форми, є нікчемним.
Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України
"Про електронний цифровий підпис",
використання електронного цифрового
підпису не змінює порядку підписання
договорів та інших документів,
встановленого законом для вчинення
правочинів у письмовій формі, тому суд
не врахував посилання позивача на
пункт 3.18.1.16 Умов і правил надання
банківських послуг, які передбачають
укладання договорів і угод у формі
авторизації кредитної угоди в системах
клієнт-банк /Інтернет клієнт - банк та
допускають підписів клієнта у вигляді
електронно-цифрового підпису та /або
підтвердження через пароль,
спрямований банком через
верифікований номер телефону, який
належить уповноваженій особі Клієнта з
правом «першого» підпису, як таких, що
не відповідають вимогам цього Закону
та ст.ст. 207, 1055 Цивільного кодексу
України.

Не погоджуючись з рішенням
господарського суду Дніпропетровської
області від 19.02.2014р. у справі №904/9599/13
позивач - ПАТ Комерційний банк
"ПриватБанк" звернувся до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду із апеляційною
скаргою, у якій просить скасувати
означене рішення господарського суду
та прийняти нове, яким позов
задовольнити. Вважає оскаржуване
судове рішення незаконним та
необґрунтованим через неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, невідповідність висновків
обставинам справи та неправильне
застосування норм матеріального та
процесуального права.

Як вказує ПАТ КБ "Приватбанк",
відповідач - ФОП ОСОБА_2, згідно заяви
від 21.03.2011р. приєднався до "Умов та
правил надання банківських послуг",
Тарифів банку, що розміщені в мережі
Інтернет на сайті http://privatbank.ua, які разом
складають Договір банківського
обслуговування № б/н від 21.03.2011р., взяв
на себе зобов'язання виконувати умови
договору банківського обслуговування,
відповідно до якого відповідачу надано
кредитний ліміт у розмірі 30000,00 грн.
Однак, у зазначений Договором
банківського обслуговування № б/н від
21.03.2011р. термін, відповідач зобов'язання
по поверненню кредиту та інших
платежів не виконав, у зв'язку з чим
утворилась заборгованість, з
урахуванням всіх передбачених
договором платежів та штрафних
санкцій, у загальному розмірі 60683,74 грн.,
яку позивач просив стягнути солідарно
з цього відповідача та його поручителя
- ТОВ "Українське фінансове агентство
"ВЕРУС" в судовому порядку.

У додаткових поясненнях суду
апеляційної інстанції ПАТ КБ
"ПриватБанк" також зазначає, що ФОП
ОСОБА_2 став авторизованим клієнтом
позивача 14.10.2008р., надавши до ПАТ КБ
"ПриватБанк" заяву про відкриття
поточного рахунку, а також документи
щодо ідентифікації ФОП. Вказана заява
підписана уповноваженими особами та
скріплено печатками юридичних сторін.
Отже, фактично між позивачем та
відповідачем-2 у 2008 році укладений
договір із дотриманням письмової форми
відповідно до вимог законодавства.

В судових засіданнях представник
позивача підтримав доводи своєї
апеляційної скарги.

ФОА ОСОБА_2 та ТОВ "Українське
фінансове агентство "ВЕРУС" відзив суду
на апеляційну скаргу не надали, своєї
правової позиції стосовно вимог у
скарзі позивача не висловили.

У судові засідання Дніпропетровського
апеляційного господарського суду
представник відповідача -1 та
представник відповідача-2 жодного разу
не з'явилися. На адресу суду з поштового
відділення з відміткою "за закінченням
терміну зберігання" повернулися листи
з копіями ухвал Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
13.03.2014р. про прийняття апеляційної
скарги до провадження, від 09.04.2014р. про
відкладення розгляду справи, які були
надіслані відповідачу-1 та
відповідачу-2 у відповідності до ст. 87
Господарського процесуального кодексу
України на адресу, що вказана в
апеляційній скарзі. Адреса
відповідача-2 за даними ЄДРПОУ (а.с. 77,
т.1), є місцем його реєстрації.

Відтак відповідачі вважаються
повідомленими належним чином про час і
місце розгляду справи і колегія суддів
апеляційного господарського суду
вважає за можливе розглянути справу
без участі представника відповідача за
наявними у ній матеріалами у
відповідності до ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України, в
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу. Додаткові докази
приймаються судом, якщо заявник
обґрунтував неможливість їх подання
суду першої інстанції з причин, що не
залежали від нього.

Апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до положень ст.ст. 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог та
заперечень. Господарський суд приймає
тільки ті докази, які мають значення
для справи. Обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Розглянувши матеріали господарської
справи, апеляційну скаргу, заслухавши в
судовому засіданні пояснення
представника позивача,
Дніпропетровським апеляційним
господарським судом встановлено
наступне.

14.10.2008р. ФОП ОСОБА_2 звернувся до КБ
"ПриватБанк" із заявою про відкриття
поточного рахунку у гривні (а.с. 115 т.1).
Вказана заява підписана особисто
ОСОБА_2 та уповноваженими особами банку
та скріплена печатками цих сторін. На
підставі цієї заяви між позивачем та
відповідачем у 2008 році був укладений
договір банківського рахунку, а
відповідач став авторизованим
клієнтом цього банку.

Згідно з розділом 1 "Умов та Правил
надання банківських послуг", банк, ПАТ
КБ "Приватбанк", що діє на підставі
Ліцензії Національного банку України
№22 від 29.07.2009р., керуючись
законодавством України, публічно
пропонує широкому та необмеженому колу
осіб можливість отримання банківських
послуг, для чого публікує Умови та
Правила надання банківських послуг.

Документи, розміщені на сайті банку - це
публічна оферта, що містить умови та
правила надання послуг банком, до якої
приєднується клієнт.

21.03.2011р. ФОП ОСОБА_2 звернувся через
електронну систему Інтернет - клієнт -
банкінг "Приват 24" до відділення
"Прилуцьке 2" ПАТ КБ "Приватбанк" із
заявою про відкриття поточного рахунку
НОМЕР_2 та встановлення на цьому
рахунку кредитного ліміту (а.с. 34 т.1).

Як зазначено безпосередньо у тексті
вищевказаної заяви від 21.03.2011р.,
підписавши цю заяву Клієнт, тобто
відповідач, приєднався і погоджується
із умовами, викладених в "Умовах та
Правилах надання банківських послуг",
Тарифах ПриватБанку, що розміщені в
мережі Інтернет на офіційному сайті
Приватбанку http://privatbank.ua, які разом із
заявою складають договір банківського
обслуговування.

Згідно пункту 3.18.1.16. "Умов та правил
надання банківських послуг", при
укладанні договорів і угод, чи вчиненні
інших дій, що свідчать про приєднання
Клієнта до "Умов і правил надання
банківських послуг" (або у формі "Заяви
про відкриття поточного рахунку та
картки із зразками підписів і відбитка
печатки" або у формі авторизації
кредитної угоди в системах клієнт-банк
/ Інтернет клієнт-банк, або у формі
обміну паперовій або електронній
інформацією, або в будь-якій іншій
формі), Банк і Клієнт допускають
використання підписів Клієнта у
вигляді електронно-цифрового підпису
та/або підтвердження через пароль,
спрямований Банком через
верифікований номер телефону, який
належить уповноваженій особі Клієнта з
правом "першого" підпису. Підписання
договорів і угод таким чином
прирівнюється до укладання договорів
та угод у письмовій формі (а.с. 37 т.1).

У відповідності до ст. 13 Закону України
"Про електронний цифровий підпис" від
22.05.2003р. електронний підпис - дані в
електронній формі, які додаються до
інших електронних даних або логічно з
ними пов'язані та призначені для
ідентифікації підписувача цих даних;
електронний цифровий підпис - вид
електронного підпису, отриманого за
результатом криптографічного
перетворення набору електронних даних,
який додається до цього набору або
логічно з ним поєднується і дає змогу
підтвердити його цілісність та
ідентифікувати підписувача.
Електронний цифровий підпис
накладається за допомогою особистого
ключа та перевіряється за допомогою
відкритого ключа.

Згідно ст. 3 Закону України "Про
електронний цифровий підпис",
електронний цифровий підпис за
правовим статусом прирівнюється до
власноручного підпису (печатки).
Електронний підпис не може бути
визнаний недійсним лише через те, що
він має електронну форму.

Додана позивачем до матеріалів справи
заява відповідача від 21.03.2011р. є
роздруківкою електронної заяви в
системі Інтернет клієнт - банк, тому не
містить власноручного підпису
уповноваженої особи цього заявника.

Як вказує позивач, заява від 21.03.2011р.
містила електронно-цифровий підпис
уповноваженої особи відповідача, про
що наявний запис у самому тексті заяви,
тому це дозволило банку ідентифікувати
особу цього заявника як клієнта КБ
«ПриватБанк» та прийняти його заяву до
виконання.

Таким чином, згідно заяви від 21.03.2011р.
відповідач приєднався до "Умов та
правил надання банківських послуг",
Тарифів Банку, що розміщені в мережі
Інтернет на сайті http://privatbank.ua, які разом
із цією заявою складають договір
банківського обслуговування б/н від
21.03.2011 року, до якого також включені
умови щодо надання послуг
кредитування.

Відповідно до пункту 3.18.1.1. "Умов та
Правил надання банківських послуг"
(далі Умови та Правила), кредитний ліміт
на поточний рахунок (надалі - Кредит)
надається на поповнення обігових
коштів та здійснення поточних платежів
Клієнта, в межах кредитного ліміту. Про
розмір ліміту Банк повідомляє Клієнта
на свій вибір або в письмовій формі, або
через встановлені засоби електронного
зв'язку Банка та Клієнта (системи
клієнт-банк, Інтернет клієнт банк, sms -
повідомлення або інших) (а.с. 36 т.1).

Кредит надається в обмін на
зобов'язання Клієнта щодо його
повернення, сплаті процентів та
винагороди (п. 3.18.1.3. Умов та Правил).

Відповідно до пункту 3.18.1.8 Умов та
Правил, проведення платежів Клієнта у
порядку обслуговування кредитного
ліміту, проводиться Банком протягом
одного року з моменту підписання угоди
про приєднання Клієнта до "Умов та
правил надання банківських послуг" (або
у формі "Заяви про відкриття поточного
рахунку та картки із зразками підписів
і відбитка печатки" або у формі
авторизації кредитної угоди в системах
клієнт-банк / Інтернет клієнт-банк, або
у формі обміну паперовій або
електронній інформацією, або в
будь-якій іншій формі - "Угода") (а.с. 36
т.1).

Ліміт може бути змінений Банком в
односторонньому порядку,
передбаченому Умовами і правилами
надання банківських послуг, у разі
зниження надходжень грошових коштів на
поточний рахунок або настання інших
факторів, передбачених внутрішніми
нормативними документами Банку.
Підписавши Угоду, Клієнт висловлює
свою згоду на те, що зміна Ліміту
проводиться Банком в односторонньому
порядку шляхом повідомлення Клієнта на
свій вибір або в письмовій формі, або
через встановлені засоби електронного
зв'язку Банку і Клієнта (системи
клієнт-банк, Інтернет клієнт банк, sms -
повідомлення або інших) (п. 3.18.1.6. Умов)

Періодом безперервного користування
кредитом, відповідно до п. 3.18.1.11., є
період часу, протягом якого
безперервно існувало дебетове сальдо
на поточному рахунку. Період
безперервного користування "кредитним
лімітом на поточному рахунку" - не більш
ніж 35 днів (а.с. 36 т.1).

Порядок розрахунків встановлений в
п.3.18.4 Умов та Правил (а.с. 41 т.1).

Згідно з п. 3.18.4.1. Умов та Правил, за
користування кредитом в період з дати
виникнення дебетового сальдо на
поточному рахунку Клієнта при закритті
банківського дня Клієнт сплачує
проценти, виходячи з процентної ставки,
розмір якої залежить від строку
користування кредитом
(диференційована процентна ставка) (а.с.
41 т.1).

За період користування кредитом з
моменту виникнення дебетового сальдо
до дати обнуління дебетового сальдо в
одну з дат з наступного 20-го до 25-го
числа місяця ("період, в який дебетове
сальдо підлягає обнулінню"), розрахунок
процентів здійснюється за процентною
ставкою в розмірі 0% річних від суми
залишку непогашеної заборгованості.
При не обнулінні дебетового сальдо в
одну з дат періоду, в якому дебетове
сальдо підлягає обнулінню, протягом 90
днів з останньої дати періоду, в якому
дебетове сальдо підлягало обнулінню,
Клієнт виплачує Банку за користування
кредитом проценти в розмірі 24 % річних,
починаючи з останньої дати періоду, в
яку дебетове сальдо підлягало
обнулінню. У випадку непогашення
кредиту протягом 90 днів з дати
закінчення періоду, в якому дебетове
сальдо підлягало обнулінню, починаючи
з 91-го дня після закінчення періоду, в
якому дебетове сальдо підлягало
обнулінню, кредит вважається
простроченим, а грошові зобов'язання
Клієнта по погашенню заборгованості
вважаються порушеними. При порушенні
Клієнтом будь-якого з грошових
зобов'язань Клієнт сплачує Банку
проценти за користування кредитом в
розмірі 48% річних від суми залишку
непогашеної заборгованості (п.п.3.18.4.1.1.,
3.18.4.1.2, 3.18.4.1.3.).

Розрахунок процентів за користування
кредитом здійснюється щодня, починаючи
з дати утворення на поточному рахунку
дебетового сальдо при закритті
банківського дня, за кількість днів
користування кредитними коштами,
виходячи з 360 днів у році. Розрахунок
процентів здійснюється до повного
погашення заборгованості по кредиту,
на суму залишку по кредиту. День
повернення кредиту до часового
інтервалу нарахування процентів не
входить. Нарахування процентів
здійснюється в дату сплати (п.3.18.4.9 Умов
та Правил).

Пунктом 3.18.4.4. Умов та Правил
встановлено обов'язок клієнта
сплачувати Банку винагороду за
використання ліміту відповідно до
п.п.3.18.1.6, 3.18.2.3.2 Умов та Правил, 1-го числа
кожного місяця в розмірі 0,9% від суми
максимального сальдо кредиту, яке
існувало на кінець банківського дня за
попередній місяць, в порядку,
передбаченому умовами.

При перерахуванні клієнтом з поточного
рахунку коштів за рахунок кредитного
ліміту на будь-які рахунки або
пластикові карти, держателями яких є
сам власник поточного рахунку або інші
пов'язані з ним фізичні особи (за
виключенням зарахувань заробітної
плати), із суми кожного з проведених за
рахунок кредитного ліміту
перерахувань стягується комісійна
винагорода в розмірі 3% від суми
перерахувань (п. 3.18.1.17. Умов та Правил).

Зобов'язання виконуються в наступній
послідовності: кошти, отримані від
клієнта, а також від інших
уповноважених органів/осіб, для
погашення заборгованості в першу чергу
направляються для відшкодування
витрат/збитків банку згідно п.п. 3.18.2.2.16,
3.18.2.3.15. Умов та Правил, далі для
погашення неустойки згідно розділу 5
даного розділу "Умов та правил надання
банківських послуг", далі -
простроченої винагороди, далі -
винагороди, далі - прострочених
процентів, далі - процентів, далі -
простроченого кредиту, далі - кредиту.
При несплаті винагороди, процентів у
відповідні дати сплати, вони
вважаються простроченими (п.3.18.4.10 Умов
та Правил).

Пунктом 3.18.1.3 Умов та Правил
встановлено, що кредит надається в
обмін на зобов'язання Клієнта щодо його
повернення, сплати процентів та
винагороди.

Відповідно до п. 3.18.2.2. Умов та Правил,
клієнт зобов'язався: використовувати
кредит з метою, вказаною в п. 3.18.1.1.
даного розділу "Умов та правил надання
банківських послуг" (п. 3.18.2.2.1.); сплатити
проценти за весь час фактичного
користування кредитом згідно п.п. 3.18.4.1.,
3.18.4.2., 3.18.4.3. (п. 3.18.2.2.2.); здійснювати
погашення кредиту, отриманого в межах
встановленого ліміту, не пізніше
строку закінчення періоду
безперервного користування кредитом,
встановленого п. 3.18.1.11. (п. 3.18.2.2.3.);
повернути кредит в строки, встановлені
п.п. 3.18.1.10., 3.18.2.3.4., 3.18.2.2.17. (п. 3.18.2.2.5.),
сплатити Банку винагороду (п.3.18.2.2.7)
тощо.

При порушенні клієнтом будь-якого із
зобов'язань зі сплати процентів за
користування кредитом, передбачених
п.п. 3.18.2.2.2., 3.18.4.1., 3.18.4.2., 3.18.4.3. Умов та
Правил, строків повернення кредиту,
передбачених п.п. 3.18.1.8., 3.18.2.2.3., 3.18.2.3.4.
Умов та Правил, винагороди,
передбаченої п.п. 3.18.2.2.5., 3.18.4.4., 3.18.4.5.,
3.18.4.6. Умов та Правил клієнт сплачує
банку за кожний випадок порушення пеню
в розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, яка діяла в період, за який
сплачується пеня, (в % річних) від суми
простроченого платежу за кожен день
прострочення платежу (п.3.18.5.1. Умов та
Правил).

Згідно з п.3.18.5.4 Умов та Правил
нарахування неустойки за кожний
випадок порушення зобов'язань,
передбачених п.п. 3.18.0.5.1., 3.18.5.2., 3.18.5.3
Умов та Правил, здійснюється протягом 3
років з дня, коли відповідне
зобов'язання повинно бути виконано
клієнтом (а.с.42 т.1).

Як свідчать матеріали справи, ПАТ КБ
"ПриватБанк" свої зобов'язання за
договором виконало в повному обсязі,
надавши відповідачу кредитний ліміт в
розмірі 30000,00 грн., відповідно до
довідки вих.№08.7.0.0.0/45 від 15.10.2013р.
про розмір встановлених кредитних
лімітів (а.с.45 т.1).

У період часу з 22.03.2011р. по 22.03.2012р.
відповідач неодноразово
використовував для розрахунків
грошові кошти, які надавались йому
позивачем на умовах кредиту в межах
встановленого ліміту, які повертав
позивачу у порядку встановленому в
Умовах та Правила надання банківських
послуг із повним обнулінням сальдо.

Таким чином, тривалий час обидві
сторони фактично здійснювали
виконання зазначеного договору
банківського рахунку з можливістю
надання відповідачу послуг
кредитування.

Однак з 23.03.2012р. відповідач,
використавши в черговий раз кредитні
кошти в сумі 29746,25 грн. у строки,
встановлені умовами зазначеного
договору банківського рахунку,
позивачу у повному обсязі не повернув,
внаслідок чого за станом на 26.04.2012р.
утворилась заборгованість на суму 30000,00
грн., а за користування цими кредитними
коштами позивач розпочав нарахування з
26.04.2012р. - 24,00 % річних, а з 26.07.2012р. - 48,00 %
річних.

Претензією вих.№10221CNR0S02Z від 28.03.2013р.
Банком повідомлено ФОП ОСОБА_2 про
наявність станом на 28.03.2013р.
простроченої заборгованості, що
складається з: простроченої
заборгованості за тілом кредиту - 30000,00
грн., простроченої заборгованості за
відсотками - 11620,00 грн., заборгованості з
комісії за користування кредитом - 2986,85
грн., заборгованості з пені - 3959,80 грн.,
всього заборгованість становить 48566,65
грн. Посилаючись на умови договору, ст.
526 Цивільного кодексу України, Банк
вимагав негайного погашення
простроченої заборгованості в повному
обсязі за реквізитами, встановленими
умовами договору (а.с. 48 т.1). Цю вимогу
залишено відповідачем без задоволення,
що стало підставою для звернення
позивача з позовом до суду.

Перевіривши повноту встановлених
судом першої інстанції обставин справи
та правильність їх юридичної оцінки,
колегія суддів апеляційного
господарського суду дійшла висновку
про те, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст. ст. 626, 627 Цивільного кодексу
України, договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Виходячи зі змісту положень ст.ст. 11, 202
Цивільного кодексу України, за своєю
правовою природою договір є
правочином. Правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Водночас, договори та інші
правочини є підставою виникнення
цивільних прав та обов'язків.

Правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох
документах, у листах, телеграмах, якими
обмінялися сторони; правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо воля сторін
виражена за допомогою телетайпного,
електронного або іншого технічного
засобу зв'язку; правочин вважається
таким, що вчинений у письмовій формі,
якщо він підписаний його стороною
/сторонами/ (ст.207 Цивільного кодексу
України).

Якщо сторони домовилися укласти
договір у певній формі, він вважається
укладеним з моменту надання йому цієї
форми, навіть якщо законом ця форма для
даного виду договорів не вимагалася (ч.
2 ст. 639 Цивільного кодексу України).

За приписами ст. ст. 1066, 1067 Цивільного
кодексу України для відкриття
клієнтові або визначеній ним особі
рахунка у банку на умовах, погоджених
сторонами укладається договір
банківського рахунка, за яким банк
зобов'язується приймати і зараховувати
на рахунок, відкритий клієнтові
(володільцеві рахунка), грошові кошти,
що йому надходять, виконувати
розпорядження клієнта про
перерахування і видачу відповідних сум
з рахунка та проведення інших операцій
за рахунком.

Банк зобов'язаний укласти договір
банківського рахунка з клієнтом, який
звернувся з пропозицією відкрити
рахунок на оголошених банком умовах, що
відповідають закону та банківським
правилам. Банк не має права відмовити у
відкритті рахунка, вчинення
відповідних операцій за яким
передбачено законом, установчими
документами банку та наданою йому
ліцензією, крім випадків, коли банк не
має можливості прийняти на банківське
обслуговування або якщо така відмова
допускається законом або банківськими
правилами.

Відповідно до п. 2.1 Інструкції про
порядок відкриття, використання і
закриття рахунків у національній та
іноземних валютах, затвердженої
постановою Національного банку
України від 12.11.2003р. №492 (в редакції від
22.12.2010р.), банкам забороняється
відкривати та вести анонімні (номерні)
рахунки. Банки зобов'язані
ідентифікувати клієнтів, які
відкривають рахунки, а також осіб,
уповноважених діяти від їх імені, у
порядку, установленому законодавством
України, у тому числі
нормативно-правовими актами
Національного банку. Рахунок клієнту
відкривається лише після його
ідентифікації банком.

Стаття 1055 Цивільного кодексу України
встановлює, що кредитний договір
укладається у письмовій формі.
Кредитний договір, укладений з
недодержанням письмової форми, є
нікчемним.

Дослідивши надані позивачем докази,
колегія суддів апеляційного
господарського суду вважає, що позивач
довів факт укладання між сторонами у
письмовій формі договору банківського
обслуговування, до якого включені
умови щодо надання послуг
кредитування, шляхом направлення до
банку електронної заяви, що була
ідентифікована банком, як така, що
надійшла від уповноваженої особи
відповідача, та містила згоду на
приєднання до Умов та Правил надання
банківських послуг та Тарифів банку, що
розміщені на офіційному сайті банку
http://privatbank.ua, та містять усі суттєві
умови цього договору, а укладений у
такий спосіб змішаний договір, який
містить елементи договору
кредитування, не може вважатися
нікчемним.

В силу ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу
України, суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. При цьому, до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 610, 629
Цивільного Кодексу України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Стаття 1069 Цивільного кодексу України
визначає, що якщо відповідно до
договору банківського рахунка банк
здійснює платежі з рахунка клієнта,
незважаючи на відсутність на ньому
грошових коштів (кредитування рахунка),
банк вважається таким, що надав
клієнтові кредит на відповідну суму
від дня здійснення цього платежу. Права
та обов'язки сторін, пов'язані з
кредитуванням рахунка, визначаються
положеннями про позику та кредит
(параграфи 1 і 2 глави 71 Цивільного
кодексу України), якщо інше не
встановлено договором або законом.

За своєю правовою природою договір
банківського обслуговування б/н від
15.03.2011р. в частині встановлення та
обслуговування кредитного ліміту, є
кредитним договором, тобто договором,
згідно якому, за приписами ст. 1054
Цивільного кодексу України, банк або
інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. У разі
відсутності іншої домовленості сторін
проценти виплачуються щомісяця до дня
повернення позики (ст. 1048 Цивільного
кодексу України).

Позика вважається повернутою в момент
зарахування грошової суми, що
позичалася, на банківський рахунок
позикодавця (ч. 3 ст. 1049 Цивільного
кодексу України).

Як визначає ст. 599 Цивільного кодексу
України, зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним чином.

Факт неналежного виконання
відповідачем-2 прийнятих на себе
зобов'язань за договором в частині
повного та своєчасного погашення
кредитної заборгованості, сплати
процентів за користування кредитом та
комісії, що призвело до утворення
заборгованості відповідача-2 станом на
26.04.2012р. в сумі 30000,00 грн. за кредитом,
підтверджується банківською випискою
про рух коштів на зазначеному
банківському рахунку, відкритому
позивачем на ім'я відповідача-2, та не
спростовані відповідачем-2 під час
розгляду справи судом (а.с. 78-79 т.1).

Розглядаючи питання про
обґрунтованість вимог позивача про
стягнення з відповідача-2 пені,
колегією суддів апеляційного
господарського суду враховано
наступне.

Відповідно до ст.ст.610-611 Цивільного
кодексу України невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), є його
порушенням, у разі якого настають
правові наслідки, зокрема, сплата
неустойки.

Згідно зі ст.549 Цивільного кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно
від наявності у кредитора збитків,
завданих невиконанням або неналежним
виконанням зобов'язання (ч. 1 ст.550
Цивільного кодексу України). Сплата
неустойки не звільняє боржника від
виконання свого обов'язку в натурі (ч. 1
ст. 552 Цивільного кодексу України).

Нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано (ч.6 ст.232 Господарського
кодексу України).

За змістом п. 3.18.5.4 Умов, нарахування
неустойки за кожний випадок порушення
зобов'язань здійснюється протягом 3
років з дня, коли відповідне
зобов'язання повинно бути виконано
клієнтом.

У зв'язку з невиконанням ФОП ОСОБА_2 у
строк зобов'язань з повернення кредиту
та сплати процентів за користування
кредитом, позивачем, на підставі п. п.
3.18.5.1., 3.18.5.4 договору банківського
обслуговування нараховано пеню у сумі
7416,89 грн.

Несвоєчасність виконання відповідачем
зобов'язань за договором банківського
обслуговування в частині повернення
кредиту та сплати процентів за
користування кредитом мало місце та
підтверджується матеріалами справи,
тому нарахування пені в сумі 7416,89 грн.
здійснено позивачем правомірно.

Разом з тим, як підтверджується
матеріалами справи, виконання
зобов'язань відповідачем-2 за договором
банківського обслуговування № б/н від
21.03.2011р. забезпечено порукою.

11.11.2011р. в якості забезпечення
зобов'язань за договором банківського
обслуговування № б/н від 21.03.2011р. між
товариством з обмеженою
відповідальністю "Українське
фінансове агентство "Верус" був
укладений договір поруки №10221CNR0S02Z за
умовами якого відповідач-1 поручився за
виконання відповідачем-2 всіх його
обов'язків за договором банківського
обслуговування № б/н від 21.03.2011р.

Відповідно до ст. 553 Цивільного кодексу
України за договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником. Поручителем може бути одна
особа або кілька осіб.

Так, в зв'язку з наявністю боргу по
договору банківського обслуговування
№ б/н від 21.03.2011р. позивачем було
направлено поручителю (відповідачу-1)
вимогу №10221CNR0S02Z від 04.09.2013р., якою
повідомлено про те, що станом на 28.03.2013р.
року за Договором банківського
обслуговування №б/н від 21.03.2011р.
виникла прострочена заборгованість у
розмірі 48 566,65 грн., однак відповідачем-1
не виконано своїх зобов'язань за
договором поруки та не сплачено
заборгованість за договором у вказані
в вимозі строки, тому відповідач-1
порушив зобов'язання за вказаним
договором поруки, а відповідно несе
відповідальність за таке порушення.

Відповідно до ст. 554 Цивільного кодексу
України, у разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники. Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків. Особи, які
спільно дали поруку, відповідають
перед кредитором солідарно.

Відповідно до ст. 543 Цивільного кодексу
України у разі солідарного обов'язку
боржників (солідарних боржників)
кредитор має право вимагати виконання
обов'язку частково або в повному обсязі
як від усіх боржників разом, так і від
будь-кого з них окремо.

Отже, оскільки відповідачем-1 та
відповідачем-2 не надано суду доказів в
порядку ст. ст. 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України на
підтвердження здійснення сплати
наявної за станом на 20.09.2013р.
заборгованості на суму 60683,74 грн.,
колегія суддів апеляційного
господарського суду вважає, що позовні
вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк" про
солідарне стягнення вищезазначеного
боргу з ТОВ "Українське фінансове
агентство "ВЕРУС" та ФОП ОСОБА_2 слід
задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст. 104 Господарського
процесуального кодексу України
підставами для скасування або зміни
рішення місцевого господарського суду
є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які місцевий
господарський суд визнав
встановленими;

3) невідповідність висновків,
викладених у рішенні місцевого
господарського суду, обставинам
справи;

4) порушення або неправильне
застосування норм матеріального чи
процесуального права.

Отже, з викладеного вище вбачаються
передбачені п.п. 1, 3 та 4 ч.1 ст.104
Господарського процесуального кодексу
України підстави для скасування
рішення суду першої інстанції, як
такого, що прийнято внаслідок
неповного з'ясування обставин, що мають
значення для справи та невідповідності
висновків, викладених в рішенні
місцевого господарського суду,
обставинам справи, неправильного
застосування норм матеріального права
тощо.

Тому судова колегія апеляційного
господарського суду доходить висновку,
що апеляційну скаргу ПАТ КБ
"ПриватБанк" належить задовольнити, а
рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 19.02.2014р.
у справі № 904/9599/13 слід скасувати,
прийнявши нове рішення, яким позовні
вимоги задовольнити повністю.

Відповідно до вимог ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, зважаючи на результат
вирішення спору, судові витрати
позивача покладаються на відповідачів.

При цьому слід врахувати, що
звертаючись з апеляційною скаргою про
скасування означеного судового
рішення, позивачем, відповідно до ст. 4
Закону України "Про судовий збір", мав
бути сплачений судовий збір у розмірі
913,50 грн. за вимоги майнового характеру.
Додане до апеляційної скарги платіжне
доручення щодо оплати судового збору
№PROM3BD4НO від 03.03.2014р. свідчать про сплату
судового збору на суму 1827,00 грн., тобто в
розмірі більшому на суму 913,50 грн. ніж
належить. Отже, відповідно до п.1 ч.1 ст. 7
Закону України "Про судовий збір",
сплачена позивачем у більшому розмірі
за платіжним дорученням №PROM3BD4НO від
03.03.2014р. сума 913,50 грн. судового збору за
підлягає поверненню з Державного
бюджету України.

Керуючись ст.ст. 49, 91, 99, 101, 102, 103, 104 ч.1.
п.п. 1, 3 та 4, 105 Господарського
процесуального кодексу України,
Дніпропетровський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк "ПриватБанк" задовольнити, а
рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 19.02.2014р.
у справі №904/9599/13 - скасувати.

Прийняти нове рішення.

Позов задовольнити.

Стягнути солідарно з Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_1, ІПН:
НОМЕР_1) та Товариства з обмеженою
відповідальністю "Українське
фінансове агентство "Верус" (адреса: 49019,
м. Дніпропетровськ, вул. Набережна
Заводська, 9, ) на
користь Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
"ПриватБанк" (адреса: 49027,
м.Дніпропетровськ, вул. Набережна
Перемоги, буд. 50, ) суму
30000 грн. 00 коп. заборгованість за
кредитом, 18660 грн. 00 коп. заборгованість
по процентах за користування кредитом,
7416 грн. 89 коп. пені за несвоєчасне
виконання зобов'язань за договором, 4606
грн. 85 коп. заборгованість по сплаті
комісійної винагороди за користування
кредитом, 1720 грн. 50 коп. судового збору
за подання та розгляд господарським
судом позовної заяви, 913 грн. 50 коп.
судового збору за подання та розгляд
апеляційної скарги.

Доручити видачу наказів
господарському суду Дніпропетровської
області.

Повернути Публічному акціонерному
товариству комерційний банк
"ПриватБанк" (49094, м. Дніпропетровськ,
вул. Набережна Перемоги, буд. 50,
ідентифікаційний код 14360570) з
Державного бюджету України в особі
Управління Державної казначейської
служби України у Бабушкінському районі
м. Дніпропетровська
Дніпропетровської області, код
отримувача (код за , банк
отримувача ГУ ДКСУ у Дніпропетровській
області, м. Дніпропетровська, МФО 805012,
р/р 2004, код класифікації доходів
бюджету 22030001) суму 913,50 грн. судового
збору внесеного у більшому розмірі ніж
встановлено законом.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття.

Постанова може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
господарського суду України через
Дніпропетровський апеляційний
господарський суд протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Повний текст постанови складено -
15.05.2014р.

Головуючий суддя
І.М. Подобєд

Суддя
О.Г. Іванов

Суддя
О.В. Березкіна