РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" травня 2014 р.
Справа № 903/449/13

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючий суддя
Павлюк І. Ю.

суддя
Саврій В.А. ,

суддя
Савченко Г.І.

при секретарі
Ільчук Н.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Мохнюк М.В. - представник
за довіреністю від 03.01.2014р. №2

від відповідача: ОСОБА_2, ОСОБА_3 -
представники за довіреністю від
13.11.2012р.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Рівненського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_4, с.Великий Омеляник,
Луцького району Волинської області

на рішення господарського суду
Волинської області

від 25.11.13 р. у справі № 903/449/13 (суддя
Черняк Л.О., суддя Костюк С.В.,

суддя Гончар М.М.)

за позовом Приватної фірми
"Скорпіон-Сервіс", м.Луцьк

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4,
с.Великий Омеляник, Луцького району
Волинської області

про стягнення 25 327, 79 грн. та повернення
торгової площі

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Волинської області від 25.11.2013р. у справі
№903/449/13 позов Приватної фірми
"Скорпіон-Сервіс" до Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_4 про стягнення
25327,79грн. та повернення торгової площі
задоволено повністю.

Стягнуто з підприємця ОСОБА_4 на
користь Приватної фірми
"Скорпіон-Сервіс" 25327,79грн., в т.ч.
19467,38грн. - заборгованості по оплаті за
користування торговою площею, 979,71грн. -
3% річних, 453,58грн. інфляційних збитків,
482,21грн. пені та 3944,91грн. неустойки за
незвільнену торгову площу, а також
2867,50грн. - в повернення витрат по сплаті
судового збору.

Зобов'язано підприємця ОСОБА_4
повернути Приватній фірмі
"Скорпіон-Сервіс" торговельну площу
НОМЕР_2 розміром 17,5кв.м. на
пішохідно-торговій зоні ринку ПФ
"Скорпіон-Сервіс" між вулицями
Карпенка-Карого та Кравчука в м.Луцьку,
на якій знаходиться тимчасова споруда
(металева конструкція), що належить
фізичній особі-підприємцю ОСОБА_4
шляхом її демонтажу, розібрання та/або
вивезення цієї тимчасової споруди з
території пішохідно-торгової зони
ринку ПФ "Скорпіон-Сервіс".

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
Фізична особа - підприємець ОСОБА_4
звернулася до суду з апеляційною
скаргою, в якій просить оскаржене
рішення скасувати повністю та прийняти
нове, яким припинити провадження у
справі на підставі п.1 ч.1 ст.80 і п.1-1 ч.1
ст.80 ГПК України (застосувавши також
строки позовної давності).

Мотивуючи апеляційну скаргу,
відповідач зазначає, зокрема, наступне:

- вважає, що рішення місцевого
господарського суду прийняте з
порушенням норм чинного законодавства;

- вважає, що кіоск (контейнер)
відповідача, який належить на праві
приватної власності ОСОБА_4 та
розташований на комунальній земельній
ділянці площею 1422кв.м, ніколи не мав
ніякого відношення до ринку позивача;

- угода від 19.01.2006р. підписана не ФОП
ОСОБА_4, що підтверджується експертним
висновком від 08.10.2013р. №615 та не
відповідає приписам ст..ст.638, 639 ЦК
України;

- позивач у справі не вправі був
передавати відповідачу в користування
торгову площу у розмірі 17,5кв.м. на
торговому ряду пішохідно-торгової зони
ринку між вул.Кравчука та
вул.Карпенка-Карого, місце НОМЕР_2;

- вважає, що немає такого суб'єкта
господарювання під назвою ринок ПФ
"Скорпіон-Сервіс", оскільки на
підтвердження цього немає жодних
документів.

Ухвалою Рівненського апеляційного
господарського суду від 17.01.2014р. у даній
справі апеляційну скаргу прийнято до
провадження та призначено її розгляд
на 11.02.2014р..

Ухвалою Рівненського апеляційного
господарського суду від 20.01.2014р.
зупинено провадження у справі №903/449/13
до розгляду Вищим господарським судом
України касаційної скарги на ухвалу
Рівненського апеляційного
господарського суду від 23.12.2013р. у даній
справі.

28.02.2014р. на адресу Рівненського
апеляційного господарського суду від
Вищого господарського суду України
надійшли матеріали справи №903/449/13.

Ухвалою Рівненського апеляційного
господарського суду від 03.03.2014р.
провадження у справі №906/425/13 поновлено
та призначено її розгляд на 01.04.2014р..

Згідно розпорядження голови
Рівненського апеляційного
господарського суду від 31.03.2014р., у
зв'язку з перебуванням у відпустці
судді Миханюк М.В., визначено колегію у
складі суддів: головуючий суддя -
Павлюк І.Ю., суддя Саврій В.А., Савченко
Г.І..

Ухвалою Рівненського апеляційного
господарського суду від 31.03.2014р.
апеляційну скаргу у даній справі
прийнято до провадження колегією
суддів у новому складі.

Ухвалою Рівненського апеляційного
господарського суду від 01.04.2014р. в
судовому засіданні оголошено перерву
до 07.04.2014р. о 10:00год..

Ухвалою Рівненського апеляційного
господарського суду від 07.04.2014р.
розгляд апеляційної скарги відкладено
на 12.05.2014р. о 10:00год..

Представник позивача у письмовому
відзиві від 01.04.2014р. на апеляційну
скаргу , а також у судовому засіданні
12.05.2014р. заперечив проти доводів та
вимог апеляційної скарги, вважає
рішення господарського суду
Волинської області від 25.11.2013р. у справі
№903/449/13 законним та обґрунтованим, а
тому просить залишити його без змін, а
апеляційну скаргу - без задоволення.

Також, в судовому засіданні 01.04.2014р.
представниками відповідача було
подано заяву від 01.04.2014р. №3, в якій
останні просять в порядку ст.39 ГПК
України, оглянути та дослідити у місці
знаходження торгові площі, що є
предметом даного спору (а.с.4, т.2).

Колегією суддів відмовлено в
задоволенні вказаної заяви, оскільки,
враховуючи приписи ст.ст.32, 34 ГПК
України, наявні у матеріалах справи
докази, відповідач не обґрунтував
необхідність дослідження цих торгових
площ.

12.05.2013р. через канцелярію суду від
представників відповідача надійшла
заява від 01.04.2014р. №4 про відвід судді
Павлюк І.Ю., судді Саврія В.А., судді
Савченка Г.І., оскільки зазначена
колегія безпідставно відмовилася
здійснити в місці їх знаходження огляд
і дослідження "речей" - "речових доказів"
- "торгових площ", що є предметом даного
господарського спору" й має вирішальне
значення і тому, на думку заявника, в
діях зазначених суддів наявні ознаки
заінтересованості в результаті даної
справи.

Відповідно до ч.1 ст.20 ГПК України, суддя
не може брати участі в розгляді справи
і підлягає відводу (самовідводу), якщо
він є родичем осіб, які беруть участь у
судовому процесі, якщо було порушено
порядок визначення судді для розгляду
справи, встановлений частиною третьою
статті 2-1 цього Кодексу, або якщо буде
встановлено інші обставини, що
викликають сумнів у його
неупередженості. Суддя, який брав
участь у розгляді справи, не може брати
участі в новому розгляді справи у разі
скасування рішення, ухвали, постанови,
прийнятої за його участю, або у
перегляді прийнятих за його участю
рішень, ухвал, постанов за
нововиявленими обставинами.

За вказаних обставин, колегія суддів
ухвалою Рівненського апеляційного
господарського від 12.05.2014р. у даній
справі залишила вказану вище заяву про
відвід колегії суддів у складі:
головуючий суддя Павлюк І.Ю., суддя
Саврій В.А., суддя Савченко Г.І. - без
задоволення, оскільки підстав вважати
можливість упередженого ставлення при
розгляді справи №903/449/13 у складі
колегії суддів: головуючої судді
Павлюк І.Ю., судді Саврія В.А. та судді
Савченка Г.І., з тих мотивів, що
зазначені у заяві від 01.04.2014р. №4 про
відвід суддів, не вбачається.

Заслухавши пояснення представників
сторін, обговоривши доводи апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи,
перевіривши повноту з'ясування та
доведеність всіх обставин, що мають
значення для справи, відповідність
висновків, викладених у рішенні
місцевого господарського суду,
обставинам справи, правильність
застосування господарським судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права при прийнятті
оскарженого рішення, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
розпорядженням Луцької міської ради
від 16.11.2000р. №383РР, яке затверджене
рішенням Луцької міської ради від
18.01.2001р. №16/9, надано статус ринку
торговим рядам на території прилеглій
до ринку "Завокзальний", що відведений
приватній фірмі "Скорпіон-Сервіс" (а.с.28,
29-30, т.1).

Рішенням Луцької міської ради від
29.03.2002р. №20/8 ПФ "Скорпіон-Сервіс" надано
на умовах оренди на 25 років земельну
ділянку по вул.Кравчука (кадастровий
номер 220650201, загальною площею 0,1422га для
будівництва та обслуговування
торгово-пішохідної зони по
вул.Кравчука згідно з додатком (а.с.31, 32,
т.1).

В подальшому на підставі вказаного
вище рішення 22.04.2002р. між Луцькою
міською радою та ПФ "Скорпіон-Сервіс"
укладено договір оренди на площу
1422кв.м. згідно з планом
землекористування, що є невід'ємною
частиною цього договору (а.с.33, т.1).

19.01.2006р. між ПФ "Скорпіон-Сервіс"
(адміністрація) та підприємцем ОСОБА_4
(підприємець) укладено угоду про
надання в користування торгових площ
(далі - угода), згідно п.1.1 якої
адміністрація надає, а підприємець
приймає в платне строкове користування
торгову площу 17,5кв.м. на торговому ряду
пішохідно-торгової зони ринку ПФ
"Скорпіон-Сервіс" між вул.Кравчука та
вул.Карпенка-Карого, місце НОМЕР_2, для
встановлення тимчасової споруди і
здійснення торговельної діяльності з
метою зберігання та продажу
промислового товару (а.с.34, т.1).

Відповідно до п.2.2 угоди, підприємець
сплачує адміністрації плату за
користування торговою площею, яка
встановлюється в розмірі 34,00грн. за
1кв.м. в місяць.

Плата за користування торговою площею
проводиться авансовим платежем,
щомісячно в готівковій формі в касу
ринку до початку місяця торгівлі (п.2.3
угоди).

У п.3.15 угоди зазначено, що підприємець
зобов'язаний в належному стані
передати площі, вказані в п.1.1 цієї
угоди, адміністрації протягом 2 днів
після припинення цієї угоди.

Адміністрація має право надати
підприємцю площі, вказані в п.1.1 угоди в
стані, придатному для облаштування
торгового місця (п.4.1 угоди).

У відповідності до п.5.2 угоди, за
несвоєчасну оплату (після дати,
вказаної у п.2.3 угоди) підприємець
сплачує щоденно штрафну пеню в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, згідно
із Законом України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" від
22.11.1996р. №543/96-ВР, від загальної суми
заборгованості за кожен день
прострочення платежу.

Пунктом 6.2 угоди встановлено, що кожна
зі сторін може відмовитися від угоди
про надання в користування торгових
площ в будь-який час, письмово
попередивши другу сторону за один
місяць.

Угодою від 19.01.2006р. про надання в
користування торгових площ не
передбачено складання сторонами
будь-яких документів, які б свідчили
про передачу торгової площі.

03.08.2012р. позивач направив відповідачу
претензію від 03.08.2012р. №141 про сплату
заборгованості за надання в
користування торгових площ, пені та
коштів за порушення грошових
зобов'язань на суму 25840,93грн., що
підтверджується описом вкладення у
цінний лист та поштовою квитанцією від
03.08.2012р., в якій просив погасити
прострочену заборгованість за надані
послуги з 01.06.2009р. по 31.07.2012р. в сумі
основного боргу 23205,00грн., 943,66грн. 3%
річних, 1143,09грн. інфляційних втрат,
549,18грн. пені, всього 25840,93грн.. Також,
зазначив, що у разі судового розгляду
зазначених вимог, керуючись п.6.7 угоди,
позивач змушений буде клопотати про
одностороннє розірвання діючої угоди
та звільнення з території ринку ПФ
"Скорпіон-Сервіс" тимчасової споруди
відповідача (а.с.35-39, т.1).

18.10.2012р. позивач направив відповідачу
повідомлення від 18.10.2012р. №181 про
відмову від угоди про надання в
користування торгових площ, що
підтверджується описом вкладення у
цінний лист та поштовою квитанцією від
18.10.2012р., в якому вказав, що оскільки
внаслідок несплати відповідачем
більше трьох місяців поспіль плати за
користування торговою площею,
відповідно до п.6.2 угоди від 19.01.2006р.,
ст.782 Цивільного кодексу України ПФ
"Скорпіон-Сервіс" відмовляється від
угоди про надання у користування
торгової площі 17,5кв.м. (місце НОМЕР_2) на
торговому ряду пішохідно-торгової зони
ринку ПФ "Скорпіон-Сервіс" у м.Луцьку
між вул.Кравчука та вул.Карпенка-Карого
з 18.11.2012р. (а.с.47-50, т.1).

15.12.2012р. позивач звернувся до
відповідача з повідомленням від
15.12.2012р. №179 про відмову від угоди від
19.01.2006р. про надання в користування
торгових площ та зазначив, що
відповідно до п.6.2 угоди від 19.01.2006р.,
ст.782 Цивільного кодексу України ПФ
"Скорпіон-Сервіс" відмовляється від
угоди про надання у користування
торгової площі 17,5кв.м. (місце НОМЕР_2) на
торговому ряду пішохідно-торгової зони
ринку ПФ "Скорпіон-Сервіс" у м.Луцьку
між вул.Кравчука та вул.Карпенка-Карого
з 15.01.2013р. (а.с.51, т.1).

В акті від 15.12.2012р. про вручення
повідомлення, складеного членами
комісії керуючого ТЦ "Ювант" ОСОБА_5,
оператора пульта управління ОСОБА_6,
електрика ОСОБА_7, зазначається що ФОП
ОСОБА_4 15.12.2012р. вручено повідомлення
про відмову від угоди про надання в
користування торгових площ та
повідомлено про розірвання її з
останнім 15.01.2013р.. Від підпису про
отримання повідомлення підприємець
відмовилась (а.с.52,т.1).

Відповідач вимог позивача не виконав
та торгової площі не повернув.

За вказаних обставин, ПФ
"Скорпіон-Сервіс", посилаючись на
ст.ст.391, 526, 598, 610-612, 625, 651, 763, 785 ЦК
України, ст.ст.188, 193 ГК України,
звернулося до господарського суду
Волинської області з позовом до ФОП
ОСОБА_4 про стягнення 19467,38грн. за
користування торговою площею (місце
НОМЕР_2) на торговому ряду
пішохідно-торгової зони ринку ПФ
"Скорпіон-Сервіс" між вулицею Кравчука
та вулицею Карпенка-Карого для
встановлення тимчасової споруди і
здійснення торгової діяльності з метою
зберігання і продажу промислового
товару, 979,71грн. - 3% річних, 453,58грн.
інфляційних збитків, 482,21грн. пені та
3944,91грн. неустойки за незвільнення
торгової площі, всього 25327,79грн.. Також,
просить зобов'язати ФОП ОСОБА_4
повернути фірмі торговельну площу
НОМЕР_2 розміром 17,5кв.м. на
пішохідно-торговій зоні ринку фірми, на
якій знаходиться тимчасова споруда
(металева конструкція), що належить
Фізичній особі - підприємцю ОСОБА_4,
шляхом її демонтажу, розібрання та/або
вивезення цієї тимчасової споруди з
території пішохідно-торгової зони
ринку фірми (а.с.2-6, т.1).

25.11.2013р. до місцевого господарського
суду позивачем разом з іншими
документами надано копію ухвали
Волинського окружного
адміністративного суду від 13.06.2013р. у
справі №803/1345/13а за позовом прокурора
м.Луцька до Луцької міської ради про
визнання протиправним та скасування
рішення №41/23 від 29.05.2013р. "Про
скасування рішення виконкому та
розпоряджень міської ради", якою
зупинено дію рішення Луцької міської
ради №41/23 від 29.05.2013р. "Про скасування
рішень виконкому та розпоряджень
міської ради" та яким вирішено:
скасувати рішення виконкому №394 від
17.05.2000р., №487 від 28.09.2000р., №185 від 29.03.2001р.,
№536 від 28.09.2001р., що стосуються
Приватної фірми "Скорпіон-Сервіс";
внести зміни до рішення Луцької
міської ради №16/9 від 18.01.2001р. "Про
затвердження розпоряджень міського
голови, секретаря ради та рішень
виконавчого комітету, виданих в
міжсесійний період", виключивши з
тексту цього рішення цифри і слова "від
16.11.2000р. №383-рр. Про надання статусу
ринку"; вважати чинними рішення
міської ради №64/57 від 04.08.2010р. та №67/100
від 13.10.2010р.; та скасувати як незаконне
(конфлікт інтересів) розпорядження
міського голови №383рр від 16.11.2000р. "Про
надання статусу ринку", до вирішення
справи по суті та набрання постановою
суду законної сили (а.с.149-150, т.1).

В матеріалах справи наявна засвідчена
копія постанови Волинського окружного
адміністративного суду від 22.07.2013р. у
справі №803/1345/13а за позовом прокурора
м.Луцька до Луцької міської ради, за
участю третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні позивача: ОСОБА_8, ОСОБА_4,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16,
ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20,
ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24,
ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_2, ОСОБА_27,
ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31,
ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35,
ОСОБА_36, ОСОБА_37, ОСОБА_38, ОСОБА_39,
ОСОБА_40, ОСОБА_41, ОСОБА_42, ОСОБА_43,
ОСОБА_44, ОСОБА_45, ОСОБА_46, ОСОБА_47,
ОСОБА_48, ОСОБА_49, ОСОБА_50, ОСОБА_51,
ОСОБА_52, ОСОБА_53, ОСОБА_54 про визнання
протиправним та скасування рішення
№41/23 від 29.05.2013р. "Про скасування
рішення виконкому та розпоряджень
міської ради", якою адміністративний
позов задоволено повністю, визнано
протиправним та скасовано рішення
Луцької міської ради №41/23 від 29.05.2013р.
"Про скасування рішення виконкому та
розпоряджень міської ради" (а.с.151-158, т.1).

Ухвалою господарського суду
Волинській області від 05.06.2013р. у даній
справі призначено судову
почеркознавчу експертизу щодо підпису
на угоді від 19.01.2006р. про надання в
користування торгових площ., оскільки в
засіданні суду 03.06.2013р. та в заяві від
03.06.2013р. ФОП ОСОБА_4 зазначила, що
вказану угоду, укладену з ПФ
"Скорпіон-Сервіс", вона не підписувала.

Ухвалою господарського суду
Волинської області від 05.06.2013р.
провадження у справі зупинене до
одержання результатів почеркознавчої
експертизи, проведення якої доручалося
Науково-дослідному
експертно-криміналістичному центру
при Управлінні внутрішніх справ
України у Волинській області.

11.11.2013р. ухвалою господарського суду
Волинської області провадження у
справі поновлено у зв'язку із
надходженням до суду висновку експерта
Науково-дослідного
експертно-криміналістичного центру
при Управлінні внутрішніх справ
України у Волинській області №615 від
08.10.2013р. (а.с.115-119, т.1).

У висновку експерта Науково-дослідного
експертно-криміналістичного центру
при Управлінні внутрішніх справ
України у Волинській області №615 від
08.10.2013р. вказано, що підпис ФОП ОСОБА_4 в
угоді про надання в користування
торгових площ від 19.01.2006р. виконаний не
ОСОБА_4, а іншою особою. Вирішити
питання про те, чи виконаний підпис від
ФОП ОСОБА_4 в угоді про надання в
користування торгових площ від 19.01.2006р.
під впливом "збиваючих" факторів
(штучних, природних) не виявляється
можливим по причині, вказаній у
дослідницькій частині висновку
експерта. Питання: "Чи виконано підпис в
угоді про надання в користування
торгової площі від 19.01.2006р. підприємцем
ОСОБА_4 навмисно зміненим почерком?" -
не вирішувалось по причині, вказаній в
дослідницькій частині висновку
експерта.

Як вже зазначалося, рішенням
господарського суду Волинської
області від 25.11.2013р. у справі №903/449/13
позов задоволено повністю (а.с.184-188, т.1).

Колегія суддів апеляційного
господарського суду погоджується з
висновком суду першої інстанції, з
огляду на таке.

Статтею 11 Цивільного кодексу України
встановлено, що підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема є
договори та інші правочини.

Згідно ст.174 Господарського кодексу
України, господарські зобов'язання
можуть виникати, зокрема, з договору.

Відповідно до ст.509 ЦК України,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Пунктом 1 ст.193 ГК України та ст.526 ЦК
України передбачено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

За приписами ст.627 ЦК України, сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Статтею 180 ГК України унормовано, що
зміст господарського договору
становлять умови договору, визначені
угодою його сторін, спрямованою на
встановлення, зміну або припинення
господарських зобов'язань, як
погоджені сторонами, так і ті, що
приймаються ними як обов'язкові умови
договору відповідно до законодавства.

Пунктом 2 Правил торгівлі на ринках,
затверджених наказом Міністерства
економіки та з питань європейської
інтеграції України, Міністерства
внутрішніх справ України, Державної
податкової адміністрації України,
Державного комітету стандартизації,
метрології та сертифікації України від
26.02.2002р. №57/188/84/105 (чинних на момент
укладення угоди від 19.01.2006р.) визначено,
що ринок - це суб'єкт господарювання,
створений на відведеній за рішенням
органу територіальної громади і
зареєстрований у встановленому
порядку, функціональними обов'язками
якого є надання послуг та створення для
продавців і покупців належних умов у
процесі торгівлі продажу товарів.

Згідно п.20 вказаних Правил
адміністрація ринку при наданні
продавцям торговельних місць на
визначений термін укладає з ними
письмову угоду, в якій рекомендується
зазначати термін дії угоди, асортимент
(вид) товарів, що реалізуються,
розташування торговельного місця,
умови оренди торговельного місця,
розмір та порядок оплати за оренду
майна, перелік послуг, які надає ринок,
та їх вартість.

Враховуючи вище вказане Правилами
торгівлі на ринках передбачено
укладення між адміністрацією ринку і
підприємцями, що займаються
торговельною діяльністю, саме
договорів, що за своєю правовою
природою є договорами оренди (найму)
торгових площ.

Відповідно до ч.1 ст.759 ЦК України, за
договором найму (оренди) наймодавець
передає або зобов'язується передати
наймачеві майно у користування за
плату на певний строк.

Статтею760 ЦК України встановлено, що
предметом договору найму може бути річ,
яка визначена індивідуальними
ознаками і яка зберігає свій первісний
вигляд при неодноразовому
використанні (неспоживна річ).

У відповідності до ст.184 ЦК України, річ
є визначеною індивідуальними ознаками,
якщо вона наділена тільки їй
властивими ознаками, що вирізняють її
з-поміж інших однорідних речей
індивідуалізуючи її. Речі, визначені
індивідуальними ознаками, є
незамінними.

З матеріалів справи вбачається, що
пунктом 1.1. угоди від 19.01.2006р. про
надання в користування торгових площ
сторони погодили, що предметом даної
угоди є торгова площа у визначеному
розмірі (17,5кв.м), яка знаходиться на
торговому ряду пішохідно-торгової зони
ринку ПФ "Скорпіон-сервіс" між
вул.Кравчука та вул.Карпенка-Карого,
для встановлення тимчасової споруди і
здійснення торговельної діяльності з
метою зберігання та продажу
промислового товару, а індивідуальною
ознакою вказаної торгової площі є,
зокрема, її номер (НОМЕР_2).

Отже, за приписами ст.760 ЦК України,
торгівельна площа є предметом договору
оренди як істотна його умова.

Враховуючи зазначене вище, укладена
сторонами угода від 19.01.2006р. про надання
в користування торгових площ за своєю
природою є договором оренди (найму).

Згідно із статтею 629 ЦК України, договір
є обов'язковим до виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 612 ЦК України передбачено,
що боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Пунктом 2.2 угоди від 19.01.2006р. сторони
передбачили, що підприємець сплачує
адміністрації плату за користування
торговою площею, яка встановлюється в
розмірі 34,00грн. за 1кв.м. в місяць.

Плата за користуванням торговою площею
проводиться авансовим платежем,
щомісячно в готівковій формі в касу
ринку до початку місяця торгівлі (п.2.3
угоди).

Відповідно до наявної в матеріалах
справи оборотно-сальдової відомості
рахунку 36.1 "Розрахунки з покупцями та
замовниками" по підприємцю ОСОБА_4 по
оплаті користування торговим місцем
НОМЕР_2 площею 17,5кв.м. на торговому ряду
пішохідно-торгової зони ринку ПФ
"Скорпіон-Сервіс" станом на 14.01.2013р. та
копій меморіальних ордерів вбачається,
що ФОП ОСОБА_4 сплачувала позивачу
орендну плату за використане торгове
місце, починаючи з січня 2006р. по червень
2008р., сплативши кошти на загальну суму
18545,37грн. (а.с.142-148, т.1).

Відповідач не надав господарському
суду належних доказів на підтвердження
виконання в повному обсязі свого
зобов'язання щодо сплати
заборгованості згідно угоди від
19.01.2006р. про надання в користування
торгових площ з врахуванням строку
позовної давності за період з квітня
2010р. по січень 2013р. у розмірі 19467,38грн.,
виходячи з місячної орендної плати -
595грн. (34грн/кв.м х17,5кв.м.) і не
спростував наявність заборгованості у
вказаному розмірі.

З врахуванням наведеного вище, вимоги
позивача щодо стягнення з відповідача
19467,38грн. боргу правомірно задоволені
судом першої інстанції.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Перевіривши розрахунок 3% річних та
інфляційних втрат, нарахованих
позивачем у зв'язку з несвоєчасною
оплатою за користувань торговою площею
згідно договору від 19.01.2006р. в період з
квітня 2010р. по січень 2013р., колегія
суддів дійшла висновку, що він
складений правильно, а тому вимоги
позивача щодо стягнення з відповідача
979,71грн. 3% річних та 453,58грн. інфляційних
втрат правомірно задоволені судом
першої інстанції.

Відповідно до змісту ст.ст.610, 611 ЦК
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема сплата неустойки.

Виходячи з приписів ст. 549 ЦК України,
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання. При
цьому, пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Згідно ст.551 ЦК України предметом
неустойки може бути грошова сума,
рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом
неустойки є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства.

Згідно ст.ст.1,3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" від
22.11.1996р. №543/96-ВР платники грошових
коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочку
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені, передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Пунктом 5.2 угоди від 19.01.2006р. сторони
узгодили, за несвоєчасну оплату (після
дати, вказаної у п.2.3 угоди) підприємець
сплачує щоденно штрафну пеню в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, згідно
із Законом України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" від
22.11.1996р. №543/96-ВР, від загальної суми
заборгованості за кожен день
прострочення платежу.

Перевіривши розрахунок пені позивача
за період з 23.04.2012р. по 23.04.2013р. на
заборгованість, окремо за кожен місяць,
у межах 6 місячного строку нарахування,
як того вимагає ч.6 ст.232 ГК України,
колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
обґрунтованого стягнення з
відповідача 482,21грн. пені за відповідні
періоди.

Відповідно до п.6 ст.283 ГК України до
відносин оренди застосовуються
відповідні положення Цивільного
кодексу України з урахуванням
особливостей, передбачених цим
Кодексом.

В силу ст.291 ГК України, договір оренди
може бути розірваний за згодою сторін.
На вимогу однієї із сторін договір
оренди може бути достроково розірваний
з підстав, передбачених Цивільним
кодексом України для розірвання
договору найму, в порядку,
встановленому статтею 188 цього Кодексу.
Правові наслідки припинення договору
оренди визначаються відповідно до умов
регулювання договору найму Цивільним
кодексом України.

За приписами ст.785 ЦК України, у разі
припинення договору найму наймач
зобов'язаний негайно повернути
наймодавцеві річ у стані, в якому вона
була одержана, з урахуванням
нормального зносу, або у стані, який
було обумовлено в договорі. Якщо наймач
не виконує обов'язку щодо повернення
речі, наймодавець має право вимагати
від наймача сплати неустойки у розмірі
подвійної плати за користування річчю
за час прострочення.

Пунктом 6.2 угоди від 19.01.2006р. визначено,
що кожна зі сторін може відмовитися від
угоди про надання в користування
торгових площ в будь-який час, письмово
попередивши другу сторону за один
місяць.

Як свідчать матеріали справи, позивач
на виконання приписів ЦК України та
умов п.6.2 угоди попередив відповідача
про відмову від угоди, про що свідчить
повідомлення від 18.10.2012р. №181 та від
15.12.2012р. №179 (а.с.47-51, т.1).

У відповідності до вимог чинного
законодавства за захистом свого
цивільного права або інтересу особа
може звернутися до суду у строк,
визначений статтями 257, 258 ЦК України.

Статтею 257 ЦК України встановлюється
загальна позовна давність тривалістю у
три роки.

Спеціальна позовна давність в один рік
відповідно до приписів пункту 1 частини
другої статті 258 ЦК України
застосовується, зокрема, до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідач в своїй заяві №19 від 25.11.2013р.
та в апеляційній скарзі просить
застосувати строк позовної давності
зокрема і до вимог про стягнення
неустойки за незвільнення торгової
площі (а.с.139, т.1).

Статті 256, 257 ЦК України передбачають, що
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу. Загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки.

Згідно постанови Верховного Суду
України від 20.03.2012р. №3-13гс12 "Висновки
Верховного Суду України, викладені у
рішеннях, прийнятих за результатами
розгляду заяв про перегляд судового
рішення з підстави, передбаченої п.1 ч.1
ст.111-16 ГПК України, за I півріччя 2012р."
неустойка, стягнення якої передбачено
частиною другою статті 785 ЦК України, є
самостійною майновою відповідальністю
у сфері орендних правовідносин і
визначається законодавцем як подвійна
плата за користування річчю за час
прострочення, а тому застосування до
неї спеціальної позовної давності є
неправильним.

Відповідно до п.4.5 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
29.05.2013р. №10 "Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських спорів"
роз'яснено, що частиною другою статті 785
ЦК України передбачено право
наймодавця вимагати від наймача сплати
неустойки в разі невиконання останнім
обов'язку щодо повернення речі. Початок
перебігу позовної давності за
відповідною вимогою визначається за
загальним правилом частини першої
статті 261 названого Кодексу (з дня,
наступного за тим днем, коли мало бути
виконано зобов'язання щодо повернення
речі), а не згідно з положенням частини
другої статті 786 ЦК України (з моменту
повернення речі наймачем), оскільки це
положення стосується вимог, зазначених
у частині першій тієї ж статті 786 ЦК
України, а не вимоги про стягнення
згаданої неустойки; у Рішенні
Конституційного Суду України від
03.07.2012р. №14-рп/2012 зі справи №1-20/2012
також зазначено, що положення статті 786
ЦК України щодо початку перебігу
позовної давності в один рік
застосовується до вимог наймодавця про
відшкодування збитків у зв'язку з
пошкодженням речі, яка була передана у
користування наймачеві, та вимог
наймача про відшкодування витрат на
поліпшення речі і не поширюється на
інші вимоги наймача та наймодавця, які
випливають з договору найму (оренди).
Водночас господарським судам
необхідно мати на увазі, що відповідна
неустойка є самостійним заходом
майнової відповідальності у сфері
орендних правовідносин, що
визначається законодавцем як подвійна
плата за користування річчю за час
прострочення, і тому щодо неї
застосовується загальна, а не
спеціальна позовна давність.

Також, у п.1 Інформаційного листа Вищого
господарського суду від 29.05.2012р.
№01-06/735/2012 "Про деякі питання практики
застосування статей 785 та 786 Цивільного
кодексу України" зазначено, що
відповідно до частини першої статті 785
ЦК України у разі припинення договору
найму наймач зобов'язаний негайно
повернути наймодавцеві річ у стані, в
якому вона була одержана, з урахуванням
нормального зносу, або у стані, який
було обумовлено в договорі. Частиною
другою цієї статті передбачено, що у
разі невиконання наймачем обов'язку
щодо повернення речі наймодавець має
право вимагати від наймача сплати
неустойки у розмірі подвійної плати за
користування річчю за час
прострочення. Неустойка, стягнення
якої передбачено частиною другою
статті 785 ЦК України, є самостійною
майновою відповідальністю у сфері
орендних правовідносин і визначається
законодавцем як подвійна плата за
користування річчю за час
прострочення, а тому застосування до
неї спеціальної позовної давності є
неправильним (див. постанову
Верховного Суду України від 20.03.2012р. у
справі №40/117). Таким чином, ця неустойка
не може бути ототожнена з неустойкою
(штрафом, пенею), передбаченою пунктом 1
частини другої статті 258 ЦК України,
оскільки, на відміну від приписів
статті 549 ЦК України, її обчислення не
здійснюється у відсотках від суми
невиконання або неналежного виконання
зобов'язання (штраф), а також у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання
(пеня).

Як вбачається з матеріалів справи, ПФ
"Скорпіон-сервіс" звернулося до
господарського суду Волинської
області 23.04.2013р., з огляду на викладене
загальний строк позовної давності
позивачем при зверненні до суду з
позовом про стягнення неустойки за
незвільнення торгової площі,
нарахованої з 15.01.2013р., не порушено, а
тому суд першої інстанції правомірно
відмовив у задоволенні заяви
відповідача про застосування строку
позовної давності стосовно
нарахування неустойки.

Відповідач не надав суду доказів
повернення займаної торгової площі та
сплати неустойки за час прострочення
повернення об'єкта оренди.

За вказаних обставин, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
про стягнення з відповідача на користь
позивача 3944,91грн. неустойки,
нарахованої згідно приписів ч.2 ст.785 ЦК
України, за період з 15.01.2013р. по 23.04.2013р..

Відносно доводів скаржника в
апеляційній скарзі про те, що угода від
19.01.2006р. підписана не ФОП ОСОБА_4, що
підтверджується експертним висновком
від 08.10.2013р. №615 та не відповідає
приписам ст.ст.638, 639 ЦК України, до уваги
колегії суддів не береться з огляду на
таке.

В силу ст.638 ЦК України, договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. Істотними умовами
договору є умови про предмет договору,
умови, що визначені законом, як істотні
або є необхідними для договорів даного
виду, а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди.

Як визначено ч.2 ст.180 ГК України,
господарський договір вважається
укладеним, якщо між сторонами у
передбачених законом порядку та формі
досягнуто згоди щодо усіх його
істотних умов.

Згідно ст.205 ЦК України, правочин може
вчинятися усно або в письмовій формі.
Сторони мають право обирати форму
правочину, якщо інше не встановлено
законом; правочин, для якого законом не
встановлена обов'язкова письмова
форма, вважається вчиненим, якщо
поведінка сторін засвідчує їхню волю
до настання відповідних правових
наслідків; у випадках, встановлених
договором або законом, воля сторони до
вчинення правочину може виражатися її
мовчанням.

Згідно абз.1, 4 п.3.1 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
29.05.2013р. №11 "Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними", господарюючі суб'єкти як
юридичні особи повинні вчиняти
правочини в письмовій формі як між
собою, так і з фізичними особами (в
останньому випадку - за винятком тих
правочинів, які повністю виконуються
сторонами у момент їх вчинення; статті
206, 208 ЦК України). Відтак свобода вибору
у підприємства, установи, організації,
що укладає угоду, між усною та
письмовою формою правочину є винятком,
а обов'язкова письмова форма - правилом;
у разі недотримання сторонами
письмової форми правочину для
з'ясування факту його вчинення та
змісту слід виходити з приписів
частини другої статті 205 ЦК України;
поведінка сторін, що засвідчує їхню
волю до настання відповідних правових
наслідків, може доводитися письмовими
доказами та поясненнями сторін.

Матеріалами справи стверджується, що
угода від 19.01.2006р. про надання в
користування торгових площ фактично
виконувалась, про що свідчить часткове
погашення ФОП ОСОБА_4
заборгованості по орендній платі перед
ПФ "Скорпіон-Сервіс" шляхом сплати
коштів з січня 2006р. по червень 2008р. в
розмірі 18545,37грн., яке підтверджується
оборотно-сальдовою відомістю рахунку
36.1 "Розрахунки з покупцями та
замовниками" по підприємцю ОСОБА_4 по
оплаті за користування торговим місцем
НОМЕР_2 площею 17,5кв.м. на торговому ряду
пішохідно-торгової зони ринку ПФ
"Скорпіон-Сервіс" станом на 14.01.2013р. та
копіями меморіальних ордерів.

Крім того, за наявності на договорі
печатки відповідача, посилання
скаржника на те, що угода від 19.01.2006р.
підписана не ФОП ОСОБА_4, є
безпідставним, оскільки відсутні
докази на підтвердження факту
неправомірного використання печатки
підприємця на зазначеній угоді.

Щодо доводів апеляційної скарги, то, в
силу ст.33 ГПК України, відповідачем не
доведено, що позивач у справі не вправі
був передавати йому в користування
торгову площу у розмірі 17,5кв.м. на
торговому ряду пішохідно-торгової зони
ринку між вул.Кравчука та
вул.Карпенка-Карого, місце НОМЕР_2, для
встановлення тимчасової споруди і
здійснення торговельної діяльності,
так само, не доведено факту повернення
позивачеві цієї торгівельної площі.

Крім того, матеріали справи не містять
доказів визнання вказаної угоди у
встановленому порядку недійсною, а
визначені законом підстави для
визнання її нікчемною відсутні.

Відносно посилань скаржника в
апеляційній скарзі про припинення
провадження у справі на підставі п.1 ч.1
ст.80 і п.1-1 ч.1 ст.80 ГПК України до уваги
колегії суддів не береться з огляду на
таке.

Як роз'яснив Пленум Вищого
господарського суду України в п.4.4.
постанови від 26.12.2011р. №18 "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції",
господарський суд припиняє
провадження у справі у зв'язку з
відсутністю предмета спору (пункт 1-1
частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у
випадку припинення існування предмета
спору (наприклад, сплата суми боргу,
знищення спірного майна, скасування
оспорюваного акта державного чи іншого
органу тощо), якщо між сторонами у
зв'язку з цим не залишилося
неврегульованих питань.

Отже, оскільки спір у даній справі,
предметом якого є стягнення з ФОП
ОСОБА_4 на користь Приватної фірми
"Скорпіон-Сервіс" 25327,79грн., в т.ч.
19467,38грн. - заборгованості по оплаті за
користування торговою площею, 979,71грн. -
3% річних, 453,58грн. інфляційних збитків,
482,21грн. пені та 3944,91грн. неустойки за
незвільнену торгову площу та
повернення ПФ "Скорпіон-Сервіс"
торговельної площі НОМЕР_2 розміром
17,5кв.м. на пішохідно-торговій зоні
ринку ПФ "Скорпіон-Сервіс" між вулицями
Карпенка-Карого та Кравчука в м.Луцьку,
на якій знаходиться тимчасова споруда
(металева конструкція), що належить
Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_4
шляхом її демонтажу, розібрання та/або
вивезення цієї тимчасової споруди з
території пішохідно-торгової зони
ринку ПФ "Скорпіон-Сервіс" не припинив
свого існування та між сторонами у
зв'язку з цим залишились
неврегульовані питання, а тому і
відсутні правові підстави для
застосування до спірних правовідносин
відповідних приписів господарського
процесуального кодексу України щодо
припинення провадження у даній справі.

Пунктом 1 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №6 від
23.03.2012р. "Про судове рішення" наголошено,
що рішення з господарського спору
повинно прийматись у цілковитій
відповідності з нормами матеріального
і процесуального права та фактичними
обставинами справи, з достовірністю
встановленими господарським судом,
тобто з'ясованими шляхом дослідження
та оцінки судом належних і допустимих
доказів у конкретній справі.

У відповідності до ст.32 ГПК України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно вимог ст.33
Господарського-процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

З огляду на викладене, місцевий
господарський суд дійшов правильного
висновку, що позовні вимоги Приватної
фірми "Скорпіон-Сервіс" є
обґрунтованими, а тому підлягають
задоволенню.

Інші доводи Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_4, наведені в апеляційній скарзі,
спростовуються матеріалами справи,
наведеним вище, а тому відсутні
підстави для її задоволення.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що рішення
господарського суду Волинської
області від 25.11.2013р. у справі №903/449/13
прийняте з повним з'ясуванням всіх
обставин, що мають значення для справи,
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, а тому відсутні
підстави для його скасування.

Згідно ч.1 ст.4 Закону України "Про
судовий збір" судовий збір
справляється у відповідному розмірі
від мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі, встановленої
законом на 1 січня календарного року, в
якому відповідна заява або скарга
подається до суду, - у відсотковому
співвідношенні до ціни позову та у
фіксованому розмірі.

Відповідно до підпунктів 1, 2, 4 п.2 ч.2 ст.4
Закону України "Про судовий збір"
судовий збір із позовної заяви
майнового характеру, що подається до
господарського суду, сплачується у
розмірі 2 відсотки ціни позову, але не
менше 1,5 розміру мінімальної
заробітної плати та не більше 60
розмірів мінімальних заробітних плат;
із позовної заяви немайнового
характеру - 1 розмір мінімальної
заробітної плати; із апеляційної
скарги на рішення суду - 50 відсотків
ставки, що підлягає сплаті при поданні
позовної заяви, а у разі подання
позовної заяви майнового характеру - 50
відсотків ставки, обчисленої виходячи
з оспорюваної суми.

Статтею 8 Закону України "Про Державний
бюджет України на 2013 рік" встановлено
розмір мінімальної заробітної плати на
2013 рік: у місячному розмірі: з 1 січня -
1147 гривень.

Статтею 8 Закону України "Про Державний
бюджет України на 2014 рік" встановлено
розмір мінімальної заробітної плати на
2014 рік: у місячному розмірі: з 1 січня -
1218 гривень.

Згідно п.2.10 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від
21.02.2013р. №7 "Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України", у
випадках об'єднання в одній заяві вимог
як майнового, так і немайнового
характеру судовий збір згідно з
пунктом 3 статті 6 Закону України "Про
судовий збір" підлягає сплаті як за
ставками, встановленими для позовів
майнового характеру, так і за ставками,
встановленими для розгляду позовних
заяв зі спорів немайнового характеру.

Як свідчать матеріали справи,
предметом спору у даній справі є
стягнення з ФОП ОСОБА_4 25327,79грн.
заборгованості та повернення торгової
площі.

Звертаючись вперше до апеляційного
господарського суду скаржником
сплачено судовий збір за подання
апеляційної скарги в розмірі 860,25грн.
згідно квитанції №k2/4/14 від 04.12.2013р. (50%
ставки за подання позовної заяви
майнового характеру).

Ухвалою Рівненського апеляційного
господарського суду від 23.12.2013р.
апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_4 на
рішення господарського суду
Волинської області від 25.112013р. у справі
№903/449/13 повернуто без розгляду на
підставі п.3 ч.1 ст.97 ГПК України,
оскільки останньою сплачено судовий
збір за подання апеляційної скарги
лише щодо позовної вимоги майнового
характеру, тоді як судовий збір за
подання апеляційної скарги на рішення
суду відносно вимоги немайнового
характеру підприємцем залишено поза
увагою.

08.01.2014р. відповідач повторно звернувся
до Рівненського апеляційного
господарського суду через місцевий
господарський суд та додатково сплатив
судовий збір за подання апеляційної
скарги в розмірі 573,50грн. згідно
квитанції від 08.01.2014р. №15 (50% ставки за
подання позовної заяви немайнового
характеру яка була визначена у 2013р.),
проте розмір судового збору, який
повинен був сплатити скаржник при
поданні повторно у 2014р. апеляційної
скарги на рішення суду у даній справ
щодо позовної вимоги немайнового
характеру, становить 609,00грн..

Відповідно до п.7 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
17.05.2011р. №7 "Про деякі питання практики
застосування розділу ХII
Господарського процесуального кодексу
України", у випадку несплати судового
збору у встановленому законом розмірі
суд також має право стягнути
недоплачену суму збору за результатами
апеляційного провадження.

За таких обставин, апеляційний
господарський суд достягує з ФОП
ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 35,50грн.
за подачу апеляційної скарги на
рішення господарського суду
Волинської області від 25.11.2013р. у справі
№903/449/13.

Керуючись ст.ст. 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Рівненський апеляційний
господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду
Волинської області від 25.11.2013р. у справі
№903/449/13 залишити без змін, а апеляційну
скаргу Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_4, с.Великий Омеляник, Луцького
району Волинської області - без
задоволення.

2. Стягнути з Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_4, с.Великий Омеляник,
Луцького району Волинської області
(АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1)
до Спеціального фонду Державного
бюджету України 35грн. 50коп. судового
збору за подання апеляційної скарги.

3. Видачу наказу на виконання даної
постанови доручити господарському
суду Волинської області.

4. Справу №903/449/13 повернути до
господарського суду Волинської
області.

Головуючий суддя
Павлюк І. Ю.

Суддя
Саврій В.А.

Суддя
Савченко Г.І.

Віддрук. прим.:

1 - до справи,

2 - позивачу (43001, м.Луцьк, вул.Шевченка,
35),

3 - відповідачу (АДРЕСА_1),

4 - в наряд.