ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2014 року
Справа № 925/452/14

Господарський суд у складі головуючого
судді Хабазні Ю.А., при секретарі
судового засідання Яцен Ю.Ф., за участю:
особисто - Бірюка О.В. (від відповідача),
представника за довіреністю - Биченка
І.Я. (від позивача), розглянувши у
відкритому судовому засіданні у м.
Черкаси у приміщенні суду

справу за позовною заявою

позивача приватного підприємства
"Амбар Агро"

до відповідача селянського
фермерського господарства "Бірюк"

про - стягнення 117510,33 грн.

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про стягнення 117510,33 грн.
(з них: 100000,00 грн. основного боргу
/попередньої оплати/, 7510,33 грн. пені за
період з 02.10.2012 по 02.04.2013 за подвійною
обліковою ставкою НБУ, 10000,00 грн. штрафу
за невиконання зобов'язання понад 3 дні
у розмірі 10% від суми вартості
неотриманого товару) з тих підстав, що
одержавши суму попередньої оплати
згідно з договором купівлі-продажу від
24.07.2012 №24072012 (далі - Договір), відповідач
не передав товар у встановлений
Договором строк, що його виконання
втратило інтерес для позивача, що право
вимагати повернення суми попередньої
оплати передбачено ст.693 та 612
Цивільного кодексу України. Також
просив стягнути з відповідача суму
сплаченого судового збору.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав і
пояснив,

що конкретний предмет (вид зерна),
кількість, якість і ціна товару
договором не визначені і мали бути
визначені у момент поставки зерна;

що рахунок №СФ-0000006 від 24.07.2012,
відсутній (не зберігся);

що передбачений договором графік здачі
товару сторонами не підписувався, але
строки визначені договором;

Відповідач у відзиві на позов та його
представник у судовому засіданні позов
не визнав повністю і пояснив,

що гроші позивачем перераховано не
зрозуміло за яке зерно;

що договір не укладено відповідно до
ст. 625, 638 Цивільного кодексу України,
оскільки у ньому відсутні умови про
конкретний товар, який має
поставлятись, його кількість і ціну;

що позивач згідно з договором не
присилав транспорт і сам відсторонився
від отримання зерна;

що товар наявний на складі і він може
його передати;

На запитання суду сторони не змогли
пояснити, про яке конкретно зерно
йдеться у ході надання доводів і
заперечень.

Відповідачем заявлено клопотання про
здійснення фіксування судового
процесу з допомогою
звукозаписувального технічного
засобу, яке судом було задоволено.

До початку розгляду спору по суті
відповідач заявив письмове клопотання
про витребування доказів
(товарно-транспортних накладних на
підтвердження отримання позивачем від
відповідача зерна кукурудзи). Заявлене
клопотання було задоволено ухвалою
суду від 15.04.2014. До дня засідання докази
суду не були надані, відповідач у
засіданні від доведення обставин
передачі товару фактично відмовився і
заявив, що товар наявний у відповідача
і може бути переданий позивачу.

Відповідно до ст.75, 85 Господарського
процесуального кодексу України суд
розглянув справу за наявними в ній
матеріалами, у судовому засіданні
оголошено вступну та резолютивну
частини судового рішення.

Заслухавши представників сторін та
дослідивши наявні у справі докази суд
встановив наступне.

Сторонами укладено договір купівлі
продажу №24072012 від 24.07.2012. Пунктами 1.1, 2.1,
2.3, 3.4 Договору визначено: "Продавець
зобов'язується передати визначену
договором сільськогосподарську
продукцію 2012 року врожаю (далі - Товар) у
власність покупцю згідно з графіком
здачі, який визначений цим Договором, а
Покупець зобов'язується прийняти цю
продукцію та оплатити її за
встановленими цінами та в порядку, які
визначені цим Договором"; "Покупець
надає Покупцю в безготівковому порядку
передоплату в сумі 100000,00 грн. до 25 липня
2012 р."; "Продавець зобов'язується
передати у власність Покупцю Товар на
суму 100000,00 грн. в період з 01 серпня по 01
жовтня 2012 року"; "Ціна товару на момент
його передачі Покупцю договірна".

Платіжним дорученням від 24.07.2012 №102
позивачем відповідачу перераховано
100000,00 грн. У графі призначення платежу
вказано "попередня оплата за зерно
згідно рахунку №СФ-0000006 від 24.07.2012".

Надалі сторонами не вчинено будь-яких
дій (докази цьому відсутні), а 19.03.2014
позивачем подано позов до суду.

Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу
України: договір є укладеним, якщо
сторони в належній формі досягли згоди
з усіх істотних умов договору;
істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

Відповідно до ч.1 ст. 656, ч.1 ст. 662, ч.1 ст.663
Цивільного кодексу України: предметом
договору купівлі-продажу може бути
товар, який є у продавця на момент
укладення договору або буде створений
(придбаний, набутий) продавцем у
майбутньому; продавець зобов'язаний
передати покупцеві товар, визначений
договором купівлі-продажу; продавець
зобов'язаний передати товар покупцеві
у строк, встановлений договором
купівлі-продажу.

Аналізуючи зміст Договору (зокрема,
вищевказані його пункти), суд приходить
до висновку, що останній є договором
поставки (до якого згідно із ст. 712
Цивільного кодексу України
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, оскільки інше не
встановлено Договором, законом і не
випливає з характеру відносин сторін) і
не містить предмету договору, оскільки
не містить визначення конкретного
товару, який має бути поставлений.

Словосполучення "сільськогосподарська
продукція 2012 року врожаю" не може
вважатися конкретним предметом, такою
продукцією могло бути будь-яке збіжжя,
будь-які фрукти, овочі тощо. Також
Договір не містить визначення умов
щодо кількості чи якості товару, ціни
товару, чи порядку їх встановлення. Сам
Договір містить вказівку на те, що його
не укладено і істотні умови підлягають
визначенню в момент поставки товару -
це його п.3.4.

Також не можна вважати доказом
укладення Договору чи іншим договором
рахунок №СФ-0000006 від 24.07.2012 (зазначено у
платіжному дорученні), оскільки його
суду як документ не було надано та
заявлено про його відсутність.

Згідно з п. 2.6. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 29.05.2013
№11 «Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними»: не може бути визнаний
недійсним правочин, який не вчинено
(договір, який не укладено); не
вважаються вчиненими правочини
(укладеними господарські договори), в
яких (за якими) відсутні передбачені
законом умови, необхідні для їх
укладення (не досягнуто згоди за всіма
істотними для даного правочину
умовами).

Оскільки сторони не досягли згоди
стосовно такої істотної умови договору
поставки, як його предмет, то Договір є
неукладеним.

Таким чином, вказана позивачем правова
підстава для перерахування коштів
(Договір) відсутня. Тому отримані
відповідачем кошти у сумі 100000,00 грн. є
безпідставно придбаним майном, яке
останній згідно із ст. 1212 Цивільного
кодексу України зобов'язаний повернути
позивачу. Невиконання відповідачем
зазначеного обов'язку є правовою
підставою для їх стягнення у
примусовому порядку. У зв'язку з
викладеним, позов підлягає
задоволенню.

Вимоги позивача про стягнення 7510,33 грн.
пені та 10000,00 грн. штрафу задоволенню не
підлягають, оскільки грунтуються на
Договорі, який не укладено (не існує),
отже правова підстава для стягнення
цих сум відсутня.

Решту доводів, відхилення яких не
обгрунтовано вище, суд відхиляє як
такі, що не підтверджені доказами і не
мають значення для вирішення спору.

Рішення прийнято на підставі наданих
сторонами доказів, оскільки згідно із
ст.33, 38 Господарського процесуального
кодексу України кожна сторона: повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень; самостійно визначити і
надати суду ті докази на підтвердження
своїх доводів, які вважає необхідними,
належними і достатніми. Докази
витребовуються судом у ході розгляду
справи лише у разі подання
відповідного клопотання - на суд не
покладено обов'язку вказувати стороні,
які докази вона повинна подати на
підтвердження своїх вимог чи
заперечень, або проводити розшук тих чи
інших доказів з власної ініціативи.

Таким чином, позов підлягає частковому
задоволенню.

Пропорційно розміру задоволених
позовних вимог з відповідача на
користь позивача підлягають стягненню
судові витрати у розмірі 2085 грн.

Керуючись ст.ст. 49, 82, 84 Господарського
процесуального кодексу України, на
підставі ст.1212 Цивільного кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з селянського фермерського
господарства "Бірюк" (смт. Драбів, вул.
Леніна, б.53, ідентифікаційний код 32866565)
на користь приватного підприємства
"Амбар Агро" (м.Жашків, вул. Баумана, б.10,
ідентифікаційний код 34420561) 100000 грн.
основного боргу 2085 грн. судового збору -
разом 102085 грн. (сто дві тисячі
вісімдесят п'ять гривень)

У решті вимог за позовною заявою
відмовити.

Направити дане судове рішення
сторонам.

Повне рішення складено 28.04.2014

Рішення може бути оскаржене до
Київського апеляційного
господарського суду в порядку та у
строки, встановлені статтями 91-93
Господарського процесуального кодексу
України.

Суддя
Ю.А. Хабазня

3