ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб-сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2014 р.
Справа № 923/349/14

Господарський суд Херсонської області
у складі судді Нікітенка С.В., при
секретарі Гапоновій К.С., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу

за позовом приватного акціонерного
товариства "Інформаційні комп'ютерні
системи", м. Київ

до публічного акціонерного товариства
"Херсонський суднобудівний завод", м.
Херсон

про стягнення 468791,60 грн.

За участю представників сторін:

від позивача: Гуринець В.О. -
представник, довіреність № 4749 від
03.03.2014р.

від відповідача: Тодавчич С.М. -
представник, довіреність № 759/70-04-П.

Суть спору: приватне акціонерне
товариство "Інформаційні комп'ютерні
системи" (позивач) звернулось до суду з
позовом, в якому просить стягнути з
публічного акціонерного товариства
"Херсонський суднобудівний завод"
(відповідач) заборгованість у розмірі
468791,60 грн., з якої: 428663,64 грн. - сума
основного боргу, 30797,77 грн. - сума пені та
9330,19 грн. сума 3% річних.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує посиланнями на
ліцензійний договір №СЭк 0460 від
28.05.2012р., положення ст.ст. 526, 530, 610, 611, 625,
638, 639 ЦК України, ст.ст. 173, 174, 181, 193 ГК
України.

25.04.2014р. представник відповідача
подав до суду клопотання про
розстрочку виконання рішення, в якому
просить розстрочити виконання рішення
суду рівними частинами строком на 1 рік.
В обґрунтування даного клопотання
відповідач посилається на ті
обставини, що у зв'язку із складним
фінансовим становищем, яке склалося на
підприємстві, відповідач не має
можливості погасити заборгованість у
повному обсязі. Дане клопотання з
додатком суд прийняв до розгляду та
долучив до матеріалів справи.

29 квітня 2014 року суд оголосив
перерву в засіданні суду до 12 год. 00 хв.
13 травня 2014 року, з підстав
передбачених ст. 77 ГПК України.

13.05.2014р. представник позивача у
судовому засіданні подав клопотання
про залучення документів до матеріалів
справи. Дане клопотання з додатком
судом прийнято до розгляду та долучено
до матеріалів справи.

У судових засіданнях 29.04.2014р. та
13.05.2014р. представник позивача позовні
вимоги підтримав у повному обсязі, з
підстав зазначених у позовній заяві та
додаткових письмових поясненнях.

У судовому засіданні 13.05.2014р.
представник відповідача позовні
вимоги визнав та просив розстрочити
виконання рішення суду рівними
частинами строком на 1 рік.

Представник позивача у судовому
засіданні заперечив проти задоволення
клопотання відповідача про розстрочку
виконання рішення.

Заслухавши пояснення
представників сторін, дослідивши
матеріали справи, суд -

в с т а н о в и в:

Матеріали справи свідчать, що 28 травня
2012 року між приватним акціонерним
товариством "Інформаційні комп'ютерні
системи" (субліцензіар) та публічним
акціонерним товариством "Херсонський
суднобудівний завод" (ліцензіат) було
укладено ліцензійний договір №СЭк 0460
від 28.05.2012р. (надалі - договір).

Відповідно до п.2.1. договору,
субліцензіар зобов'язується надати
ліцензіату дозвіл на використання
програмних продуктів Microsoft та
відповідні ліцензії (тимчасові та/або
постійні).

На підставі пункту 2.10. договору,
ліцензіат зобов'язується прийняти
право користування програмними
продуктами й оплатити їх в строки й на
умовах, установлених у розділі 3
(Вартість і умови оплати) даного
договору.

Додатком №1 до ліцензійного договору
№СЭк 0460 від 28.05.2012р. було погоджено
перелік програмних продуктів, дозвіл
на використання яких надається
позивачем (субліцензіаром) відповідачу
(ліцензіату).

У додатку №2 до ліцензійного договору
№СЭк 0460 від 28.05.2012р. визначена вартість
ліцензій за перший, другий, третій
періоди.

Згідно п. 3.3. договору, загальна сума
винагороди (РОЯЛТІ), що сплачується по
даному Договору, на дату його
укладення, виходячи з розміру
винагороди (РОЯЛТІ) за кожну ліцензію,
що встановлений в додатку №2, та
кількості ліцензій для кожного
програмного продукту зазначеного в
додатку №1 до даного договору, складає:
1462010,31 грн., без ПДВ.

Звертаючись з позовом до суду про
стягнення з відповідача суми основного
боргу у розмірі 428663,64 грн., позивач
посилається на ті обставини, що свої
зобов'язання за договором він виконав у
повному обсязі, своєчасно передавши
ліцензіату ліцензії за перший та
другий періоди користування, на
загальну суму 974673,54 грн., що
підтверджується підписаними та
скріпленими печатками сторін актом
приймання-передачі ліцензій від
27.05.2012р. на суму 487336,77 грн. та актом
приймання-передачі ліцензій від
28.05.2012р. на суму 487336,77 грн. Претензій від
відповідача не надходило.

Відповідно до умов договору,
ліцензіатом було сплачено суму
винагороди за перший період
користування у повному розмірі, а за
другий період - несвоєчасно та
частково.

Згідно п. 3.4.2. договору, загальна сума
винагороди (РОЯЛТІ) за другий період
користування, зазначена в додатку №2,
дорівнює сумі 487336,77 грн. без ПДВ,
сплачується до 28.06.2013р.

В порушення умов п. 3.4.2. договору,
відповідачем (ліцензіатом) здійснена
часткова оплата винагороди за другий
період користування у розмірі 102300,00
грн., що підтверджується банківською
випискою від 15.11.2013р.

З метою досудового врегулювання спору,
позивач звернувся до відповідача з
претензією №521 від 13.01.2014р., з вимогою
перерахувати заборгованість за
передані ліцензії у розмірі 385036,77 грн.
протягом 5 банківських днів з дати
отримання цієї претензії на
розрахунковий рахунок позивача. Дана
претензія залишена відповідачем без
реагування.

Пунктом 3.6. договору сторони
домовилися, що у випадку зміни
(збільшення/зменшення) курсу НБУ
національної валюти України стосовно
долара США більш ніж на 0,5% на дату
здійснення платежу, зазначену в пункті
3.4. договору, сума винагороди (РОЯЛТІ) за
кожну тимчасову ліцензію, що підлягає
сплаті, перераховується за наявності
письмової вимоги будь-якої зі сторін.

На підставі вищезазначеного пункту
договору, у зв'язку зі збільшенням
курсу НБУ національної валюти України
стосовно долара США, 11.02.2013р. позивачем
було відправлено відповідачу два
екземпляри підписаної додаткової
угоди №1 від 07.02.2014р. до ліцензійного
договору №СЭк 0460 від 28.05.2012р.
Відповідно до умов додаткової угоди №1,
загальна сума винагороди за другий
період користування ліцензіями, що не
була вчасно сплачена ліцензіатом,
складає 530963,64 грн.

З урахуванням викладеного, сума
заборгованості відповідача за другий
період користування ліцензіями, за
винятком здійсненої часткової оплати у
розмірі 102300,00 грн., складає 428663,64 грн.

У зв'язку із невиконанням відповідачем
зобов'язань за ліцензійним договором
№СЭк 0460 від 28.05.2012р., позивач звернувся
до суду з вимогою стягнути з
відповідача суму основного боргу у
розмірі 428663,64 грн.

Таким чином, виник спір, який підлягає
вирішенню у судовому порядку.

Відповідач позовні вимоги визнав та
одночасно просить суд розстрочити
виконання рішення суду рівними
частинами строком на 1 рік.

Суд, заслухавши пояснення
представників сторін, дослідивши
матеріали справи, з'ясувавши обставини
справи та перевіривши їх доказами,
дійшов висновку, що позовні вимоги
підлягають задоволенню, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 174 Господарського
кодексу України, договір є підставою
для виникнення цивільних прав і
обов'язків (господарських зобов'язань).

Відповідно до положень ст. 193 ГК
України, суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином,
відповідно до закону, інших правових
актів, договору, а за відсутності
конкретних вимог щодо виконання
зобов'язання відповідно до вимог, що у
певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з приписами ст. 509 Цивільного
кодексу України, зобов'язання є
правовідношенням, у якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь іншої сторони (кредитора) певну
дію (передати майно, виконати роботу,
надати послугу, сплатити гроші), чи
утриматися від виконання певних дій, а
інша сторона має право вимагати
виконання такого обов'язку.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Матеріали справи свідчать, що
відповідно до умов ліцензійного
договору №СЭк 0460 від 28.05.2012р., сторони
без претензій та зауважень підписали
акти приймання-передачі ліцензій.
Даний факт у судових засіданнях також
підтвердили представники обох сторін.

Відповідачем не надано суду належних і
допустимих доказів на підтвердження
того, що публічним акціонерним
товариством "Херсонський
суднобудівний завод" здійснено
перерахування на розрахунковий
рахунок позивача загальної суми
винагороди за другий період
користування ліцензіями у розмірі
428663,64 грн. Крім того, ним визнано суму
боргу винагороди за другий період
користування ліцензіями у повному
обсязі.

З огляду на викладене, позовні вимоги
позивача в частині стягнення з
відповідача суми боргу у розмірі 428663,64
грн., є доведеними і обґрунтованими та
підлягають задоволенню.

Крім того, заявлені позивачем вимоги
про стягнення з відповідача суми пені у
розмірі 30797,77 грн. та суми 3% річних у
розмірі 9330,19 грн., підлягають
задоволенню, з огляду на наступне.

Стаття 625 ЦК України допускає, що
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Пунктом 5.3. договору сторони узгодили,
що ліцензіат в разі порушення термінів
оплати винагороди (РОЯЛТІ), що
встановлені даним договором, сплачує
субліцензіару пеню в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ, що діє в період,
за який сплачується пеня від суми
простроченого платежу за кожний день
прострочення.

Суд за допомогою калькулятора
підрахунку заборгованості та штрафних
санкцій системи "Ліга" (з врахуванням
Порядку проведення підрахунку
заборгованості та штрафних санкцій,
затвердженого листом Верховного Суду
України від 03.04.1997р. №62-97р.
"Рекомендації відносно порядку
застосування індексів інфляції при
розгляді судових справ") перевірив
розрахунок пені та 3% річних (пені за
період з 29.06.2013р. по 15.11.2013р. та 3% річних
за період з 29.06.2013р. по 11.03.2014р. -
визначений позивачем) у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла у період, за який стягується пеня.

Таким чином, позовні вимоги щодо
стягнення сум пені та 3 % річних
підлягають задоволенню, як такі що
нараховані правомірно.

Доказів сплати нарахованих сум пені у
розмірі 30797,77 грн. та 3 % річних у розмірі
9330,19 грн., відповідачем суду не надано, а
отже вони підлягають задоволенню.

Відповідно до положень ст.ст. 33, 34 ГПК
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Щодо клопотання відповідача про
розстрочку виконання рішення, суд
зазначає наступне.

Відповідно до ст. 83 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд, приймаючи рішення,
має право відстрочити або розстрочити
виконання рішення. Таким чином, це є не
обов'язком суду, а його правом.

Відповідно до статті 121 Господарського
процесуального кодексу України, при
наявності обставин, що ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим, за заявою сторони,
державного виконавця, за поданням
прокурора чи його заступника, за своєю
ініціативою господарський суд, який
видав виконавчий документ, у
десятиденний строк розглядає це
питання у судовому засіданні з
викликом сторін, прокурорами його
заступника і у виняткових випадках,
залежно від обставин справи, може
відстрочити або розстрочити виконання
рішення, ухвали, постанови, змінити
спосіб та порядок їх виконання.

Підставою для відстрочки, розстрочки,
зміни способу та порядку виконання
рішення можуть бути конкретні
обставини, що ускладнюють виконання
рішення або роблять його неможливим у
строк або встановленим господарським
судом способом. Вирішуючи питання про
відстрочку чи розстрочку виконання
рішення, зміну способу і порядку
виконання рішення, господарський суд
повинен враховувати матеріальні
інтереси сторін, їх фінансовий стан,
ступінь вини відповідача у виникненні
спору, наявність інфляційних процесів
у економіці держави та інші обставини
справи.

Відповідач обґрунтовує необхідність
надання розстрочки виконання рішення
суду тими обставинами, що в Україні, як
і в інших європейських та азіатських
країнах, суднобудування опинилося в
глибокій кризі, у зв'язку із чим, не має
можливості погасити свою
заборгованість перед позивачем вчасно
та в повному обсязі.

При вирішенні питання щодо доцільності
надання розстрочки виконання судового
рішення судом враховуються
матеріальні інтереси обох сторін та
докази, які надані на підтвердження
несприятливого фінансового стану.

З урахуванням вищевикладених обставин
справи, з огляду на матеріальні
інтереси як позивача, так і відповідача
та їх фінансовий стан, ступінь вини
відповідача у виникненні спору, та інші
обставини справи, суд приходить до
висновку про відсутність у спірних
правовідносинах виняткових обставин,
які можуть бути підставою для
розстрочки виконання судового рішення.
З матеріалів справи не вбачається того,
що відсутність розстрочки виконання
судового рішення унеможливить
виконання такого рішення або
ускладнить його виконання, в зв'язку з
чим суд відмовляє відповідачу в
наданні розстрочки виконання рішення.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин в їх
сукупності, суд дійшов висновку, що
заявлені позивачем вимоги підлягають
задоволенню.

Витрати зі сплати судового збору,
відповідно до ст. 49 ГПК України,
відносяться на відповідача, оскільки з
його вини спір було доведено до
врегулювання у судовому порядку.

У судовому засіданні проголошено
вступну та резолютивну частини
судового рішення і повідомлено
представників сторін про дату
складення повного рішення.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 44, 49, 82, 84, 85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з публічного акціонерного
товариства "Херсонський суднобудівний
завод" (73000, Херсонська область, м.
Херсон, Карантинний острів, буд. 1, код
ЄДРПОУ - 14308500) на користь приватного
акціонерного товариства "Інформаційні
комп'ютерні системи" (03005, м. Київ, вул.
Смоленська, 31-33, код ЄДРПОУ - 21670779) суму
основного боргу у розмірі 428663,64 грн.,
суму пені у розмірі 30797,77 грн., суму 3 %
річних у розмірі 9330,19 грн. та судовий
збір у розмірі 9375,84 грн.

Наказ видати стягувачу після набрання
рішенням законної сили.

Повне рішення складено 19.05.2014р.

Суддя
С.В. Нікітенко