ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.04.2014 року
Справа № 904/9793/13

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г.
(доповідач),

суддів: Подобєда І.М., Березкіна О.В.

при секретарі судового засідання:
Погорєлова Ю.А.

представники сторін:

від позивача: Букоємський Р.В.
представник, довіреність №14-325 від
16.03.12;

від відповідача: Талан О.Л. представник,
довіреність №б/н від 27.08.12;

розглянувши апеляційні скарги
Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"НАФТОГАЗ УКРАЇНИ", м. Київ та Міського
комунального підприємства
"Дніпропетровські міські теплові
мережі", м. Дніпропетровськ на рішення
господарського суду Дніпропетровської
області від 03.03.2014 року у справі №
904/9793/13

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ", м. Київ

до Міського комунального підприємства
"Дніпропетровські міські теплові
мережі", м. Дніпропетровськ

про стягнення 53 779 691 грн. 24 коп.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду
Дніпропетровської області з позовною
заявою звернулось Публічне акціонерне
товариство "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" до Міського
комунального підприємства
"Дніпропетровські міські теплові
мережі" про стягнення 53 779 691 грн. 24 коп.

Позовні вимоги мотивовані порушенням
умов договору №14/2310/11 на купівлю
-продаж природного газу від 30.09.2011 року.

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 03.03.2014
року (суддя Ніколенко М.О.)
позов задоволено частково, стягнуто з
Міського комунального підприємства
"Дніпропетровські міські теплові
мережі" на користь Дочірньої компанії
"Газ України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" 41 231 701,81
грн. суми основного боргу, 2 139 653,04 грн. -
пені, 3 076113,91 грн. - штрафу, 1 418 079,51 грн. -
3% річних, 223 837,60 грн. - інфляційних
втрат, судовий збір в розмірі 68 820,00грн.,
в частині позовних вимог про стягнення
427 432,86 грн. основного боргу -
провадження припинено, в частині решті
позову - відмовлено.

Вмотивовуючи рішення, суд послався на
те, що відповідач несвоєчасно проводив
розрахунки за поставлений йому
позивачем за договором природний газ
за жовтень 2011 року та вересень - грудень
2012 року, у зв'язку з чим вимоги позивача
про стягнення 41 231 701,81 грн. суми
основного боргу, трьох процентів
річних та збитків від інфляції є
правомірними та підлягають
задоволенню.

Стягнення пені та штрафу підлягає
частковому задоволенню в сумі 2 139 653,04
грн. і 3 076113,91 грн., відповідно, яку
суд, з урахуванням наданих сторонами
доказів, приймаючи до уваги майновий
стан сторін, які беруть участь у
зобов'язанні, враховуючи розмір
нарахувань та стягнення інфляційних
втрат і 3% річних, вважав за можливе,
керуючись ст. 233 Господарського кодексу
України та правом, наданим суду п. 3 ч.1
ст. 83 Господарського процесуального
кодексу України, за клопотанням
відповідача зменшити на 50% від їх
розміру, оскільки відповідач є
комунальним підприємством та
неприбутковою організацією, газ
споживає не для власних потреб, а для
населення, теплову енергію поставляє
населенню за регульованими цінами
фактично збитково, заборгованість
населення перед Відповідачем складає
суму понад 28 253 520,00 млн. грн., що є
безпосередніми причинами неналежного
виконання зобов'язання, ступінь
виконання зобов'язання (понад 61%),
поведінки винної сторони (вжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
намагання негайного добровільного
усунення нею порушення та його
наслідків).

Не погоджуючись з рішенням
господарського суду Дніпропетровської
області Публічне акціонерне
товариство "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" звернулось
до Дніпропетровського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення в частині часткового
задоволення нарахованої пені та штрафу
і прийняти в цій частині нове рішення,
яким нараховану пеню та штраф
задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги скаржник посилається на
наступне:

- в оскаржуваному рішенні в частині
зменшення пені та штрафу місцевий
господарський суд не врахував жодного
аргументу, доводу чи доказу позивача,
не зазначивши мотивів такого
неврахування, чим порушив вимоги ст.ст.
4-2, 43, 84 ГПК України, що призвело до
прийняття неправильного рішення, хоча
позивачем було подано звіт про
фінансові результати та баланс, які не
було враховано при прийнятті рішення;

- суд дослідив лише ступінь виконання
зобов'язання боржником, не виконавши
при цьому вимоги закону щодо оцінки
майнового стану сторін, які беруть
участь у зобов'язанні, та інших
інтересів сторін, які заслуговують на
увагу, що призвело до порушення ст.233 ГК
України;

- господарський суд не врахував
особливі обставини щодо діяльності
позивача, а саме: позивач є
підприємством, яке має стратегічне
значення для економіки та безпеки
держави; за спірним договором
постачався імпортований природний газ,
який закуповується за
зовнішньоекономічними контрактами,
якими встановлені чіткі строки
розрахунків за поставлений газ, а також
санкції за порушення цих строків;
внаслідок недоотримання та
несвоєчасного проведення розрахунків
за спожитий природний газ позивач
змушений залучати комерційні кредити
за ставками 20-24% річних; єдиним джерелом
часткової компенсації понесених
позивачем втрат є стягнення з
боржників пені;

- аналіз законодавства вказує, що
відсутність вини відповідача у
виникненні боргу, його важкий
фінансовий стан, відсутність коштів не
є винятковим випадком в розумінні ст. 233
ГК України та п. 3 ст. 83 ГПК України та
підставою для зменшення неустойки, яка
підлягає стягненню;

- зменшення судом розміру пені та
штрафу на 50% спричиняє позивачу
додаткові збитки, у зв'язку з чим не
враховано інтереси позивача.

Не погоджуючись з рішенням
господарського суду Дніпропетровської
області Міське комунальне
підприємство "Дніпропетровські міські
теплові мережі" також звернулось до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить, керуючись ст.
233 Господарського кодексу України та
правом, наданим суду п. 3 ч.1 ст. 83
Господарського процесуального кодексу
України, зменшити пеню та штраф на 85%
від їх розміру.

При цьому скаржник посилається на
наступне:

- матеріалами справи
спростовується твердження суду першої
інстанції про те, що заборгованість за
спожиту теплову енергію виникла у
зв'язку з несплатою населенням за
теплову енергію, оскільки сума
основної заборгованості в розмірі 41 231
701,81 грн. (стягнута судом сума основного
боргу) в повному обсязі є
заборгованістю бюджету з
перерахування відповідачу різниці в
тарифах, яка, зазвичай, перераховується
в той же день позивачу;

- загальна сума заборгованості
населення за теплову енергію,
поставлену відповідачем, складає понад
160 млн. грн., а не 28 млн. гривень, як
зазначено судом першої інстанції;

- відповідач вважає, що надав суду
належні докази, які, на його думку, є
підставою для зменшення суми пені та
штрафу до 15% від суми, заявленої до
стягнення, а не до 50%.

Ухвалами Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
20.03.2014 року

та від 25.03.2014 року прийняті апеляційні
скарги до розгляду.

07.04.2014 року розгляд справи відкладався
у зв'язку з неявкою у судове засідання
представника позивача.

В судовому засіданні 28.04.2014 року
Дніпропетровським апеляційним
господарським судом оголошено вступну
та резолютивну частину постанови у
даній справі.

Розглянувши доводи апеляційних скарг,
перевіривши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши докази,
проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" не підлягає
задоволенню, а апеляційна скарга
Міського комунального підприємства
"Дніпропетровські міські теплові
мережі" підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України, в
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу. Додаткові докази
приймаються судом, якщо заявник
обґрунтував неможливість їх подання
суду першої інстанції з причин, що не
залежали від нього.

Апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до положень ст. 33
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог та
заперечень.

Дослідивши матеріали справи,
апеляційний господарський суд
встановив наступні обставини.

30.09.2011 року між Публічним акціонерним
товариством "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" (Продавець)
та Міським комунальним підприємством
"Дніпропетровські міські теплові
мережі" (Покупець) було укладено
договір №14/2310/11 на купівлю-продаж
природного газу.

Відповідно до п.1.1 договору Продавець
зобов'язується передати у власність
Покупцю у ІV кварталі 2011 року та у 2012
році імпортований природний газ (за
кодом УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезений на митну
територію України ПАТ "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України",
далі - газ), для виробництва теплової
енергії, яка споживається населенням
та релігійними організаціями, а
Покупець зобов'язується приймати та
оплачувати газ на умовах цього
договору.

Пунктом 1.2 договору встановлено, що газ,
який продається за цим договором,
використовується Покупцем виключно
для виробництва теплової енергії, яка
споживається населенням та
релігійними організаціями.

Відповідно до п.2.1 договору
Продавець передає Покупцеві з 01 жовтня
2011 року по 31 грудня 2012 року газ в обсязі
до 124 800 тис.куб.м.

Пунктом 11.1 передбачено, що цей договір
набуває чинності з дати його
підписання уповноваженими
представниками Сторін та скріплення їх
підписів печатками Сторін і діє в
частині реалізації газу з 01 жовтня 2011
року по 31 грудня 2012 року, а в частині
проведення розрахунків за газ та
послуг з його транспортування -до
повного погашення заборгованості.

На виконання умов договору,
Позивачем в жовтні 2011р., а також з
вересня по грудень 2012 року передано
Відповідачу природний газ об'ємом 80657,648
тис.м3 на загальну суму 105 596 992,78 грн., що
підтверджується актами передачі -
приймання природного газу
(а.с. 29-37).

Відповідно до п. 6.1 договору оплата за
газ здійснюється Покупцем виключного
грошовими коштами шляхом 100% поточної
оплати протягом місяця протягом місяця
поставки газу. Остаточний розрахунок
за фактично переданий газ здійснюється
до 14-го числа місяця наступного за
місяцем поставки газу.

Як вбачається з матеріалів справи
причиною виникнення спору є неналежне
виконання відповідачем договірних
зобов'язань у частині своєчасної
оплати природного газу за жовтень 2011
року та вересень - грудень 2012 року, у
зв'язку з чим позивач нарахував та
просить стягнути з відповідача 41 659 134,67
грн. суми основного боргу, 4 326 411,64 грн. -
пені, 6 152 227,82 грн. - штрафу, 1 418 079,51 грн.
- 3% річних (за період з 23.05.2012 року по
23.11.2012 року), 223 837,60 грн. - інфляційних
втрат (за період з 23.05.2012 року по 23.11.2012
року), які відповідачем у добровільному
порядку не сплачені, що стало причиною
звернення позивача з позовом, який є
предметом спору у даній справі.

Відносини, що виникли між сторонами у
справі на підставі договору, є
господарськими зобов'язаннями, тому,
згідно зі ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193
Господарського кодексу України, до цих
відносин мають застосовуватися
відповідні положення Цивільного
кодексу України з урахуванням
особливостей передбачених
Господарським кодексом України.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо
у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

В порушення умов договору Відповідач
своєчасно не розрахувався за
поставлений природний газ, що
підтверджується матеріалами справи, та
не спростовується Відповідачем.

Станом на день подання позову сума
заборгованості складала 41 659 134,67 грн.

Після подання позову Відповідач 17.12.2013
року перерахував на користь Позивача
427 432,86 грн., у зв'язку з чим
господарський суд на підставі пункту 1-1
ч. 1 ст. 80 ГПК України за відсутністю
предмету спору обґрунтовано припинив
провадження в частині стягнення 427 432,86
грн. основного боргу.

01.04.2014 року Відповідач перерахував на
користь Позивача 41 231 701,81 грн. що
підтверджується матеріалами справи.

Таким чином, провадження за позовними
вимогами в частині стягнення 41 231 701,81
грн. основного боргу також підлягає
припиненню на підставі пункту 1-1 ч. 1 ст.
80 ГПК України за відсутністю предмету
спору.

За таких обставин заборгованість за
основним боргом в сумі 41 659 134,67 грн. є
сплаченою.

Як вірно встановлено місцевим
господарським судом, на час розгляду
справи судом першої інстанції
відповідач частково розрахувався з
позивачем за спожитий природний газ в
(а.с. 38-41), але з порушенням строків
передбачених п. 6.1 договору, що
підтверджується відповідним
розрахунком заборгованості, який
наявний в матеріалах справи, та не
заперечується відповідачем (а.с. 9-12).

Відповідно до положень ч. 2 ст. 625
Цивільного кодексу України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

На підтвердження понесення
інфляційних втрат та в обґрунтування
здійснених нарахувань трьох процентів
річних у зв'язку із простроченням
відповідачем строку оплати зазначених
обсягів природного газу позивачем
надані до матеріалів справи відповідні
розрахунки.

Дослідивши зазначені розрахунки,
колегія суддів апеляційного
господарського суду вважає, що
місцевим господарським судом
правомірно задоволені позовні вимоги
про стягнення з відповідача на користь
позивача 3% річних за період з 23.05.2012
року по 23.11.2012 року у сумі 1 418 079,51 грн. та
збитки від інфляції за період з 23.05.2012
року по 23.11.2012 року у сумі 223 837,60 грн.,
нараховані у відповідності із ч. 2 ст. 625
Цивільного кодексу України.

Згідно ч. 1 ст. 199 Господарського кодексу
України виконання господарських
зобов'язань забезпечується заходами
захисту прав та відповідальності
учасників господарських відносин,
передбаченими цим Кодексом та іншими
законами; до відносин щодо
забезпечення виконання зобов'язань
учасників господарських відносин
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України.

Положення статей 216-218 Господарського
кодексу України також встановлюють, що
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.
Підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.
Учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення.

Відповідно до п.7.2 договору у разі
невиконання Покупцем умов п.6.1 цього
договору він у безспірному порядку
зобов'язується сплатити Продавцю крім
суми заборгованості пеню у розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла в
період, за який сплачується пеня, від
суми простроченого платежу за кожен
день прострочення платежу, а за
прострочення понад 30 днів додатково
сплатити штраф у розмірі 7% від суми
простроченого платежу.

У зв'язку з несвоєчасною оплатою
відповідачем отриманого від позивача
природного газу позивач нарахував
відповідачу пеню в сумі 4 326 411,64 грн.
згідно наступного розрахунку: за
період з 05.12.12 по 27.12.12 в сумі 75 505,25 грн.;
за період з 15.12.12 по 17.05.13 в сумі 747 073,49
грн.; за період з 15.01.13 по 28.11.13 в сумі 3 503
832,90 грн.

Відповідач надав заяву про
застосування строку позовної давності
до вимог про стягнення пені в сумі 47 115,52
грн., що заявлена позивачем за сумою
боргу в розмірі 10 448 867,17 грн. за період
прострочки з 05.12.12 по 15.12.12 (розрахунок
а.с. 11).

Відповідно до статті 256 ЦК України,
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Відповідно до ч.2 ст. 258 ЦК України
позовна давність в один рік
застосовується, зокрема, до вимог: про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

Позовну заяву подано 16.12.2013 року. Тому,
за вимогами про стягнення пені
нарахованої до 16.12.2012, сплив строк
позовної давності. За розрахунком
господарського суду ця сума складає 47
105,55 грн.

Згідно п. 4 ст. 267 ЦК України, сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові.

Таким чином, господарський суд
обґрунтовано відмовив в задоволенні
позовних вимог про стягнення пені в
сумі 47 105,55 грн., що заявлена позивачем
за сумою боргу в розмірі 10 448 867,17
грн. за період прострочки з 05.12.2012 по
15.12.2012 року включно.

Крім того, позивач нарахував та
просить стягнути з відповідача штраф в
розмірі 7% в сумі 6 152 227,82 грн.

Щодо доводів апеляційної скарги ПАТ
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" про необґрунтоване
та незаконне зменшення місцевим
господарським судом належної до
стягнення пені та штрафу на 50%, а також
доводів апеляційної скарги Міського
комунального підприємства
"Дніпропетровські міські теплові
мережі" про необхідність зменшення
належної до стягнення пені та штрафу на
85%, колегія суддів з урахуванням
наявних в матеріалах справи доказів
встановила наступне.

Відповідно до ст. 233 Господарського
кодексу України, у разі, якщо належні до
сплати штрафні санкції надмірно великі
порівняно із збитками кредитора, суд
має право зменшити розмір санкцій. При
цьому повинно бути взято до уваги:
ступінь виконання зобов'язання
боржником; майновий стан сторін, які
беруть участь у зобов'язанні; не лише
майнові, але й інші інтереси сторін, що
заслуговують на увагу. Якщо порушення
зобов'язання не завдало збитків іншим
учасникам господарських відносин, суд
може з урахуванням інтересів боржника
зменшити розмір належних до сплати
штрафних санкцій.

Як передбачено у п. 3 ч.1 ст. 83
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд, приймаючи
рішення, має право зменшувати у
виняткових випадках розмір неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання.

Зі змісту вищезазначених норм
вбачається, що зменшення розміру
заявленої до стягнення неустойки є
правом суду, тому він, оцінивши надані
сторонами докази та обставини справи у
їх сукупності, на власний розсуд
вирішує питання про наявність або
відсутність у кожному конкретному
випадку підстав, за яких можливе її
зменшення.

Так, відповідно до роз'яснень, наданих у
підпункту 3.17.4 постанови пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" від
26.12.2011 року № 18, вирішуючи питання про
зменшення розміру неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання
(пункт 3 частина 1 статті 83
Господарського процесуального кодексу
України), господарський суд повинен
об'єктивно оцінити, чи є даний випадок
винятковим, виходячи з інтересів
сторін, які заслуговують на увагу,
ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

Дослідивши майновий стан відповідача
та інші обставини господарським судом
встановлено, що:

- відповідач не є фактичним споживачем
газу, оскільки згідно п.1.2 Договору газ
використовувався виключно для
виробництва теплової енергії, яка
споживаєть ся населенням те
релігійними організаціями;

- на час звернення до суду з позовною
заявою відповідач розрахувався за
основним зобов'язанням приблизно на 61%
від загальної суми поставки. На час
розгляду апеляційної скарги
відповідач повністю розрахувався за
основним зобов'язанням;

- відповідач зазнав у 2012 році значних
збитків, розмір яких сягає 154 014 000
гривень через підвищення тарифів на
газ, електроенергію та мінімальної
заробітної плати без відповідного
підвищення тарифу на теплову енергію,
який є незмінним з жовтня 2008 року
(розрахунки збитків додані
відповідачем до пояснень від 21.01.2014 р.
а.с. 80-87). Тобто, при підвищенні
мінімальної заробітної плати, цін на
газ та електроенергію тариф на теплову
електроенергію залишався незмінним;

- баланс відповідача станом на 31.12.2012
року свідчить про те, що збитки
відповідача за 2012 рік складають 95 073 000
гривень (а.с. 87);

- дії відповідача спрямовані на
погашення заборгованості, в т.ч. і
шляхом залучення кредитних коштів на
загальну суму більше 120 млн. грн.
(пояснення відповідача від 21.01.2014 р.);

- загальна сума заборгованості
населення перед відповідачем за
теплову енергію складає понад 160 млн.
грн. Однак, діючим законодавством не
надано право відповідачу нараховувати
та стягувати пеню за несвоєчасну
оплату наданих послуг з населення;

- відповідачем приймалися заходи для
відшкодування споживачами теплової
енергії заборгованості з метою
подальшого перерахування позивачу.
Лише о 2012-2013 роках відповідачем подано
до судів майже 4 500 позовних заяв на
загальну суму 28 253 520,00 грн.; пред'явлено
до виконання ВДВС виконавчих
документів на суму 26,5млн. грн.. Ведення
претензійно-позовної роботи та роботи
зі стягнення заборгованості
підтверджено довідкою про ведення
претензійно-позовної роботи (а.с. 90-93).
постановами відділів державної
виконавчої служби про відкриття
(закінчення) виконавчих проваджень, які
подавалися разом із клопотанням про
долучення до матеріалів справи доказів
(а.с. 104);

- відповідач сплачує суму боргу
добровільно, кошти надходили на
рахунок пози вача майже щоденно. Факт
майже щоденного перерахування
грошових коштів відповідачем позивачу
підтверджується як розрахунком
позивача, доданим до позовної заяви,
так і відомістю платежів, який доданий
відповідачем (а.с. 94-97);

- відповідачем доведена збитковість
діяльності саме від виконання
договорів з позивачем. Це
підтверджується розрахунком
технологічних втрат, збитків від
підвищення тарифів на газ та
електроенергію (а.с. 119-121, 124).

На думку колегії суддів апеляційного
господарського суду, надані
відповідачем до матеріалів справи під
час розгляду справи судом першої
інстанції вищезазначені докази,
ступінь виконання відповідачем
зобов'язань за договором, причини
несвоєчасного виконання зобов'язання,
значимість підприємства відповідача
для населення та держави, постачання
відповідачем комунальним і бюджетним
установам теплової енергії - містять
об'єктивні відомості, які
підтверджують висновок місцевого
господарського суду про винятковість
даного випадку, що надає право суду для
зменшення неустойки.

Відмовляючи у задоволенні апеляційної
скарги ПАТ "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України", колегія
суддів вважає за необхідне зазначити,
що позивачем не надано належних у
розумінні статей 32,34,36 Господарського
процесуального кодексу України
доказів отримання збитків/понесених
ним втрат в результаті несвоєчасної
оплати відповідачем вартості
поставленого природного газу. А саме з
наданого скаржником звіту про
фінансові результати за 1 півріччя 2012
рік вбачається, що валовий прибуток
підприємства склав 2 817 360 000 гривень
(рядок 2090), валові збитки дорівнювали - 0;
не вбачається, що збитки від
операційної діяльності ПАТ
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" у сумі 4 706 644 000 грн.
(рядок 2195) - є наслідком заборгованості
саме відповідача (а.с. 111).

Не приймаються до уваги і доводи
скаржника про те, що внаслідок
недоотримання та несвоєчасного
проведення розрахунків за природний
газ позивач змушений залучати
комерційні кредити, на підтвердження
чого останнім до матеріалів справи
надано баланс станом на 30.06.2012р., з якого
вбачається заборгованість по
довгостроковим та короткостроковим
кредитам банків (а.с. 113-114), оскільки з
цього балансу неможливо встановити
заборгованість по кредитам позивача
внаслідок заборгованості саме
відповідача.

При цьому судова колегія враховує, що
заборгованість відповідача перед
позивачем в сумі основного боргу в
розмірі 41 231 701,81 грн. виникла саме в
результаті бюджетної заборгованості з
різниці в тарифах на вищезазначену
суму (а.с. 130-133).

Крім того, колегія суддів звертає увагу
на те, що консолідований баланс
позивача станом на 30.06.2013 року та
консолідований звіт про фінансові
результати за 1-ше півріччя 2013 року
свідчать про те, що прибуток від
основного виду діяльності позивач
спрямовував ні на закупівлю природного
газу, а на будівництво та/або придбання
основних засобів. У зв'язку з чим йому і
доводиться залучити кредитні кошти для
закупівлі імпортного природного газу.

Будь-яких інших доказів на
підтвердження своєї позиції позивачем
не надано.

Таким чином, господарський суд хоч в
порушення ст. 84 ГПК України і не
зазначив в оскаржуваному рішенні
мотивів, з яких він не врахував
аргументи, доводи та докази позивача,
на які він посилався, надаючи звіт про
фінансові результати та баланс, але це
не завадило останньому прийти до
правильного висновку про необхідність
зменшенні пені та штрафу.

Наведені позивачем в апеляційній
скарзі приклади судової практики
Вищого господарського суду України не
можуть вважатися належними доказами у
даній справі у розумінні положень
ст.ст. 32-36 Господарського
процесуального кодексу України,
оскільки зазначені судові рішення
прийняті у спорах, стороною у яких не
був відповідач.

Приймаючи до уваги викладене, доводи
ПАТ "Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" про незаконність
прийнятого судового рішення в частині
зменшення місцевим господарським
судом належної до стягнення пені та
штрафу на 50% слід визнати
необґрунтованими, підстави для зміни
або скасування рішення суду,
передбачені статтею 104 Господарського
процесуального кодексу України, на
думку колегії суддів апеляційного
господарського суду відсутні, тому
апеляційна скарга позивача
задоволенню не підлягає.

Щодо доводів апеляційної скарги
відповідача про необхідність
додаткового зменшення належної до
стягнення пені та штрафу на 85%, то
колегія суддів прийшла до висновку, що
вини є частково обґрунтованими,
оскільки у рішенні господарського суду
не знайшли свого відображення деякі
факти.

А саме, той факт, що на час винесення
рішення фактичним боржником позивача
зі сплати суми основного боргу був
виключно державний бюджет. Факт
наявності бюджетної заборгованості у
розмірі, що навіть перевищує основний
борг, підтверджений Рішенням комісії
про визначення різниці в тарифах (а.с.
88-89).

Крім того, 12.02.2014 року між позивачем,
Відповідачем та органами державної
влади і місцевого самоврядування
підписаний Договір про організацію
взаєморозрахунків на суму 41 23 701,81
грн. (а.с. 130-133).

Таким чином, заборгованість в сумі 41 23
701,81 грн. (стягнута судом сума основного
боргу) є заборгованістю бюджету з
перерахування відповідачу різниці в
тарифах, яка, як зазвичай,
перераховується в той же день позивачу.

Цей факт визнаний не тільки органами
державної влади та місцевого
самоврядування, які відповідальні за
перерахування цієї заборгованості
відповідачу, а і позивачем, який є
стороною по Договору з проведення
розрахунків №85/30 від 12.02.2014 року та
зобов'язався з дати підписання цього
договору не вчиняти дій з погашення
заборгованості до проведення
розрахунків за цим договором.

У зв'язку з чим колегія суддів
погоджується з доводами апеляційної
скарги відповідача про те, що
матеріалами справи спростовується
висновок суду першої інстанції, що
заборгованість за спожиту теплову
енергію виникла у зв'язку з несплатою
населенням за теплову енергію, та,
навпаки, підтверджується факт того, що
сума основної заборгованості в повному
обсязі є заборгованістю бюджету з
перерахування відповідачу різниці в
тарифах.

Отже, господарський суд при винесенні
рішення прийшов до неправильного
висновку про причини невиконання
відповідачем зобов'язання перед
позивачем саме у цій справі, зазначивши
серед причин - заборгованість
населення за спожиту теплову енергію.

Відповідно до банківської виписки 1
квітня 2014 року відповідачем з
Держказначейства у Дніпропетровській
області отримані 41 231 701.81 грн. для
погашення заборгованості з різниці в
тарифах за договором №85/31 від 12.02.2014 р.

Цієї ж дати, тобто 01.04.2014 року,
відповідачем перераховано 41 231 701.81 грн.
позивачу, про що свідчить платіжне
доручення № 1 від 18.03.2014 року, оплата по
якому проведена 01.04.2014 року.

Та обставина, що на час винесення
рішення фактичним боржником позивача
зі сплати суми основного боргу був
виключно державний бюджет, а також факт
повного погашення суми основного боргу
під час апеляційного провадження, на
думку колегії суддів свідчать про
винятковість даного випадку, що надає
підстави для додаткового зменшення
неустойки.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів апеляційного господарського
суду погоджується з висновком
місцевого господарського суду, який
вважав, що даний випадок можна визнати
винятковим, а також беручи до уваги:

- поважні причини невиконання
відповідачем зобов'язання (постачання
теплової енергії за регульованим
тарифом, який є збитковим для
Відповідача; наявність збитків від
підвищення тарифів на газ,
електроенергії, мінімальної
заробітної плати без відповідного
підвищення тарифу на теплову енергію;
наявність підтвердженої органами
державної влади, місцевого
самоврядування та позивачем бюджетної
заборгованості з різниці в тарифах в
розмірі що дорівнював сумі основної
заборгованості відповідача перед
позивачем)

- поведінку відповідача, яка свідчить
про вжиття ним всіх можливих заходів до
виконання зобов'язання, негайне
добровільне усунення порушення та його
наслідків;

- незначність прострочення виконання
зобов'язання (відповідачем майже в
строк погашена вся сума заборгованості
крім суми, що мала бути перерахована з
державного бюджету в погашення різниці
в тарифах);

- дотримання балансу інтересів обох
сторін, а саме при сумі основного боргу
41 659 134,67 грн. позивач просить суд
стягнути з відповідача майже 10,5 млн.
гривень пені та штрафу. Отже, загальна
сума всіх нарахованих санкцій складає
більше ? від суми основного боргу, у
зв'язку з чим наявність у кредитора
можливості стягувати із споживача
надмірні грошові суми, як неустойку,
спотворює її дійсне правове
призначення, оскільки із засобу
розумного стимулювання боржника
виконувати основне грошове
зобов'язання неустойка перетворюється
на несправедливо непомірний тягар для
споживача та джерело отримання
невиправданих додаткових прибутків
кредитором,

спираючись на роз'яснення, надані у
підпункту 3.17.4 постанови пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" від
26.12.2011 року № 18, вважає, що є законні
підстави для додаткового зменшення
розміру стягнення з відповідача пені
та штрафу на 75% від належної до
стягнення суми, а відтак вважає за
необхідне стягнути з відповідача на
користь позивача частину пені у сумі 1
069 826,52 грн. та частину штрафу у сумі 1 538
056,96, а в решті вимог про стягнення пені
і штрафу необхідно відмовити.

Вказаної правової позиції
дотримується й Вищий господарський суд
України в своїх постановах від 28.02.2013
року по справі №30/5005/8291/2012, від 14.11.2013 р.
по справі № 904/4427/13, а також по подібним
спра вам за участі як позивача, так і
відповідача в постанові від 19.09.2013 року
по справі № 904/1622/13-г (пеня та штраф
зменшені до 10%), по справі № 904/1610/13-г
(пеня та штраф зменшені до 25 %).

Приймаючи до уваги викладені доводи
Міського комунального підприємства
"Дніпропетровські міські теплові
мережі" про необхідність зменшення
належної до стягнення пені та штрафу на
85%, колегія суддів апеляційного
господарського суду вважає, що існують
підстави для зміни рішення суду,
передбачені статтею 104 Господарського
процесуального кодексу України.

Крім того, додатковою самостійною
підставою для зміни рішення є
зазначення господарським судом в
резолютивній частині рішення про
стягнення заборгованості з
відповідача на користь - Дочірньої
компанії "Газ України" Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України", в той час як позивачем по
справі є Публічне акціонерне
товариство "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України".

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст. ст. 99, 101, 103-105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України",
м. Київ залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Міського
комунального підприємства
"Дніпропетровські міські теплові
мережі", м. Дніпропетровськ
задовольнити частково.

Рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 03.03.2014
року у справі № 904/9793/13 змінити,
виклавши резолютивну частину рішення в
наступній редакції:

«Позов задовольнити частково.

Стягнути з Міського комунального
підприємства "Дніпропетровські міські
теплові мережі" (49044, м. Дніпропетровськ,
пр. К Маркса,37, код 3208277) на користь
Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" (04116, м. Київ, вул.
Шолуденка,1, код 31301827) 1 069 826,52 грн. -
пені, 1 538 056,96 - штрафу, 1 418 079,51 грн. - 3%
річних, 223 837,60 грн. - інфляційних втрат,
судовий збір в розмірі 68 820,00грн.

В частині позовних вимог про стягнення
41 659 134,67 грн. суми основного боргу -
провадження припинити.

В задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.»

Видачу наказу з урахуванням необхідних
реквізитів доручити господарському
суду Дніпропетровської області.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів до Вищого господарського суду
України.

Повний текст постанови складений -
30.04.2014 року.

Головуючий суддя
О.Г. Іванов

Суддя
І.М. Подобєд

Суддя
О.В. Березкіна