КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" квітня 2014 р. Справа№ 5011-76/15192-2012

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Гаврилюка О.М.

Майданевича А.Г.

секретар Джужа Р.Є.

за участю представників:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю
"Консультаційне бюро НТТ"

на рішення господарського суду міста
Києва

від 17.02.2014 р.

у справі №5011-76/15192-2012 (головуючий суддя
Марченко О.В., судді Куркотова Є.Б.,
Нечай О.В.)

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Консультаційне бюро
НТТ"

до товариства з обмеженою
відповідальністю "Корпоративні
стандарти"

про визнання недійсним договору на
виконання від 25.04.2012 №БВ-038-12 (договору
купівлі-продажу цінних паперів) та
додаткової угоди №1 від 25.04.2012 р.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Консультаційне бюро
НТТ" звернулося до господарського суду
міста Києва з позовом до товариства з
обмеженою відповідальністю
"Корпоративні стандарти" про визнання
недійсним договору на виконання від
25.04.2012 № БВ-038-12 (договору
купівлі-продажу цінних паперів) та
додаткової угоди 25.04.2012 № 1 до Договору.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
Договір та Додаткову угоду підписано
директором позивача без будь-якого
погодження з загальними зборами
учасників ТОВ "Консультаційне бюро
НТТ", як того вимагає підпункт 15 статті
8.2.11 статуту товариства з обмеженою
відповідальністю "Консультаційне бюро
НТТ", а тому Договір і Додаткову угоду
слід визнати недійсними на підставі
статей 92, 203, 215 Цивільного кодексу
України.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 17.02.2014 р. у справі №5011-76/15192-2012
у задоволенні позову відмовлено
повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням
суду, позивач звернувся до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення господарського суду
міста Києва від 17.02.2014 р. у справі
№5011-76/15192-2012 та прийняти нове рішення,
яким визнати недійсними договір на
виконання №БВ-038-12 купівлі-продажу
цінних паперів від 25.04.2012 р. та
додаткову угоду №1 від 25.04.2012 р.

Підставою для скасування рішення суду
скаржник зазначив неповне з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд визнав
встановленими, а також порушення судом
норм матеріального та процесуального
права.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 21.03.2014 р.
прийнято апеляційну скаргу товариства
з обмеженою відповідальністю
"Консультаційне бюро НТТ" на рішення
господарського суду міста Києва від
17.02.2014 р. у справі №5011-76/15192-2012 до
провадження; розгляд апеляційної
скарги призначено на 22.04.2014 р.

В судове засідання апеляційної
інстанції представники сторін не
з'явилися.

Оскільки явка представників сторін у
судове засідання не була визнана судом
обов'язковою, а також зважаючи на
наявні в матеріалах справи докази
належного повідомлення сторін про
місце, дату та час судового розгляду,
апеляційний суд визнав можливим
розглядати справу у відсутність
представників сторін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
дослідивши докази, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства, Київський
апеляційний господарський суд
встановив наступне.

25.04.2012 ТОВ "Консультаційне бюро НТТ", як
покупцем, та брокером - товариством з
обмеженою відповідальністю
"Інвестиційний Радник", яке діяло від
імені та в інтересах ТОВ "Корпоративні
стандарти", як продавцем, укладено
Договір на виконання № БВ-038-12 (договір
купівлі-продажу цінних паперів), за
умовами якого продавець за
посередництвом брокера як своєї
уповноваженої особи продає і передає, а
покупець придбаває і зобов'язується
прийняти від сторони продавця та
оплатити цінні папери на умовах,
передбачених Договором (пункт 1.1
Договору).

25.04.2012 сторонами також укладено
Додаткову угоду, якою внесено зміни до
пункту 1.2 Договору (стосовно оплати
цінних паперів).

На виконання умов Договору 25.04.2012 р. за
актом приймання-передачі позивачеві
передано такі цінні папери: прості
векселі товариства з обмеженою
відповідальністю "Енерго-Проект" (далі -
ТОВ "Енерго-Проект") №№ 2422021, 2422022, 2422023,
2422025 зі строком платежів за ними - 28.02.2015
р. загальною вартістю 3052000 грн.

Позивач звернувся до суду з позовом про
визнання Договору та Додаткової угоди
недійсними на підставі статей 92, 203, 215
Цивільного кодексу України,
посилаючись на те, що Договір та
Додаткову угоду підписано директором
позивача без будь-якого погодження з
загальними зборами учасників ТОВ
"Консультаційне бюро НТТ", як того
вимагає підпункт 15 статті 8.2.11 статуту
товариства з обмеженою
відповідальністю "Консультаційне бюро
НТТ" (укладення будь-яких договорів на
суму, що перевищує 50000,00 грн.
здійснюється лише за попередньою
згодою загальних зборів учасників
товариства).

Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є: договори та
інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного
кодексу України).

Частиною 1 статті 626 ЦК України
встановлено, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України
встановлено, що відповідно до статті 6
цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Статтею 638 Цивільного кодексу України
встановлено, що договір є укладеним,
якщо сторони в належній формі досягли
згоди з усіх його істотних умов.
Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї сторони має бути досягнута
згода.

Вказана норма кореспондується з
приписами частини 2 статті 180
Господарського кодексу України,
відповідно до якої господарський
договір вважається укладеним, якщо між
сторонами у передбачених законом
порядку та формі досягнуто згоди щодо
усіх його істотних умов. Істотними є
умови, визнані такими за законом чи
необхідні для договорів даного виду, а
також умови, щодо яких на вимогу однієї
із сторін повинна бути досягнута згода.

У відповідності до частини 3 статті 180
Господарського кодексу України при
укладенні господарського договору
сторони зобов'язані у будь-якому разі
погодити предмет, ціну та строк дії
договору.

Господарський договір за загальним
правилом викладається у формі єдиного
документа, підписаного сторонами та
скріпленого печатками (частина 1 статті
181 Господарського кодексу України).

Частиною 7 статті 179 ГК України
передбачено, що господарські договори
укладаються за правилами,
встановленими Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом, іншими
нормативно-правовими актами щодо
окремих видів договорів.

Нормами статті 204 ЦК України визначено,
що правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення його
сторонами вимог, які встановлені ч. 1-3, 5
ст.203 ЦК України (ч. 1 ст. 215 ЦК України).

Статтею 203 ЦК України встановлені
загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину: 1)
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам; 2) особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності; 3)
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі; 4) правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом; 5) правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Таким чином, у розумінні ст.ст. 203, 215 ЦК
України, недійсність договору
законодавець пов'язує з
невідповідністю змісту договору
нормам закону.

Отже, вирішуючи спори про визнання
договорів недійсними, господарський
суд повинен встановити наявність тих
обставин, з якими закон пов'язує
визнання правочинів недійсними і
настання відповідних наслідків, а саме:
відповідність змісту договору вимогам
закону; додержання встановленої форми
договору; правоздатність сторін за
договором; у чому конкретно полягає
неправомірність дій сторони та інші
обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму
Верховного Суду України "Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними" від
06.11.2009 року №9, судам необхідно
враховувати, що згідно із статтями 4, 10
та 203 ЦК зміст правочину не може
суперечити ЦК, іншим законам України,
які приймаються відповідно до
Конституції України та ЦК, міжнародним
договорам, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України, актам
Президента України, постановам
Кабінету Міністрів України, актам
інших органів державної влади України,
органів влади Автономної Республіки
Крим у випадках і в межах, встановлених
Конституцією України та законом, а
також моральним засадам суспільства.
Зміст правочину не повинен суперечити
положенням також інших, крім актів
цивільного законодавства,
нормативно-правових актів, прийнятих
відповідно до Конституції України
(статті 1, 8 Конституції України).
Відповідність чи невідповідність
правочину вимогам законодавства має
оцінюватися судом відповідно до
законодавства, яке діяло на момент
вчинення правочину.

Згідно з п. 2.1 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №11 від
29.05.2013 року "Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними" вирішуючи спори про
визнання правочинів (господарських
договорів) недійсними, господарський
суд повинен встановити наявність
фактичних обставин, з якими закон
пов'язує визнання таких правочинів
(господарських договорів) недійсними
на момент їх вчинення (укладення) і
настання відповідних наслідків, та в
разі задоволення позовних вимог
зазначати в судовому рішенні, в чому
конкретно полягає неправомірність дій
сторони та яким нормам законодавства
не відповідає оспорюваний правочин.

Згідно зі ст. 215 ЦК України, підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, третьої,
п'ятої статті 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства; волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Згідно з частиною першою статті 207 ГК
України господарське зобов'язання, що
не відповідає вимогам закону, або
вчинено з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і
суспільства, або укладено учасниками
господарських відносин з порушенням
хоча б одним з них господарської
компетенції (спеціальної
правосуб'єктності), може бути на вимогу
однієї із сторін, або відповідного
органу державної влади визнано судом
недійсним повністю або в частині.

Доводи позивача про порушення
директором ТОВ "Консультаційне бюро
НТТ" господарської компетенції
(спеціальної правосуб'єктності) щодо
підписання оспорюваного правочину не
приймаються судом до уваги з огляду на
наступне.

Згідно ст. 207 ЦК України, правочин, який
вчиняє юридична особа, підписується
особами, уповноваженими на це її
установчими документами, довіреністю,
законом або іншими актами цивільного
законодавства, та скріплюються
печатками.

Колегією суддів встановлено, що
договір БВ-038-12 (договір купівлі-продажу
цінних паперів) від 25.04.2012 року
підписаний від імені позивача
директором Базилевич В.М. та скріплений
печатками сторін.

Згідно з пунктом 15 статті 8.2.11 статуту
ТОВ "Консультаційне бюро НТТ" до
компетенції зборів учасників позивача
належить надання згоди на здійснення
директором товариства будь-яких дій, у
тому числі, але не обмежуючись
укладенням будь-яких договорів
відчуження, предметом яких є основні
засоби (основні фонди) ТОВ
"Консультаційне бюро НТТ", сума яких
перевищує 50000 грн.

Разом з тим, як вбачається з наявної в
матеріалах справи копії протоколу від
25.04.2012 р. 25/04/12-1 загальних зборів
учасників ТОВ "Консультаційне бюро НТТ"
за підписом голови зборів Пархоменко
О.В. та секретаря зборів Міщенко О.В.,
пунктами 2 і 3 якого вирішено придбати у
ТОВ "Корпоративні" векселі, емітовані
ТОВ "Енерго-Проект" загальною вартістю
3052000 грн.; надати попередню згоду
директору позивача на вчинення від
імені ТОВ "Консультаційне бюро НТТ"
будь-яких дій та правочинів, необхідних
для укладення та підписання Договору, в
тому числі самостійно визначати
істотні умови Договору, а також вносити
зміни та доповнення до нього.

Таким чином, вищим органом управління
товариства - загальними зборами
учасників товариства з обмеженою
відповідальністю "Консультаційне бюро
НТТ" було надано згоду та погоджено
необхідні повноваження директора
позивача - Базилевича В.М. на укладення
оспорюваного правочину, у зв'язку з
встановленими статутними обмеженнями
щодо укладення договорів на суму, яка
перевищує граничний розмір в 50000,00 грн.

З огляду на вищевикладене, враховуючи
те, що до компетенції директора
товариства з обмеженою
відповідальністю "Консультаційне бюро
НТТ" Базилевича В.М. належало укладання
оспорюваного договору купівлі-продажу
цінних паперів, враховуючи те, що
договір містить визначені законом всі
істотні умови договору, позовні вимоги
про визнання недійсним договору на
виконання від 25.04.2012 № БВ-038-12 (договору
купівлі-продажу цінних паперів) та
додаткової угоди 25.04.2012 № 1 до Договору
є необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі,
висновків місцевого господарського
суду не спростовують.

За таких обставин, Київський
апеляційний господарський суд
приходить до висновку, що суд першої
інстанції прийняв рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, а тому підстав
для задоволення апеляційної скарги,
скасування чи зміни оскаржуваного
рішення суду не вбачається.

У зв'язку з відмовою в задоволенні
апеляційної скарги, відповідно до ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, витрати по сплаті судового
збору за її подання і розгляд
покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101-103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю
"Консультаційне бюро НТТ" залишити без
задоволення, рішення господарського
суду міста Києва від 17.02.2014 р. у справі
№5011-76/15192-2012 - без змін.

2. Матеріали справи №5011-76/15192-2012
повернути до господарського суду міста
Києва.

3. Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена до
суду касаційної інстанції у
встановлені законом порядку та строки.

Головуючий суддя
І.А. Іоннікова

Судді
О.М. Гаврилюк

А.Г. Майданевич