ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2014 року Справа № 904/7102/13 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

головуючий суддя : Корсак В.А.

судді: Данилова
М.В., Данилова Т.Б. (доповідач)

розглянувши матеріали касаційної
скаргидержавного підприємства
"Придніпровська залізниця" на
постановуДніпропетровського
апеляційного господарського суду від
22.01.2014р. у справі господарського
суду№ 904/7102/13 Дніпропетровської
області за позовомвідкритого
акціонерного товариства "Південний
гірничо-збагачувальний комбінат" до
державного підприємства
"Придніпровська залізниця" про за
участю представників сторін: позивача -
відповідача - стягнення 109 353,36грн.
Чобанюк Т.М. дов. № 52-16/77 від 23.01.2014
Овчинніков Б.С. дов. № 29 від 01.01.2014В С Т А
Н О В И В:

У вересні 2013 року Відкрите акціонерне
товариство "Південний
гірничо-збагачувальний комбінат"
звернулося до господарського суду
Дніпропетровської області з позовом
про стягнення з державного
підприємства "Придніпровська
залізниця" збитків у сумі 109353,36 грн., які
залізниця безпідставно списала по
накопичувальних картках як плату за
користування вагонами у вересні 2012
року із попередньої оплати позивача в
розрахунковому підрозділі
Придніпровської залізниці.

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 25.11.2013
(суддя Колісник І.І.) в задоволенні
позовних вимог відмовлено.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
22.01.2014 (головуючий суддя Прудніков В.В.,
Орєшкіна Е.В., Широбокова Л.П.), за
апеляційною скаргою ВАТ "Південний
гірничо-збагачувальний комбінат"
рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 25.11.2013
скасовано, позовні вимоги задоволені в
повному обсязі: стягнуто з ДП
"Придніпровська залізниця" на користь
ВАТ "Південний гірничо-збагачувальний
комбінат" збитків у сумі 109353,36грн. та
судові витрати.

Не погоджуючись із постановою суду
апеляційної інстанції, державне
підприємство "Придніпровська
залізниця" звернулось до Вищого
господарського суду України з
касаційною скаргою, в якій посилається
на порушення судами норм матеріального
та процесуального права, просить
постанову Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
22.01.2014 скасувати, а рішення
господарського суду Дніпропетровської
області від 25.11.2013 залишити в силі.

У відзиві та доповненнях до відзиву на
касаційну скаргу Публічне акціонерне
товариство "Південний
гірничо-збагачувальний комбінат" проти
доводів касаційної скарги заперечує,
вважає постанову апеляційного суду
законною та обґрунтованою, посилається
на судову практику в аналогічних
справах.

Заслухавши присутніх представників
сторін, перевіривши наявні матеріали
справи на предмет правильності
юридичної оцінки обставин справи та
повноти їх встановлення в рішенні і
постанові та доводи касаційної скарги,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню.

Переглядаючи у касаційному порядку
судові рішення, касаційна інстанція на
підставі встановлених фактичних
обставин перевіряє застосування судом
першої чи апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій та вбачається з матеріалів
справи, що 06 листопада 2008 року між
ДП"Придніпровська залізниця" та ВАТ
"Південний гірничо-збагачувальний
комбінат" (власник колії) укладений
Договір №ПР/М-08-2/11-2476аНЮдч про
експлуатацію залізничної під'їзної
колії Відкритого акціонерного
товариства "Південний
гірничо-збагачувальний комбінат",
відповідно до якого згідно зі Статутом
залізниць України, Правилами
перевезень вантажів залізничним
транспортом України і на умовах цієї
угоди експлуатується під'їзна колія,
яка належить власнику, що примикає до
станції Кривий Ріг Придніпровської
залізниці.

Під'їзна колія обслуговується власним
локомотивом Відкритого акціонерного
товариства "Південний
гірничо-збагачувальний комбінат".

Відповідно до пункту 16 договору
власник колії сплачує залізниці плату,
у тому числі: за користування вагонами
згідно з Правилами перевезень вантажів
залізничним транспортом України; за
зберігання вантажів у вагонах - у разі
затримки їх з вини одержувача після
закінчення терміну безоплатного
зберігання, яка сплачується незалежно
від місця затримки (на станції
призначення та на підходах до неї) -
згідно з Правилами зберігання
вантажів.

Збори і плати вносяться на підставі
ст.62 Статуту залізниць України по
передоплаті через розрахунковий
підрозділ залізниці з відповідними
оголошеними Укрзалізницею
коефіцієнтами підвищення.

Договір укладено терміном на 5
років - з 11.12.2008 до 10.12.2013 включно.

Відповідно до ст.62 Статуту залізниць
порядок розрахунків за перевезення і
послуги встановлюється Укрзалізницею
згідно з чинним законодавством.

Згідно із п.2.3 Правил розрахунків за
перевезення вантажів розрахунки за
перевезення вантажу та вантажобагажу
між залізницею і відправником
(одержувачем, експедитором)
здійснюються на підставі договору.

Між ВАТ "Південний
гірничо-збагачувальний комбінат" та ДП
"Придніпровська залізниця" розрахунки
здійснюються на підставі Договору про
організацію перевезень вантажів і
проведення розрахунків за перевезення
та надані залізницею послуги
№ПР/ДН-2-074/НЮп/672а від 28.12.2006р.

Пунктом 3.2 зазначеного договору
передбачено, що у міру виконання
перевезень та надання послуг залізниця
відображає в особовому рахунку
використання вантажовласником коштів
для оплати перевезень вантажів, інших
додаткових послуг, а також штрафів на
підставі відповідних первинних
документів, які можуть бути оформлені в
електронному вигляді (з застосуванням
ЕЦП).

Судами встановлено, що у вересні 2012
року на адресу ВАТ "Південний
гірничо-збагачувальний комбінат" на
станцію призначення Кривий Ріг
Придніпровської залізниці надходили
власні приватні порожні вагони під
навантаження по повним вантажним
документам зі сплатою тарифу за їх
перевезення.

При цьому порожні приватні власні
вагони, які перевозяться залізницею за
повними перевізними документами зі
сплатою провізної плати, мають статус
"вантажу", які залізниця зобов'язана
доставити на станцію призначення у
цілості та збереженості і видати їх
одержувачу, зазначеному в накладній, а
одержувач має щодо залізниці права та
обов'язки, передбачені Статутом
залізниць України, зокрема, обов'язок
отримати їх від залізниці, а у разі
несвоєчасного приймання вагонів від
залізниці - сплатити 50% плати за
користування вагонами, які знаходяться
на коліях залізниці, та збір за
зберігання у розмірах, встановлених
Тарифним керівництвом №1, а також інші
права та обов'язки, які має одержувач
відносно вантажу, що прибув на його
адресу.

За приписами статті 119 Статуту за
користування вагонами і контейнерами
залізниці вантажовідправниками,
вантажоодержувачами, власниками
під'їзних колій, портами,
організаціями, установами, громадянами
- суб'єктами підприємницької
діяльності вноситься плата. Порядок
визначення плати за користування
вагонами (контейнерами) та звільнення
вантажовідправника від зазначеної
плати у разі затримки забирання
вагонів (контейнерів), що виникла з вини
залізниці, встановлюється Правилами.

Зазначена плата вноситься також за час
затримки вагонів на станціях
призначення і на підходах до них в
очікуванні подання їх під
вивантаження, перевантаження з причин,
що залежать від вантажоодержувача,
власника залізничної під'їзної колії,
порту, підприємства. За час затримки на
коліях залізниці вагонів, що належать
підприємствам чи орендовані ними,
стягується 50 відсотків зазначених
розмірів плати.

За приписами пункту 3 Правил
користування вагонами і контейнерами
облік часу користування вагонами і
контейнерами та нарахування плати за
користування ними провадиться на
станціях відправлення та призначення,
зокрема, за Відомістю плати за
користування вагонами форми ГУ-46, яка
складається на підставі Пам'яток про
подавання/забирання вагонів форми ГУ-45,
Повідомлення про закінчення вантажних
операцій з вагонами, Актів про затримку
вагонів форми ГУ-23а, Актів загальної
форми ГУ-23.

За затримку вагонів на станціях
Чортомлик, Кривий Ріг-Західний,
Новоблочна, Мудрьона, Саксагань,
Пічугіне Придніпровської залізниці
(станціях підходу до станції
призначення - Кривий Ріг
Придніпровської залізниці) через
неможливість приймання їх станцією
Кривий Ріг Придніпровської залізниці з
причини скупчення раніше прибулих
вагонів на станції Кривий Ріг
Придніпровської залізниці, що надійшли
на адресу ВАТ"Південний
гірничо-збагачувальний комбінат", у
зв'язку з неприйняттям вагонів
вантажоодержувачем і несвоєчасним
вивільненням ним колій станції від
вагонів, що прибули на його адресу, за
весь час знаходження спірних вагонів
на станціях затримки Чортомлик, Кривий
Ріг-Західний, Новоблочна, Мудрьона,
Саксагань, Пічугіне Придніпровської
залізниці залізницею нарахована плата
за користування вагонами у сумі 109353,36
грн. з ПДВ, яка включена до
накопичувальних карток форми ФДУ-92: №
22091432 від 22.09.2012, №22091433 від 22.09.2012, № 22091435
від 22.09.2012, № 22091436 від 22.09.2012, №23091437 від
23.09.2012, № 23091438 від 23.09.2012, № 23091440 від
23.09.2012, №23091441 від 23.09.2012, № 23091442 від
23.09.2012, № 24091444 від 23.09.2012, №24091445 від
23.09.2012, № 24091447 від 24,09.2012, № 25091461 від
25.09.2012, №25091462 від 25.09.2012, № 25091463 від
25.09.2012, № 25091465 від 25.09.2012.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що залізницею спірна
плата за користування вагонами
нарахована по накопичувальним карткам
форми ФДУ-92, яка була нарахована на
підставі актів про затримку вагонів
форми ГУ-23а та актів загальної форми
ГУ-23, складених на станціях затримок
Чортомлик, Кривий Ріг-Західний,
Новоблочна, Мудрьона, Саксагань,
Пічугіне Придніпровської залізниці за
наказами про затримку вагонів №№
211,212,232, 250, 304, 305, 300, 311, 302, 312, 325, 326, 329, 330, 340.

Накопичувальні картки працівниками
Відкритого акціонерного товариства
"Південний гірничо-збагачувальний
комбінат" не були підписані, про що
представниками залізниці складені
відповідні акти загальної форми.

За відсутності письмових заперечень зі
сторони позивача у вигляді зауважень
на накопичувальних картках була
списана з особового рахунку ВАТ
"Південний гірничо-збагачувальний
комбінат" плата за користування
вагонами 109353,36 грн., що підтверджується
переліками, № 20120922 від 22.09.2012, №20120923 від
23.09.2012, № 20120924 від 24.09.2012, № 20120925 від
25.09.2012.

Вирішуючи справу по суті, суд першої
інстанції виходив із ч.1 ст.225
Господарського кодексу України, якою
передбачено, що до складу збитків, що
підлягають відшкодуванню особою, яка
допустила господарське
правопорушення, включаються: вартість
втраченого, пошкодженого або знищеного
майна, визначена відповідно до вимог
законодавства; додаткові витрати
(штрафні санкції, сплачені іншим
суб'єктам, вартість додаткових робіт,
додатково витрачених матеріалів тощо),
понесені стороною, яка зазнала збитків
внаслідок порушення зобов'язання
другою стороною; неодержаний прибуток
(втрачена вигода), на який сторона, яка
зазнала збитків, мала право
розраховувати у разі належного
виконання зобов'язання другою
стороною; матеріальна компенсація
моральної шкоди у випадках,
передбачених законом.

Суд першої інстанції виходив з того, що
для застосування вказаної міри
відповідальності, як відшкодування
збитків, потрібна наявність повного
складу цивільного правопорушення,
як-то: протиправна поведінка, дія чи
бездіяльність особи; шкідливий
результат такої поведінки (збитки);
причинний зв'язок між протиправною
поведінкою та збитками; вина
правопорушника. За відсутності хоча б
одного з цих елементів цивільна
відповідальність не настає, а
позивачем не доведено протиправної
поведінки відповідача (залізниці) та
причинного зв'язку між протиправною
поведінкою та збитками, тому суд дійшов
висновку про відмову у задоволення
позовних вимог.

З таким висновком суду першої
інстанції не погодився суд апеляційної
інстанції, який зазначив, що акти
загальної форми ГУ-23 складено з
порушенням вимог п.8 Правил
користування вагонами та контейнерами,
не доведено правомірність затримки
вагонів на попутних станціях, не
доведено належними та допустимими
доказами у відповідності із ст.34 ГПК
України неможливість їх подачі на
колії станції призначення, а також
списання коштів здійснено залізницею з
порушенням встановленого порядку
оформлення та списання нарахованої
плати за користування вагонами.

Колегія суддів Вищого господарського
суду України зазначає, що посилання
Придніпровської залізниці у своїх
запереченнях на загальний порядок
нарахування та списання коштів,
встановлений пунктом 2.6 Правил
розрахунків за перевезення, є
помилковим.

Пунктом 2.6 Правил розрахунків за
перевезення вантажів встановлено, що
усі належні залізниці платежі за
додаткові послуги, штрафи (які не були
включені в перевізні документи і у
відомості плати за користування
вагонами та контейнерами) включаються
в накопичувальні картки, які
складаються станціями в трьох
примірниках із зазначенням у них
відомостей про надані послуги і їх
вартість.

Проте, щодо нарахування плати за
користування вагонами статтею 119
Статуту залізниць встановлений
спеціальний порядок, в тому числі і
відносно вагонів, затриманих на
підходах до станції призначення.

За приписами пункту 3 Правил
користування вагонами і контейнерами
облік часу користування вагонами та
нарахування плати за користування ними
провадиться на станціях відправлення
та призначення за Відомістю плати за
користування вагонами форми ГУ-46, яка
складається на підставі Пам'яток про
подавання/забирання вагонів форми ГУ-45,
Повідомлення про закінчення вантажних
операцій з вагонами, Актів про затримку
вагонів форми ГУ-23а, Актів загальної
форми ГУ-23.

Пунктом 4 Правил користування вагонами
та контейнерами встановлено, що
відомості плати за користування
вагонами, контейнерами складаються на
вагони, контейнери, що подаються під
навантаження та вивантаження, є
документами обліку часу перебування
вагонів, контейнерів у пунктах
навантаження та вивантаження та на
під'їзних коліях і містять розрахунки
платежів за користування вагонами,
контейнерами.

Пункт 6 Правил користування вагонами і
контейнерами встановлює, що усі
завантажені вагони, а також порожні
вагони, які належать підприємствам,
організаціям, портам, установам і
громадянам, та орендовані ними, що
знаходяться на станціях і на підходах
до них в очікуванні подавання під
вантажні або інші операції з причин,
які залежать від вантажовласника, є
такими, що перебувають у користуванні
вантажовласника.

Згідно з пунктом 8 Правил користування
вагонами і контейнерами у разі
затримки вагонів на станції з причин,
які залежать від вантажовласника,
складається акт загальної форми, який
підписується представниками станції і
вантажовласника. В акті вказується час
(у годинах та хвилинах) початку та
закінчення затримки вагонів і їх
номери.

Пункт 9 Правил користування вагонами і
контейнерами встановлює, що про
затримку вагонів і контейнерів з вини
вантажовласника на підходах до станції
призначення залізниця видає наказ.
Наказ підписується посадовою особою,
визначеною начальником залізниці.

Пункт 10 Правил користування вагонами і
контейнерами встановлює, що облік
затриманих на підходах до станції
призначення вагонів здійснюється
станцією, на якій вони простоюють, на
підставі акта про затримку вагонів
форми ГУ-23а, що складається станцією
затримки. Усі дані, вказані в цьому
акті, передаються станцією у
"Повідомленні про затримку вагонів" до
інформаційно-обчислювального центру
залізниці та на станцію призначення.
Акт про затримку вагонів складається у
трьох екземплярах - один залишається на
станції затримки і два додаються до
перевізних документів. Станція
призначення інформує вантажовласника
про затримку вагонів з його вини,
передаючи йому копію Повідомлення про
затримку вагонів не пізніше двох годин
після його отримання (телефонограмою,
телеграфом, поштовим зв'язком, через
посильних, факсом або іншим способом,
установленим начальником станції за
погодженням з вантажовласником).

Відповідно до пункту 12 Правил
користування вагонами і контейнерами
загальний час, за який вноситься
вантажовласником плата залізниці за
користування вагонами, включає час
затримки вагонів з його вини та час
перебування їх у безпосередньому
розпорядженні вантажовласника.

Правила користування вагонами та
контейнерами є спеціальною правовою
нормою, яка визначає порядок і умови
користування вагонами та контейнерами,
в тому числі затриманими на підходах до
станції призначення, порядок обліку
часу користування, порядок визначення
плати за користування на підставі
відомостей користування вагонами і
контейнерами, а тому нарахування плати
за користування вагонами у
накопичувальних картках, а не у
відомостях користування вагонами і
контейнерами, не відповідає приписам
Правил користування вагонами і
контейнерами.

Таким чином, колегія суддів Вищого
господарського суду України
погоджується з висновком апеляційного
суду про те, що Придніпровська
залізниця порушила встановлений
порядок для оформлення обліку та
списання грошових коштів з позивача за
користування вагонами, затриманими на
підходах до станції призначення, і це
порушення є підставою для повернення
залізницею ПАТ "Південний ГЗК" списаних
з порушенням коштів.

Колегія суддів Вищого господарського
суду України відмічає, що судами
попередніх інстанцій правильно
встановлено перебіг строку позовної
давності, встановлений частиною
четвертою ст.315 Господарського кодексу
України.

Статтею 1117 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що переглядаючи у
касаційному порядку судові рішення,
касаційна інстанція на підставі
встановлених фактичних обставин
справи перевіряє застосування судом
першої чи апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського
суду чи відхилені ним, вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, збирати нові докази
або додатково перевіряти докази.

З огляду на викладене, колегія суддів
Вищого господарського суду України
дійшла висновку про відсутність
підстав для задоволення касаційної
скарги державного підприємства
"Придніпровська залізниця", оскільки
доводи касаційної скарги зводяться до
переоцінки доказів по справі, а судом
апеляційної інстанції було повно та
всебічно з'ясовано обставини, що мають
значення для даної справи, та прийнято
постанову з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
що дає підстави залишити її без змін.

Судові витрати, сплачені касатором до
бюджету під час подання касаційної
скарги, у зв'язку з відмовою в
задоволенні касаційної скарги на
підставі ст.49 ГПК України залишаються
на касаторі.

Враховуючи наведене, та керуючись
ст.ст.1115, 1117, 1119, 11111 Господарського
процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу державного
підприємства "Придніпровська
залізниця" залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
22.01.2014р. у справі № 904/7102/13
господарського суду Дніпропетровської
області залишити без змін.

Головуючий
В. Корсак

Судді
М. Данилова

Т. Данилова