м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/3826/14 17.04.14

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді
Привалова
А.І.

при секретарі

Сай А.С.

розглянувши справу № 910/3826/14

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «ЛНЗ»;

до товариства з обмеженою
відповідальністю «Українська аграрна
екологічна

група «Біоленд»;

про стягнення 155 820,40 грн.

Представники сторін:

від позивача: Чуприна О.В.,
довіреність б/н від 15.04.2014р;

від відповідача: Онищенко Т.О.,
довіреність б/н від 02.04.2014р.

обставини справи:

До Господарського суду міста Києва
звернулось товариство з обмеженою
відповідальністю «ЛНЗ» (надалі -
позивач) з позовом до товариства з
обмеженою відповідальністю
«Українська аграрна екологічна група
«Біоленд» (надалі - відповідач) про
стягнення 155 820,40 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідач не оплатив товар, отриманий
за видатковими накладними № 274 від
28.03.2012р., № 275 від 28.03.2012р. та № 398 від
11.04.2012р., внаслідок чого виникла
заборгованість у сумі 155 820,40 грн.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 11.03.2014р. порушено провадження
у справі № 910/3826/14 та призначено її
розгляд на 03.04.2014р.

Ухвалою суду від 03.04.2014р. розгляд справи
було відкладено на 17.04.2014р., у зв'язку з
задоволенням клопотання відповідача
про відкладення розгляду справи.

Присутнім у судовому засіданні 17.04.2014р.
представником позивача підтримано
заявлені позовні вимоги в повному
обсязі та надано витребувані судом
документи.

Представник відповідача в судовому
засіданні не заперечив щодо наявності
заборгованості по сплаті за
поставлений позивачем товар та подав
суду заяву про відстрочку виконання
рішення до 01.09.2014р.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82
Господарського процесуального кодексу
України, рішення прийнято
господарським судом за результатами
оцінки доказів, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України, в
засіданні суду була оголошена вступна
та резолютивна частини рішення.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
учасників судового процесу, всебічно і
повно з'ясувавши фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, що мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

На підставі усної домовленості між
сторонами, позивач за видатковими
накладними № 274 від 28.03.2012р., № 275 від
28.03.2012р. та № 398 від 11.04.2012р., копії яких
залучені до матеріалів справи та
оригінали були оглянуті в судовому
засіданні, передав відповідачеві товар
на загальну суму 646 755,36 грн.

Судом встановлено, що вищезазначені
видаткові накладні оформлені
відповідно до вимог Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» та Положення «Про
документальне забезпечення записів
бухгалтерського обліку»,
затвердженого наказом Міністерства
Фінансів України від 24 травня 1995 року №
88, щодо зазначення обов'язкових в них
реквізитів, а саме: найменування
підприємства, установи, від імені яких
складений документ; назву документа
(форми); дату і місце складення
документа; зміст та обсяг
господарської операції; одиницю виміру
господарської операції (у натуральному
та/або вартісному виразі); посади і
прізвища осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення, особистий
чи електронний підпис або інші данні,
що дають змогу ідентифікувати особу,
яка брала участь у здійсненні
господарської операції.

Факт отримання відповідачем товару
також підтверджується довіреностями
на отримання товарно-матеріальних
цінностей (типова форма № М-2) № 48 та № 49
від 27.03.2012р. та № 90 від 10.04.2012р., копії
яких наявні в матеріалах справи.

Відповідач за отриманий товар
розрахувався частково в сумі 490 934,96
грн., що підтверджується наявними в
матеріалах справи платіжними
дорученнями, які додані до позовної
заяви.

Оскільки отриманий товар відповідач не
оплатив у повному обсязі, позивач
10.02.2014р. цінними листами направляв
відповідачу вимоги за вих. № 72 та № 73
від 07.02.2014р. про сплату боргу. Проте,
відповідач вказані вимоги залишив без
відповіді та задоволення.

Отже, на день розгляду справи
заборгованість відповідача перед
позивачем за отриманий товар становить
155 820,40 грн.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу
України, господарським визнається
зобов'язання, що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського
кодексу України, майнові зобов'язання,
які виникають між учасниками
господарських відносин, регулюються
Цивільним кодексом України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу
України, правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного
кодексу України визначено, що
підставою виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини.

Приписами статті 205 Цивільного кодексу
України передбачено, що правочин може
вчинятися усно або в письмовій формі.
Сторони мають право обирати форму
правочину, якщо інше не встановлено
законом (ч. 1).

Правочин, для якого законом не
встановлена обов'язкова письмова
форма, вважається вчиненим, якщо
поведінка сторін засвідчує їхню волю
до настання відповідних правових
наслідків (ч .2).

Відповідно до статті 174 Господарського
кодексу України, однією з підстав
виникнення господарських зобов'язань є
господарський договір та інші угоди,
передбачені законом, а також угоди, не
передбачені законом, але такі, які йому
не суперечать.

Стаття 181 Господарського кодексу
України визначає загальний порядок
укладання господарських договорів,
зокрема, у частині 1 цієї статті
йдеться, що господарський договір за
загальним правилом викладається у
формі єдиного документа, підписаного
сторонами та скріпленого печатками;
допускається укладення господарських
договорів у спрощений спосіб, тобто
шляхом обміну листами, факсограмами,
телеграмами, телефонограмами тощо, а
також шляхом підтвердження до
виконання замовлення, якщо законом не
встановлено спеціальні вимоги до форми
та порядку укладення даного виду
договорів.

Згідно ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу
України, договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 639 Цивільного
кодексу України, договір може бути
укладений у будь-якій формі, якщо
вимоги щодо форми договору не
встановлені законом.

З викладеного вище вбачається, що між
позивачем та відповідачем було
укладено договір у спрощений спосіб, що
підтверджується видатковими
накладними щодо передачі товару
відповідачу. Відповідно до цього
договору, позивач зобов'язався
поставити товар, а відповідач, у свою
чергу, прийняти його та оплатити.

Отже, за своєю правовою природою
правочин, який відбувся між позивачем
та відповідачем, є договором поставки,
проте при його укладенні сторонами не
встановлено терміну виконання
відповідачем своїх зобов'язань щодо
поставки товару.

Згідно ст. 712 Цивільного кодексу
України, за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу
України, покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару. Покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару.

Отже, якщо інше не встановлено
укладеним сторонами договором або
актом цивільного законодавства,
перебіг строку виконання грошового
зобов'язання, яке виникло на підставі
договору купівлі-продажу, починається
з моменту прийняття товару або
прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, і положення
частини другої статті 530 названого
Кодексу, в якій ідеться про строк
(термін) виконання боржником обов'язку,
що не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги, до
відповідних правовідносин не
застосовується.

При цьому підписання покупцем
видаткових накладних, які є первинними
обліковими документами в розумінні
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» і які відповідають вимогам,
зокрема, статті 9 названого Закону і
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, та фіксують
факт здійснення господарської
операції і встановлення договірних
відносин, є підставою виникнення
обов'язку щодо здійснення розрахунків
за отриманий товар. Строк виконання
відповідного грошового зобов'язання
визначається за правилами,
встановленими частиною першою статті
692 ЦК України (Інформаційний лист
Вищого господарського суду України №
01-06/928/2012 від 17.07.2012р. «Про практику
застосування Вищим господарським
судом України у розгляді справ окремих
норм матеріального права»).

Аналогічна правова позиція викладена у
постановах Вищого господарського суду
України від 21.04.2011 р. № 9/252-10 та від 28.02.2012
р. № 5002-8/481-2011.

З огляду на вищевикладене, враховуючи
положення ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу
України, відповідач зобов'язаний був
оплатити вартість товару в момент
отримання товару та підписання
товаророзпорядчих документів на нього.

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України, суб'єкт
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язання повинні
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов і вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Приписами статті 33 Господарського
процесуального кодексу України
визначено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

На час розгляду спору у господарському
суді відповідачем не заперечено факт
отримання товару за представленими
видатковими накладними та не надано
доказів оплати переданого товару,
відтак, позовна вимога про стягнення з
відповідача суми основного боргу в
розмірі 155 820,40 грн. є обґрунтованою,
документально підтвердженою, а відтак
підлягає задоволенню.

Крім того, відповідач звернувся до суду
з заявою № 16/04-1 від 16.04.2014р. відповідача
про відстрочку виконання рішення суду
до 01.09.2014р..

Розглянувши подану заяву та дослідивши
матеріали справи, господарський суд
дійшов до висновку, що подана заява про
відстрочку виконання рішення суду по
справі № 910/3826/14
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Згідно з пунктами 3 та 6 ч. 1 ст. 83
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд, приймаючи
рішення, має право зменшувати у
виняткових випадках розмір неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання, а
також відстрочити або розстрочити
виконання рішення.

У пункті 7.2 постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 17.10.2012
№ 9 «Про деякі питання практики
виконання рішень, ухвал, постанов
господарських судів України»
зазначено, що підставою для відстрочки,
розстрочки, зміни способу та порядку
виконання рішення можуть бути
конкретні обставини, що ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим у визначений строк або
встановленим господарським судом
способом.

Вирішуючи питання про відстрочку чи
розстрочку виконання рішення, зміну
способу і порядку виконання рішення,
господарський суд враховує
матеріальні інтереси сторін, їх
фінансовий стан, ступінь вини
відповідача у виникненні спору,
наявність інфляційних процесів у
економіці держави та інші обставини
справи, зокрема, щодо фізичної особи
(громадянина) - тяжке захворювання її
самої або членів її сім'ї, скрутний
матеріальний стан, стосовно юридичної
особи - наявну загрозу банкрутства,
відсутність коштів на банківських
рахунках і майна, на яке можливо було б
звернути стягнення, щодо як фізичних,
так і юридичних осіб - стихійне лихо,
інші надзвичайні події тощо.

Дослідивши матеріали справи, судом
установлено, що відповідач не навів
обставин, які ускладнюють виконання
рішення у справі № 910/3826/14 або роблять
його неможливим, а також, вказують на
винятковість випадку невиконання
відповідачем договірних зобов'язань, а
тому, враховуючи, матеріальні інтереси
обох сторін, їх фінансовий стан, суд
дійшов висновку про відсутність
підстав для задоволення заяви про
відстрочку виконання рішення суду по
справі № 910/3826/14.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК
України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити
повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю «Українська аграрна
екологічна група «Біоленд» (юридична
адреса: 02068, м. Київ, вул. Ахматової, 13-д,
кв. 219, фактична адреса: 04071, м. Київ, вул.
Нижній Вал, 7-9, ) на
користь товариства з обмеженою
відповідальністю «ЛНЗ» (20635, Черкаська
обл., Шполянський район, с. Лебедин, вул.
Паркова, 1-а, ) 155 820 грн. 40
коп. - боргу, 3116 грн. 41 коп. - витрат по
сплаті судового збору. Видати наказ.

Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня
його прийняття, оформленого відповідно
до вимог ст. 84 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 22.04.2014р.

Суддя
А.І.
Привалов