м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/2296/14 28.04.14Господарський суд
міста Києва у складі судді Чебикіної
С.О., розглянувши справу за позовом
Приватного підприємства
«Науково-виробниче підприємство
«Центросталь» до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Пілот»
про стягнення 18 975,50 грн., за участю
представників позивача - не з'явився,
відповідача - Захарової К.О.,
довіреність №б/н від 09.01.2014 року,
У лютому 2014 року позивач звернувся до
суду з позовом до відповідача про
стягнення 18 975,50 грн. збитків, у зв'язку з
неналежним виконанням відповідачем
взятих на себе зобов'язань та 2000 грн.
витрат на правову допомогу.
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 14.02.2014 року порушено
провадження у справі та призначено до
розгляду на 17.03.2014 року.
17.03.2014 року через канцелярію
господарського суду м. Києва
відповідачем надано відзив на позовну
заяву, в якому відповідач просить суд
17.03.2014 року в судовому засіданні
оголошено перерву на 09.04.2014 року.
09.04.2014 року через канцелярію
господарського суду м. Києва
відповідачем надано пояснення до
відзиву на позовну заяву.
09.04.2014 року в судовому засіданні
оголошено перерву на 28.04.2014 року.
Представник позивача в судове
засідання 28.04.2014 року не з'явився, про
час і місце проведення судового
засідання був повідомлений належним
чином відповідно до вимог ст. 64 ГПК
Враховуючи те, що нез'явлення
представника позивача не перешкоджає
розгляду справи по суті, а матеріали
справи є достатніми для вирішення
спору в даному судовому засіданні, суд
вважає за можливе розглянути позов у
відсутності представника позивача.
Заслухавши пояснення представника
відповідача, дослідивши наявні в
матеріалах справи докази, всебічно і
повно з'ясувавши всі фактичні дані, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд вважає, що позовні вимоги не
підлягають задоволенню з наступних
Судом встановлено, що 01 жовтня 2013 року
Приватне підприємство
«Науково-виробниче підприємство
«Центросталь» (замовник) звернулось до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Пілот» (виконавець)
за послугами з бронювання та
оформлення двох авіаквитків для осіб
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з Києва до Ташкенту на
28.10.2013 р. та з Ташкенту до Києва на 30.10.2013
р. Договору між позивачем та
відповідачем не укладалось, але заявку
було прийнято відповідачем до
виконання. Квитки відповідачем було
оформлено через глобальну
дистрибутивну систему бронювання
авіаквитків Galileo/Travelport. Переліт
відбувався за маршрутом Київ - Москва -
Ташкент - Москва - Київ, тобто
передбачав пересадку у Москві в
аеропорті Домодедово. Рейс UN 2274
здійснювався авіакомпанією
«Трансаеро», що прямував з Києва до
Москви, час вильоту о 19:05 годині,
прибуття о 22:25 годині (за місцевим
часом), а рейс HY 602 здійснювався
авіакомпанією «Uzbekistan airways - HY», що
прямував з Москви до Ташкенту, час
вильоту о 23:45 год., прибуття о 04:35 год., що
підтверджується поясненнями сторін в
судовому засіданні та копіями
авіаквитків, які містяться в
матеріалах справи.
Предметом даного судового спору є
вимоги позивача про стягнення з
відповідача збитків, пов'язаних з тим,
що рейс №2274 було затримано до 22:59 год.
тому по прильоту в Москву посадові
особи позивача не встигли пройти
реєстрацію та не встигли на рейс №602, у
зв'язку з чим відповідач зазнав збитків
на суму 18 975,50 грн., які складаються з
вартості квитків у сумі 17 882,00 грн. та
перебування 1 доби в готелі «Ласточка»
Судом встановлено, що відповідачем
було виконано зобов'язання перед
позивачем, а саме заброньовано та
передано позивачу авіаквитки для осіб
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з Києва до Ташкенту на
28.10.2013 р. та з Ташкенту до Києва на 30.10.2013
р., що підтверджується копіями
авіаквитків, які містяться в
матеріалах справи.
Згідно ж зі ст. 910 ЦК України за
договором перевезення пасажира
одна сторона (перевізник)
зобов'язується перевезти другу сторону
(пасажира) до пункту призначення, а в
разі здавання багажу - також доставити
багаж до пункту призначення та видати
його особі, яка має право на одержання
багажу, а пасажир зобов'язується
сплатити встановлену плату за проїзд,
а у разі здавання багажу - також
за його провезення. Укладення
договору перевезення пасажира та
багажу підтверджується видачею
відповідно квитка та багажної
квитанції, форми яких встановлюються
відповідно до транспортних
кодексів (статутів).
Згідно статті 920 ЦК України у разі
порушення зобов'язань, що випливають із
договору перевезення, сторони несуть
відповідальність, встановлену за
домовленістю сторін, якщо інше не
встановлено цим Кодексом, іншими
законами, транспортними кодексами
Статтею 922 ЦК України, передбачено,
що за затримку у відправленні
транспортного засобу, що перевозить
пасажира, або запізнення у прибутті
такого транспортного засобу до пункту
призначення перевізник сплачує
пасажирові штраф у розмірі,
встановленому за домовленістю сторін,
транспортними кодексами (статутами),
якщо перевізник не доведе, що ці
порушення сталися внаслідок
непереборної сили, усунення
несправності транспортного засобу, яка
загрожувала життю або здоров'ю
пасажирів, або інших обставин, що не
залежали від перевізника.
У разі відмови пасажира від
перевезення з причини затримки
відправлення транспортного засобу
перевізник зобов'язаний повернути
пасажиру провізну плату.
Якщо поїздка пасажира з пункту
пересадки не відбулася внаслідок
запізнення транспортного засобу, який
доставив його у цей пункт, перевізник
зобов'язаний відшкодувати пасажирові
Проте відповідач не є перевізником в
розумінні ст. 910 ЦК України, тому він не
може нести відповідальність за ст. 922 ЦК
України за затримку у відправленні
транспортного засобу. Всі дії
відповідачем були здійснені від імені
та за рахунок відповідної
авіакомпанії, що підтверджується
агентським договором №25 від 31.12.2008
Крім того, відповідно до частини 2
статті 22 Цивільного кодексу України
збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала
у зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки); 2) доходи, які особа могла б
реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).
Відповідно до ст. 224 Господарського
кодексу України, учасник господарських
відносин, який порушив господарське
зобов'язання або установлені вимоги
щодо здійснення господарської
діяльності, повинен відшкодувати
завдані цим збитки суб'єкту, права або
законні інтереси якого порушено.
Під збитками розуміються витрати,
зроблені управленою стороною, втрата
або пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.
Відповідно до п. 1 ст. 225 Господарського
кодексу України до складу збитків, що
підлягають відшкодуванню особою, яка
допустила господарське
правопорушення, включаються: вартість
втраченого, пошкодженого або знищеного
майна, визначена відповідно до вимог
законодавства; додаткові витрати
(штрафна санкції, сплачені іншим
суб'єктам, вартість додаткових робіт,
додатково витрачених матеріалів тощо),
понесені стороною, яка зазнала збитків
внаслідок порушення зобов'язання
другою стороною; неодержаний прибуток
(втрачена вигода), на який сторона, яка
зазнала збитків, мала право
розраховувати у разі належного
виконання зобов'язання другою
Таким чином, юридичною підставою для
усіх видів цивільно-правової чи
господарсько-правової
відповідальності є наявність певних
умов, що у своїй сукупності утворюють
склад цивільного (господарського)
правопорушення. Необхідними умовами
цивільно-правової та
господарсько-правової
відповідальності за загальним
правилом є: протиправна поведінка, дія
чи бездіяльність особи, шкідливий
результат такої поведінки (збитки),
причинний зв'язок між протиправною
поведінкою та шкодою, вина
правопорушника. Перші три елементи
розглядаються як об'єктивні умови
відповідальності, доведення наявності
на яких покладається на кредитора.
Четвертий складовий елемент
правопорушення - вина є суб'єктивною
умовою цивільно-правової
відповідальності особи, яка порушила
зобов'язання. Тому кредитор має довести
не лише розмір збитків, завданих
порушенням зобов'язання, але й сам факт
порушення боржником його обов'язку та
причинний зв'язок між цим порушення і
шкодою. Навпаки, щоб звільнитись від
відповідальності, боржник має довести
відсутність своєї вини.
Отже, умовами відповідальності у
вигляді відшкодування збитків є
встановлення факту їх наявності,
порушення стороною зобов'язання та
причинний зв'язок між порушеннями
зобов'язання і завданими збитками. При
цьому на кредитора покладається
обов'язок доведення факту порушення
зобов'язання, наявності збитків і їх
розміру та причинно-наслідкового
зв'язку між порушенням зобов'язання й
понесеними збитками.
Частина 1 статті 33 ГПК України
передбачає, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
Статтею 34 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи. Обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
Однак, позивач не надав суду доказів
наявності порушення відповідачем
зобов'язання, доказів вини відповідача
у заподіянні збитків позивачу, а також
доказів, які б свідчили про наявність
умов для покладення на відповідача
обов'язку відшкодування матеріальних
За таких обставин, правові підстави для
задоволення позовних вимог відсутні, і
тому у позові слід відмовити.
Відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України,
витрати по сплаті судового збору та
витрати на правову допомогу
покладаються на позивача.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
33, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд
Рішення господарського суду набирає
законної сили відповідно до статті 85
Господарського процесуального кодексу
України.

Повне рішення складено 13.05.2014р.

Суддя
С.О. Чебикіна