ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

28.04.14р. Справа № 904/1318/14

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агрофірма ім.
Горького"

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "ПСгруп"

про визнання недійсним договору
підряду від 17.07.2013 року № 17/ОПС

Суддя Юзіков С.Г.

Представники:

позивача - Степанов Є.В., довіреність б/н
від 27.01.14р.

відповідача - Черненко Т.М., довіреність
б/н від 01.04.14р., Товстий К.А., довіреність
б/н від 01.04.14р., Довгалюк І.І. - директор,
виписка с ЄДР від 27.03.14р. серія АД №225443

СУТЬ СПОРУ:

Позивач просить визнати недійсним
договір підряду від 17.07.2013р. №17/ОПС,
укладеного з Відповідачем.

Позовні вимоги мотивовані тим, що перед
підписанням акту №1 приймання
виконаних будівельних робіт за серпень
2013р., Позивачем не було виявлено ніяких
недоліків, однак на початку грудня 2013р.,
коли змінилась температура
навколишнього середовища, було
виявлено, що система охоронно-пожежної
сигналізації не працює. Наведене
значно знижує цінність системи та
можливість її використання. Позивач
вчинив обман щодо дійсної якості
системи. Використані матеріали не
відповідають діючим вимогам
нормативних документів у галузі
будівництва, проектній документації та
умовам Договору №17/ОПС від 17.07.2013р.

Відповідач позов заперечує, мотивуючи
тим, що Позивачем жодних актів про
непрацездатність системи та усунення
недоліків не складалися і йому не
надсилались. Позивач про збій в роботі
систем охоронно-пожежного
спостереження ніяким чином
Відповідача не повідомляв, належних
доказів суду не надав, тому дане
звинувачення Позивача є надуманим.
Звинувачення Позивача щодо обману з
боку Відповідача не відповідають
дійсності та є такими, що направлені на
ухилення від виконання своїх
фінансових зобов'язань. Крім того,
роботи зі встановлення систем
охоронно-пожежної сигналізації
виконувались згідно з діючими вимогами
нормативних документів, проектної
документації, сертифікованого
обладнання та згідно з умовами
Договору №17/ОПС від 17.07.2013р.

Представник Позивача подав клопотання
про витребування проектної
документації на виконання
будівельно-монтажних робіт з
встановлення систем охоронно-пожежної
сигналізації в зерносховищах
ангарного типу №1, 2 по вул. Пархоменко,
24 та №3,4 по вул. Пархоменко,23, складів №
5,6,7,8 по вул. Рахівничій,1а у с.
Королівка.

Представник Відповідача у задоволенні
клопотання заперечував, мотивуючи
відсутністю необхідності у наданні
такої документації, оскільки Позивач
її має, так як посилається на неї у
позові, крім того проектна
документація стосується договору №15/П
від 15.07.2013р., укладеного й виконаного
сторонами, однак надав для долучення до
матеріалів справи копії проектної
документації.

З метою з'ясування питань
відповідності робіт та матеріалів з
встановлення охоронно-пожежної
сигналізації, виконаних Відповідачем
за договором №17/ОПС від 17.07.2013р.,
будівельним нормам, проектній
документації та інш., а також
відповідності вартості робіт за цим
договором середнім цінам в галузі
будівництва, Представник Позивача
подав клопотання про призначення у
даній справі судової експертизи.

Відповідач заперечував задоволення
клопотання Позивача про призначення
судової експертизи, мотивуючи тим, що
питання заявлені Позивачем на
вирішення експерта не мають відношення
до вирішення спору та направлені на
затягування вирішення спору.

Розгляд клопотання відкладався. Суд
погодився з доводами представника
Відповідача, клопотання Позивача про
призначення у даній справі судової
експертизи було відхилено, оскільки
питання заявлені Позивачем на
вирішення експерта не відносяться до
вирішення спору.

Після відхилення судом клопотання
Позивача про призначення у справі
судової експертизи, представником
Позивача заявлено про відвід судді.

Відповідач заперечував у задоволенні
заяви Позивача, як необґрунтованої.

Заяву Позивача про відвід судді
Юзікова С.Г. від розгляду справи №
904/1318/14 було відхилено судом, про що
винесено відповідну ухвалу.

28.04.2014р. Позивач подав клопотання про
залучення до розгляду справи на
стороні Позивача третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору - Компанію з обмеженою
відповідальністю "ФРЕДІАНІА ТРЕЙДІНГ
ЛТД", яка є юридичною особою за
законодавством Республіки Кіпр і яка є
засновником підприємства Позивача.

Представник Відповідача заперечує
клопотання Позивача, мотивуючи тим, що
Позивач є юридичною особою, яка
самостійно веде господарську
діяльність й відповідає за своїми
зобов'язаннями.

Відповідно до ч. 3 ст. 96 ЦК України
учасник (засновник) юридичної особи не
відповідає за зобов'язаннями юридичної
особи, а юридична особа не відповідає
за зобов'язаннями її учасника
(засновника), крім випадків,
встановлених установчими документами
та законом.

Згідно з п. 1.5 Статуту ТОВ "Агрофірма ім.
Горького" товариство не несе
відповідальності за зобов'язаннями
учасників, а учасники товариства не
відповідають за його зобов'язаннями.

Розглянувши клопотання Позивача про
залучення третьої особи - Компанії з
обмеженою відповідальністю "ФРЕДІАНІА
ТРЕЙДІНГ ЛТД", суд його відхилив,
оскільки з урахуванням наведених
обставин, вирішення спору у даній
справі не може вплинути на права й
обов'язки Компанії з обмеженою
відповідальністю "ФРЕДІАНІА ТРЕЙДІНГ
ЛТД".

За клопотанням Позивача здійснювалась
фіксація судового процесу технічними
засобами.

У зв'язку з тим, що у суду виникла
необхідність у витребуванні доказів,
розгляд справи відкладався; судом
оголошувались перерви.

Справа, згідно зі ст. 75 ГПК України,
розглядається за наявними у ній
матеріалами.

У судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши представників сторін,
господарський суд

ВСТАНОВИВ:

17.07.13р. Замовником - ТОВ "Агрофірма ім.
Горького" з Підрядником - ТОВ "ПСгруп"
укладено договір №17/ОПС, за п. 1.1 якого
Підрядник зобов'язався виконати на
свій ризик зі свого матеріалу і своїми
силами та засобами будівельно-монтажні
роботи з встановлення систем
охоронно-пожежної сигналізації в
зерносховищах ангарного типу №1, 2 по
вул. Пархоменко, 24 та №3,4 по вул.
Пархоменко,23, складів № 5,6,7,8 по вул.
Рахівничій, 1а у с. Королівка відповідно
до проектно-кошторисної документації,
яка надається Підрядникові Замовником,
Замовник зобов'язався прийняти та
оплатити роботу, виконану Підрядником
відповідно до договору.

Пунктом 3.1 Договору передбачено, що
договірна ціна робіт (додаток №1), що є
невід'ємною частиною договору,
визначається на основі кошторису є
динамічною і складає 759 907,20 грн. з ПДВ.
Вартість робіт складається із вартості
матеріалів Підрядника та вартості
будівельно-монтажних робіт.

Пунктом 11.4 Договору передбачено, що всі
зміни та доповнення до даного договору
складаються у письмовій формі і
вважаються дійсними після їх
підписання представниками обох сторін.
Всі доповнення до даного договору
вважаються його невід'ємною частиною.

Згідно з п.4.1 Договору, з урахуванням
додаткової угоди № 1 до Договору,
оплата за цим договором здійснюється
Замовником в наступному порядку:

- 100 000,00 грн. (Сто тисяч грн. 00 коп.) - до
26.07.2013р.;

- 200 000,00 грн. (Двісті тисяч грн. 00 коп.) - до
19.08.2013р.;

- 200 000,00 грн. (Двісті тисяч грн. 00 коп.) - до
19.09.2013рю;

- 259 907,20 грн. (Двісті п'ятдесят дев'ять
тисяч дев'ятсот сім грн. 20 коп.) до
21.10.2013р.

Відповідно до п. 5.3 Договору робота
вважається виконаною після підписання
акту приймання виконаних робіт
Замовником або уповноваженою особою.

Додатком №2 до Договору сторони
погодили календарний план робіт (з
22.07.2013р. до 30.08.2013р.)

Тобто Договір (з урахуванням додатків
до нього) містить усі необхідні умови,
які законодавством ставляться для
правочинів такого виду.

За заявкою Відповідача Позивач
виконав обумовлені Договором підрядні
роботи, про що складено та підписано
сторонами наступні документи:

довідку про вартість виконаних робіт
та витрати за серпень 2013р. - 749 561,51 грн.;

акт № 1 приймання виконаних
будівельних робіт за серпень 2013р. на
суму 749 561,51 грн.;

За результатами виконаних робіт і
підписаних документів видано
податкові накладні: від 07.08.2013р. на суму
50 000,00 грн., від 19.08.2013р. на суму 100 000,00
грн., від 29.08.2013 року на суму 599 561,51 грн.

07.08.2013р. за платіжним дорученням № 1473
Відповідач частково сплатив
Позивачеві 50 000,00 грн., 19.08.2013р. за
платіжним дорученням № 1597 Відповідач
частково сплатив Позивачеві 100 000,00
грн.

Залишок несплаченої суми становить 599
561,51 грн.

Звертаючись з позовом, Позивач
наполягає, що Відповідач вчинив обман
щодо дійсної якості встановлених
систем охоронно-пожежної сигналізації
та при виконанні будівельно-монтажних
робіт з встановлення систем
охоронно-пожежної сигналізації в
зерносховищах ангарного типу №1, 2 по
вул. Пархоменко, 24 та №3,4 по вул.
Пархоменко,23, складів №5,6,7,8 по вул.
Рахівничій,1а у с. Королівка;
використовував матеріали, які не
відповідають вимогам нормативних
документів у галузі будівництва,
проектній документації та умовам
договору від 17.07.2013р. №17/ОПС, а Позивач
підписав акти виконаних за Договором
робіт помилково, оскільки не мав
відповідних спеціалістів.

Наведене є предметом спору у даній
справі.

Відносини, що виникли між сторонами у
справі на підставі Договору, є
господарськими зобов'язаннями, тому,
згідно зі ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 ГК
України, до цих відносин мають
застосовуватися відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей передбачених
Господарським кодексом України.

Відповідно до статті 15 ЦК України,
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Згідно зі
ст. 16 ЦК України, кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права або інтересу.

Цією нормою визначено перелік способів
судового захисту, одним із яких є
визнання правочину недійсним.

Згідно з ч. 1 ст. 837 ЦК України за
договором підряду одна сторона
(підрядник) зобов'язується на свій
ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу.

Статтею 882 ЦК України передбачено, що
передання робіт підрядником і
прийняття їх замовником оформляється
актом, підписаним обома сторонами.
Замовник має право відмовитися від
прийняття робіт у разі виявлення
недоліків, які виключають можливість
використання об'єкта для вказаної в
договорі мети та не можуть бути усунені
підрядником, замовником або третьою
особою.

Відповідно до п. 2.1 постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
29.05.13р. №11 "Про деякі питання визнання
право чинів (господарських договорів)
недійсними" правовідносини, пов'язані з
визнанням правочинів (господарських
договорів) недійсними, регулюються ЦК
України, ГК України, Земельним кодексом
України, Законами України "Про оренду
землі", "Про приватизацію державного
майна", "Про приватизацію невеликих
державних підприємств (малу
приватизацію)", "Про іпотеку", "Про
страхування", "Про банки і банківську
діяльність", "Про передачу об'єктів
права державної та комунальної
власності" та іншими актами
законодавства.

Правочин може бути визнаний недійсним
з підстав, передбачених законом.

Загальні підстави і наслідки
недійсності правочинів (господарських
договорів) встановлені статтями 215, 216
ЦК України, статтями 207, 208 ГК України.
Правила, встановлені цими нормами,
повинні застосовуватися
господарськими судами в усіх випадках,
коли правочин вчинений з порушенням
загальних вимог частин першої -
третьої, п'ятої статті 203 ЦК України і не
підпадає під дію інших норм, які
встановлюють підстави та наслідки
недійсності правочинів, зокрема,
статей 228, 229, 230, 232, 234, 235, 10571 ЦК України,
абзацу другого частини шостої статті 29
Закону України "Про приватизацію
державного майна", частини другої
статті 20 Закону України "Про
приватизацію невеликих державних
підприємств (малу приватизацію)",
частини другої статті 15 Закону України
"Про оренду землі", статті 12 Закону
України "Про іпотеку", частини другої
статті 29 Закону України "Про
страхування", статті 78 Закону України
"Про банки і банківську діяльність",
статті 71 Закону України "Про передачу
об'єктів права державної та
комунальної власності" тощо.

Отже, вирішуючи спори про визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними, господарський суд повинен
встановити наявність фактичних
обставин, з якими закон пов'язує
визнання таких правочинів
(господарських договорів) недійсними
на момент їх вчинення (укладення) і
настання відповідних наслідків, та в
разі задоволення позовних вимог
зазначати в судовому рішенні, в чому
конкретно полягає неправомірність дій
сторони та яким нормам законодавства
не відповідає оспорюваний правочин.

За загальним правилом невиконання чи
неналежне виконання правочину не тягне
за собою правових наслідків у вигляді
визнання правочину недійсним. У такому
разі заінтересована сторона має право
вимагати розірвання договору або
застосування інших передбачених
законом наслідків, а не визнання
правочину недійсним (п. 2.2 пленуму
Вищого господарського суду України від
29.05.13р. № 11 "Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними").

Відповідно до ст. 215 ЦК України, що
кореспондуються з положеннями ст. 207 ГК
України, підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою ст. 203 цього Кодексу. Якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Згідно зі ст. 229 ЦК України якщо особа,
яка вчинила правочин, помилилася щодо
обставин, які мають істотне значення,
такий правочин може бути визнаний
судом недійсним. Істотне значення має
помилка щодо природи правочину, прав та
обов'язків сторін, таких властивостей і
якостей речі, які значно знижують її
цінність або можливість використання
за цільовим призначенням. Помилка щодо
мотивів правочину не має істотного
значення, крім випадків, встановлених
законом. У разі визнання правочину
недійсним особа, яка помилилася в
результаті її власного недбальства,
зобов'язана відшкодувати другій
стороні завдані їй збитки. Сторона, яка
своєю необережною поведінкою сприяла
помилці, зобов'язана відшкодувати
другій стороні завдані їй збитки.

Тобто правочин, вчинений під впливом
помилки, є оспорюваним.

Під помилкою слід розуміти таке
неправильне сприйняття стороною
правочину предмета чи інших істотних
умов останнього, що вплинуло на її
волевиявлення, за відсутності якого
можна вважати, що правочин не було б
вчинено. Помилка повинна мати істотне
значення, зачіпати природу правочину
або такі якості його предмета, які
значно знижують можливість його
використання за призначенням. При
цьому істотною вважається така
помилка, наслідки якої неможливо
усунути або їх усунення вимагає
значних витрат від особи, що
помилилася, - з урахуванням її
майнового становища, характеру
діяльності тощо. Обставини, з приводу
яких помилилася особа, мають бути
наявними на час вчинення правочину.

Обов'язок доведення відповідних
обставин покладається на позивача.

Не вважається помилкою щодо якості
продукції (товару, іншого майна)
неможливість її використання або
утруднення в її використанні, які
сталися після виконання хоча б однією з
сторін зобов'язань, що виникли з
правочину, і не пов'язані з поведінкою
іншої сторони правочину. Не має
правового значення помилка у мотивах
правочину (тобто в обставинах, у зв'язку
з якими особа вчиняє правочин) або
незнання стороною правочину норм
законодавства (п. 3.9 постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
29.05.13р. № 11 "Про деякі питання визнання
право чинів (господарських договорів)
недійсними").

Статтею 230 ЦК України визначено, якщо
одна із сторін правочину навмисно
ввела другу сторону в оману щодо
обставин, які мають істотне значення
(частина перша статті 229 цього Кодексу),
такий правочин визнається судом
недійсним. Обман має місце, якщо
сторона заперечує наявність обставин,
які можуть перешкодити вчиненню
правочину, або якщо вона замовчує їх
існування. Сторона, яка застосувала
обман, зобов'язана відшкодувати другій
стороні збитки у подвійному розмірі та
моральну шкоду, що завдані у зв'язку з
вчиненням цього правочину.

Згідно з п. 3.10 постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 29.05.13р.
№ 11 "Про деякі питання визнання право
чинів (господарських договорів)
недійсними", у вирішенні спорів про
визнання правочинів недійсними на
підставі статей 230 - 233 ЦК України
господарські суди повинні мати на
увазі, що відповідні вимоги можуть бути
задоволені за умови доведеності
позивачем фактів обману, насильства,
погрози, зловмисної домовленості
представника однієї сторони з другою
стороною, тяжких обставин і наявності
їх безпосереднього зв'язку з
волевиявленням другої сторони щодо
вчинення правочину.

Під обманом слід розуміти умисне
введення в оману представника
підприємства, установи, організації
або фізичної особи, що вчинила
правочин, шляхом повідомлення
відомостей, які не відповідають
дійсності, або замовчування обставин,
що мали істотне значення для правочину
(наприклад, ненадання технічної чи
іншої документації, в якій описуються
властивості речі).

Відповідно до ст. 33, 34 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень. Обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

На підтвердження своїх доводів Позивач
не надав належних доказів.

При цьому, за Договором Позивач
сподівався одержати системи
охоронно-пожежної сигналізації в його
сховищах ангарного типу, саме системи
охоронно-пожежної сигналізації
змонтовано Відповідачем, що
підтверджується актом приймання
виконаних будівельних робіт за
серпень 2013р.

Крім того, обсяги робіт погоджено
сторонами; роботи виконувались за
проектами, наданими Позивачем
Відповідачеві (п.1.1 Договору); після
підписання акту виконаних будівельних
робіт Позивач не направляв
Відповідачеві повідомлень про
недоліки у роботі систем
охоронно-пожежної сигналізації,
встановлених на його об'єктах або про
усунення Позивачем чи іншою особою
недоліків у їх роботі. Позивач не був
позбавлений права залучення
відповідних спеціалістів до контролю
за виконуваними роботами й прийняття
виконаних Відповідачем робіт.

Також Позивач на надав належних
доказів обману його Відповідачем.

З урахуванням викладеного, суд не
приймає позицію Позивача, погоджується
з доводами Відповідача та вважає, що
позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові
витрати у справі слід покласти на
Позивача.

Керуючись ст. 33, 34, 44, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Судові витрати у справі покласти на
Позивача.

Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня
підписання його повного тексту, якщо
не буде подано апеляційну скаргу.

Суддя
С.Г. Юзіков

Рішення підписане ____________