ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.04.2014 р.
Справа № 914/635/14

За позовом: Приватного акціонерного
товариства «Галичина», м. Радехів

до відповідача-1: Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Ременівський молокозавод», с. Ременів,
Львівська область

та відповідача-2: фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2, м. Бердянськ,
Запорізька область

про стягнення 94 543 грн. 18 коп.

Суддя Мазовіта А.Б.

Секретар Юрків М.Г.

Представники:

від позивача: не з'явився;

від відповідача-1: не з'явився;

від відповідача-2: не з'явився

Приватне акціонерне товариство
«Галичина», м. Радехів звернулося до
господарського суду Львівської
області з позовом до відповідача-1
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Ременівський
молокозавод», с. Ременів, Львівська
область та відповідача-2 фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2, м. Бердянськ,
Запорізька область про стягнення 94 543
грн. 18 коп.

Розглянувши матеріали справи, суд
визнав представлені матеріали
достатніми для прийняття позовної
заяви до розгляду і ухвалою від 25.02.2014р.
призначив розгляд справи на 13.03.2014 р.
Розгляд справи відкладався з підстав,
викладених в ухвалах суду.

В судових засіданнях представник
позивача позов підтримав, просив
задоволити. З приводу заявленого
позову пояснив, що між позивачем та
відповідачем-2 укладено договір
купівлі-продажу, на виконання умов
якого відповідачу було передано у
власність товар. Однак, відповідач свої
зобов'язання щодо оплати за отриманий
товар не виконав, на дату звернення до
суду заборгованість становила 90 812 грн.
37 коп. Крім цього, у зв'язку з порушенням
строків оплати вартості товару
нараховано три відсотки річних у сумі 3
730 грн. 81 коп. Також, між позивачем та
відповідачем-1 укладено договір поруки,
згідно з умовами якого останній
поручається за виконання
відповідачем-2 зобов'язань за договором
купівлі-продажу. Відтак, просив
стягнути з відповідача-1 та
відповідача-2 солідарно заборгованість
у сумі 94543грн. 18 коп. та судові витрати.

Відповідача-1 явку представника в
судове засідання не забезпечив, через
канцелярію суду подано відзив на
позовну заяву, в якому просив відмовити
в задоволенні позову в частині вимог до
відповідача-2. Відповідно до п. 3.2.
договору поруки, даний договір
припиняється у випадку непред'явлення
кредитором вимоги до поручителя
протягом одного місяця з моменту
настання строку виконання зобов'язання
боржником. Із позовної заяви, доданих
до неї документів вбачається, що строк
оплати вартості товару сплинув 22.10.2012 р.
Позивач не звертався із вимогою до
відповідача-1 як до поручителя взагалі,
і, зокрема, у термін до 22.10.2012 р. А відтак
порука є припиненою ще 23.10.2012р.

Відповідача-2 явку представника в
судове засідання не забезпечив, через
канцелярію суду подано відзив на
позовну заяву. В запереченнях,
викладених у відзиві на позов,
відповідач-2 зазначив, що за період з
березня 2012 р. по жовтень 2012 р. позивач на
виконання договору №10/2012
купівлі-продажу товарів від 16.03.2012 р.
передав відповідачу-2 товари на
загальну суму 506234грн. 00 коп. За період з
01.10.2012 р. по лютий 2013 р. відповідачем-2
було сплачено 147 964 грн., тобто борг та 90
812 грн. 37 коп. за товар згідно накладних
за період 09.08.2012 р. по 01.10.2012 р., що є
предметом розгляду у даній справі.
Оскільки відповідач-2 здійснював
оплату у серпні-грудні 2012 р. та у
січні-травні 2013 р., відповідач-2 вважає
необґрунтованим визначення позивачем
заборгованості за товар згідно
накладних за серпень-жовтень 2012 р. Щодо
актів звірки розрахунків, то
відповідач-2 завжди підписував їх із
зауваженнями. У зв'язку із
розбіжностями щодо асортименту також
підписувались із зауваженнями
накладні, які не завжди замінювались
новими накладними із достовірними
даними. Посилання позивача на акти
звірки розрахунків, як на підставу
своїх позовних вимог є безпідставними,
оскільки ці акти не є первинними
документами бухгалтерського обліку та
не можуть підтверджувати факт
здійснення господарської операції.
Таким чином, на думку відповідача-2,
зобов'язання відповідача-2 виконано в
повному обсязі, а тому в задоволенні
позову слід відмовити.

Представнику позивача роз'яснено права
та обов'язки, передбачені ст. 22
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, суд встановив наступне.

16 березня 2012 р. між Приватним
акціонерним товариством «Галичина»
(продавець) та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2 (покупець)
було укладено договір №10/2012
купівлі-продажу товарів.

За цим договором продавець (позивач)
зобов'язувався передати у власність
покупця товар партіями згідно
накладних у відповідності до замовлень
покупця, а покупець (відповідач-2)
зобов'язувався проводити оплату за
товар та приймати його на умовах даного
договору.

Позивач з 9 серпня 2012 р. по 1 жовтня 2012 р.
поставив і передав у власність
відповідачу товар на загальну суму 90 812
грн. 37 коп., що підтверджується
видатковими накладними №ГАЛ00188591 від
09.08.2012 р., №ГАЛ00190755 від 10.08.2012 р.,
№ГАЛ00192426 від 11.08.2012 р., №ГАЛ00193879 від
13.08.2012 р., №ГАЛ00195694 від 14.08.2012 р.,
№ГАЛ00197564 від 15.08.2012 р., №ГАЛ00199552 від
16.08.2012 р., №ГАЛ00201586 від 17.08.2012 р.,
№ГАЛ00203101 від 18.08.2012 р., №ГАЛ00204725 від
20.08.2012 р., №ГАЛ00206318 від 21.08.2012 р.,
№ГАЛ00208383 від 22.08.2012 р., №ГАЛ00210292 від
23.08.2012 р., №ГАЛ00211993 від 24.08.2012 р.,
№ГАЛ00214818 від 27.08.2012 р., №ГАЛ00216354 від
28.08.2012 р., №ГАЛ00218295 від 29.08.2012 р.,
№ГАЛ00220202 від 30.08.2012 р., №ГАЛ00222365 від
31.08.2012 р., №ГАЛ00224045 від 01.09.2012 р.,
№ГАЛ00225579 від 03.09.2012 р., №ГАЛ00227441 від
04.09.2012 р., №ГАЛ00229457 від 05.09.2012 р.,
№ГАЛ00245353 від 14.09.2012 р., №ГАЛ00260622 від
24.09.2012 р., №ГАЛ00264828 від 26.09.2012 р.,
№ГАЛ00272193 від 29.09.2012 р., №ГАЛ00272408 від
01.10.2012 р. (оригінали видаткових
накладних оглянуті в судовому
засіданні, належно завірені копії
долучені до матеріалів справи).

Пунктом 5.4. договору передбачено, що
розрахунки за отриманий товар
здійснюються на умові відстрочки
платежу протягом 21 календарних днів з
моменту передачі товару покупцю на
підставі накладної.

Як вбачається з матеріалів справи,
пояснень представника позивача,
відповідач-2 свої зобов'язання перед
позивачем щодо оплати вартості товару
не виконав. На дату розгляду справи в
суді заборгованість відповідача-2
перед позивачем згідно первинних
бухгалтерських документів становить 90
812 грн. 37 коп.

Крім цього, суд встановив, що 16.03.2012 р.
між Приватним акціонерним товариством
«Галичина» (кредитор) та Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Ременівський молокозавод»
(поручитель) укладено договір поруки
№2.

У відповідності до умов договору
поруки поручитель (відповідач-1)
зобов'язувався солідарно відповідати
перед кредитором (позивачем) за
виконання фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_2 (боржником, відповідачем-2),
зобов'язань за договором
купівлі-продажу товарів №10/2012 від
16.03.2012 р.

Згідно п. 1.3. договору поруки поручитель
відповідає перед кредитором за
виконання зобов'язань боржником в
повному обсязі, включаючи основний
борг, штрафні санкції, інфляційні,
процент річних та відшкодування
збитків.

За умовами п. 2.1. договору поруки у
випадку невиконання (неналежного
виконання) боржником зобов'язань із
оплати, поставленого згідно договору
товарів №10/2012 від 16.03.2012 р., поручитель
зобов'язується виконати за боржника
зобов'язання останнього шляхом сплати
кредитору відповідних сум, з
урахуванням положень п. 1.3. договору на
поточний рахунок кредитора протягом
двох днів з моменту повідомлення
кредитором про невиконання договору
купівлі-продажу товарів №10/2012 від
16.03.2012 р. боржником.

При прийнятті рішення суд
виходив з наступного.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Відповідно до ст. 11 ЦК України, однією з
підстав виникнення зобов'язань, є,
зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України,
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини 5 ст. 626 ЦК
України, договір є відплатним, якщо
інше не встановлено договором, законом
або не випливає із суті договору.

Стаття 599 ЦК України вказує на те, що
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
інших актів цивільного законодавства,
а за відсутності таких вимог -
відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться. Аналогічні вимоги
встановлені ст. 193 ГК України.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено,
що боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

За таких обставин, суд дійшов висновку
про прострочення виконання
зобов'язання боржником, що в свою чергу
є підставою для стягнення суми боргу,
оскільки, відповідно до ч. 7 ст. 193 ГК
України, одностороння відмова від
виконання договору не допускається.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України
встановлено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

З врахуванням цих положень позивачем
правомірно нараховано 3% річних в
розмірі 3 730 грн. 81 коп.

Відповідно до ст. 553 ЦК України, за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником. Порукою може
забезпечуватися виконання
зобов'язання частково або у повному
обсязі.

Статтею 554 ЦК України встановлено, що у
разі порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Відповідно до ч. 1 ст. 543 ЦК України, у
разі солідарного обов'язку боржників
(солідарних боржників) кредитор має
право вимагати виконання обов'язку
частково або в повному обсязі як від
усіх боржників разом, так і від
будь-кого з них окремо.

Водночас, відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК
України порука припиняється після
закінчення строку, встановленого в
договорі поруки. У разі, якщо такий
строк не встановлено, порука
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання не
пред'явить вимоги до поручителя.

Як вбачається із договору поруки №2 від
16.03.2012 р., даний договір припиняється у
разі непред'явлення кредитором вимоги
до поручителя протягом одного місяця з
моменту настання строку виконання
зобов'язання боржником, відтак, позивач
повинен був пред'явити вимогу до
відповідача-1 протягом одного місяця
від дня настання строку виконання
основного зобов'язання. Строк
виконання основного зобов'язання
настав 31.08.2012 р. (за останньою поставкою
згідно накладної №ГАЛ00272408 від 01.10.2012 р.
строк виконання настав 23.10.2012 р.), проте,
позивач в межах місячного строку вимог
до відповідача-1 не пред'явив. Відтак
порука припинилася 23.11.2012 р. (згідно
останньої поставки за накладною
№ГАЛ00272408 від 01.10.2012 р.), отже позовні
вимоги до відповідача-1 є
безпідставними.

Доводи відповідача-2 не беруться судом
до уваги з огляду на наступне.

Частиною 3 ст. 15 ГПК України
встановлено, що справи у спорах за
участю кількох відповідачів
розглядаються господарським судом за
місцезнаходженням одного з
відповідачів за вибором позивача.
Позивач звернувся з позовом,
зазначивши одним з відповідачів
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Ременівський
молокозавод», місцезнаходження якого -
с.Ременів, Львівська область. Як
вбачалося з тексту позовної заяви,
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Ременівський
молокозавод» за договором поруки взяло
на себе зобов'язання відповідати перед
позивачем за виконання зобов'язань по
договору купівлі-продажу, укладеного
між позивачем та відповідачем-2. Таким
чином, при винесенні ухвали про
порушення провадження у справі, судом
було дотримано вимоги ст. 15 ГПК України.
На стадії порушення провадження по
справі суд не з'ясовує обставини
справи, а тому чинність договору поруки
№2 від 16.03.2012 р. на цій стадії не
підлягала дослідженню. Відповідно до ч.
3 ст. 17 ГПК України, справа, прийнята
господарським судом до свого
провадження з додержанням правил
підсудності, повинна бути ним
розглянута по суті і в тому випадку,
коли в процесі розгляду справи вона
стала підсудною іншому господарському
суду.

Слід також зазначити, що між позивачем
та відповідачем-2 було підписано акт
звірки розрахунків за період з 01.10.2012 р.
по 13.11.2012 р., в якому відповідачем
визнано заборгованість за отриманий
товар в розмірі 159 848 грн. 81 коп. Жодних
зауважень до вказаного акту
відповідачем-2 не було висловлено.
Також, відповідач-2 зобов'язувався
сплатити вказану заборгованість до
31.12.2012 р.

Із долученої відповідачем-2 виписки з
банківського рахунку від 24.03.2014р.
вбачається, що відповідач-2 за час від
складення вищевказаного акту звірки
розрахунків та відображення в ньому
останніх операцій щодо розрахунків між
сторонами і до порушення судом
провадження у даній справі сплатив 65 500
грн. 00 коп. В призначеннях платежу у
розрахункових документах відповідач-2
не зазначав, згідно яких саме накладних
здійснювалась оплата. Доказів сплати
решти суми заборгованості чи
повернення товару на суму
заборгованості, ні позивачем, ні
відповідачем-2 не представлено.

Як зазначено у листі Міністерства
фінансів України від 18.09.2007 р.
№31-34000-10-10/18896 відповідно до статті 10
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» для забезпечення
достовірності даних бухгалтерського
обліку та фінансової звітності
підприємства зобов'язані проводити
інвентаризацію активів і зобов'язань,
під час якої перевіряються і
документально підтверджуються їх
наявність, стан та оцінка. Об'єкти і
періодичність проведення
інвентаризації визначаються власником
(керівником) підприємства, крім
випадків, коли її проведення є
обов'язковим згідно з законодавством.
Відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України від 28 лютого 2000 року
№419 «Про затвердження Порядку подання
фінансової звітності» інвентаризація
активів та зобов'язань підприємства
обов'язково проводиться перед
складанням річної фінансової
звітності.

Порядок проведення інвентаризації
розрахунків, у тому числі дебіторської
заборгованості, визначено підпунктом
11.11 Інструкції по інвентаризації
основних засобів, нематеріальних
активів, товарно-матеріальних
цінностей, грошових коштів і
документів та розрахунків,
затвердженої наказом Міністерства
фінансів України від 11 серпня 1994 р. №69.
При інвентаризації розрахунків
підприємство-кредитор має надсилати
(передавати) дебіторам скріплені
підписом і печаткою виписки з
регістрів аналітичного обліку у формі
акта звіряння розрахунків, в яких
зазначається номер договору, дата і
сума перерахування коштів, тощо.
Дебітор повинен протягом десяти днів з
дня отримання виписок повернути
підписаний акт з підтвердженням
заборгованості або з обґрунтованими
запереченнями. В окремих випадках, коли
до кінця звітного року розбіжності
залишилися неврегульованими,
допускається відображення розрахунків
з дебіторами і кредиторами кожною з
сторін у своєму балансі в сумах, що
випливають із записів у
бухгалтерському обліку. Якщо дебітор і
кредитор не узгодять розбіжності, то
зацікавлена сторона зобов'язана
передати матеріали про такі
розбіжності для прийняття рішення до
господарського суду.

На підставі Акта звіряння розрахунків
інвентаризаційна комісія підприємства
включає до Акта інвентаризації
розрахунків з покупцями,
постачальниками та іншими дебіторами і
кредиторами дані про заборгованість,
яка підтверджена і яка не підтверджена
актами звіряння розрахунків.

Акт звіряння розрахунків разом з Актом
інвентаризації розрахунків після
рішення власника (керівника)
підприємства про регулювання
розбіжностей у даних про
заборгованість відповідно до статті 9
зазначеного Закону України є підставою
для відображення суми заборгованості у
бухгалтерському обліку відповідно до
Положення (стандарту) бухгалтерського
обліку 10 «Дебіторська заборгованість»
і Положення (стандарту)
бухгалтерського обліку 11
«Зобов'язання», затверджених наказами
Міністерства фінансів України від 8
жовтня 1999 р. №237 і від 31 січня 2000 р.
відповідно, у складі поточної,
сумнівної, безнадійної заборгованості
та інших операційних доходів.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Згідно ст. 34 ГПК України, господарський
суд приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що грунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді всіх обставин справи. Ніякі
докази не мають для суду заздалегіть
встановленої сили.

Враховуючи наведене, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги
обґрунтовані поданими доказами, а
загальна сума заборгованості, яка
підтверджена матеріалами справи та
підлягає до задоволення з
відповідача-2, становить 90 812 грн. 37 коп.
основного боргу, 3 730 грн. 81 коп. 3% річних.
В задоволенні позовних вимог до
відповідача-1 слід відмовити повністю.

Оскільки спір виник з вини
відповідача-2, судові витрати по
розгляду справи відповідно до ст. 49 ГПК
України необхідно покласти на
відповідача-2.

З огляду на викладене, керуючись ст. ст.
11, 215, 216, 218, 509, 526, 530, 546, 547, 549, 599, 610, 625, 626 ЦК
України, ст. 193, 230, 231 ГК України та ст.ст.
4, 33, 34, 35, 44, 49, 75, 80, 82, 83, 84, 85, 115, 116 ГПК
України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2, АДРЕСА_1
(ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на
користь Приватного акціонерного
товариства «Галичина», м. Радехів, вул.
Б.Хмельницького, 120, Львівська область
(ідентифікаційний код 25553579) 90 812 грн. 37
коп. основного боргу, 3 730 грн. 81 коп. 3%
річних, 1 827 грн. 00 коп. судового збору.

3. В задоволенні позовних вимог до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Ременівський
молокозавод» відмовити повністю.

4. Наказ видати згідно ст. 116 ГПК
України.

В судовому засіданні 24.04.2014 р.
оголошено вступну та резолютивну
частину рішення. Повне рішення
складено 28.04.2014 р.

Суддя
Мазовіта А.Б.