КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" травня 2014 р. Справа№ 910/1470/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Чорногуза М.Г.

суддів: Агрикової О.В.

Рудченка С.Г.

при секретарі судового засідання: Кац
О.В.,

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явились;

від відповідача: не з'явились;

розглянувши матеріали апеляційної
скарги Товариства з обмеженою
відповідальністю «Завод будівельних
матеріалів №1»

на рішення Господарського суду міста
Києва від 20 березня 2014 року,

у справі № 910/1470/14 (суддя Головатюк Л.Д.),

за позовом Малого приватного
підприємства «АТ», м. Львів,

до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Завод будівельних
матеріалів №1», м. Київ,

про стягнення 196 291,57 грн.

ВСТАНОВИВ:

МПП «АТ» звернулось до Господарського
суду міста Києва з позовною заявою до
ТОВ «Завод будівельних матеріалів №1»
про стягнення 196 291,57 грн. (т. І, а.с. 6-16).

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 20 березня 2014 року по справі №
910/1470/14 позов задоволено повністю (т. І,
а.с. 243-251).

Не погоджуючись із вказаним рішенням
місцевого господарського суду,
відповідач звернувся з апеляційною
скаргою до Київського апеляційного
господарського суду, в якій просить
скасувати рішення Господарського суду
міста Києва від 20 березня 2014 року у
справі № 910/1470/14 та прийняти нове, яким
відмовити у позові.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
оскаржуване рішення прийнято з
порушенням норм чинного законодавства,
оскільки судом першої інстанції не
взято до уваги, що відповідач
знаходиться в процесі ліквідації та
безпідставно відмовив в залишенні
позовної заяви без розгляду.

Автоматизованою системою
документообігу суду апеляційну скаргу
ТОВ «Завод будівельних
матеріалів №1» по справі № 910/1470/14
передано на розгляд судді Київського
апеляційного господарського суду
Чорногузу М.Г. Розпорядженням
Заступника голови Київського
апеляційного господарського суду
Андрієнка В.В. від 24 квітня 2014 року для
розгляду апеляційної скарги по справі
№ 910/1470/14 сформовано колегію суддів у
складі: головуючий суддя: Чорногуз М.Г.,
судді: Агрикова О.В., Рудченко С.Г.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 24 квітня 2014
року, апеляційну скаргу відповідача
прийнято до провадження та призначено
до розгляду на 13 травня 2014 року.

Представники сторін в судове засідання
13 травня 2014 року не з'явились, про час та
місце розгляду апеляційної скарги
повідомлялись належним чином, про
причину неявки суду не повідомили.
Позивач надіслав на адресу суду відзив
на апеляційну скаргу проти задоволення
якої заперечував, просив оскаржуване
рішення залишити без змін, а апеляційну
скаргу без задоволення.

Враховуючи ту обставину, що ухвалою про
прийняття апеляційної скарги до
провадження учасників процесу було
попереджено, що у разі неявки у судове
засідання їх представників, справа
буде розглянута за наявними
матеріалами, явка сторін не визнана
судом обов'язковою, а неявка
представників сторін не перешкоджає
повному, всебічному та об'єктивному
розгляду справи, колегія суддів
Київського апеляційного
господарського суду дійшла висновку
про можливість розгляду справи за
наявними матеріалами та за відсутності
представників сторін.

Згідно з частиною першою статті 99
Господарського процесуального кодексу
України, в апеляційній інстанції
справи переглядаються за правилами
розгляду цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі.
Апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 101
Господарського процесуального кодексу
України, апеляційний господарський суд
не зв'язаний доводами апеляційної
скарги і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, розглянувши наявні
матеріали, обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
юридичну оцінку фактичних обставин
даної господарської справи та повноту
їх встановлення, дослідивши
правильність застосування судом
першої інстанції норм процесуального
та матеріального права встановила
наступне.

21 січня 2013 року між МПП «АТ»
(експедитор) та ТОВ «Завод будівельних
матеріалів №1» (замовник) укладений
договір № 21/01-13 про надання
транспортно-експедиторських послуг по
перевезенню вантажу (далі - договір), (т.
І, а.с. 19-22).

Згідно п. 1.1 договору, на підставі цього
договору експедитор бере на себе
зобов'язання протягом дії договору за
рахунок та від імені замовника надати
послуги з організації перевезення
вантажу в ході надання яких своєчасно
та у повній цілісності в обумовлений
строк перевезти ввірений йому
замовником вантаж у відповідний пункт
призначення згідно з даними вказаними
в товарно-транспортній накладній та
супровідному листі (додаток № 1 до
договору), які є невід'ємною частиною
договору, а замовник зобов'язується
надати для перевезення вантаж та
сплатити за його перевезення плату
згідно з умовами договору.

В пункті 1.2. договору сторони погодили,
що при укладенні даного договору
замовник обумовлює з експедитором
умови договору, які вказуються у
товарно-транспортній накладній та
супровідному листі (додаток № 1 до
договору).

Відповідно до п. 3.1, 3.2 договору,
орієнтовна ціна послуг за всі сукупні
одноразові перевезення протягом дії
договору 500 000 грн. Оплата послуг одного
перевезення здійснюється замовником
на протязі 10 банківських днів, після
отримання оригіналів документів на
оплату.

Позивач зазначає, що в період з 24 травня
2013 року по 24 липня 2013 року включно, на
підставі договору та 35(тридцяти
п'ятьох) заявок надав відповідачу
послуги на загальну суму 182 000,00 грн.

Згідно з п.3.4. договору, після виконання
експедитором послуг, між експедитором
та замовником підписується акт
здачі-приймання робіт.

Факт надання позивачем послуг
відповідачу підтверджується
комплектом документів, якими оформлене
виконання кожної із заявок
відповідача, а саме: заявка,
товарно-транспортна накладна, акт
здачі-приймання виконаних робіт,
податкова накладна, рахунок на оплату
(копії в матеріалах справи), (т. І, а.с.
37-210).

Акти здачі-прийняття виконаних робіт
підписані сторонами без зауважень та
скріплені печатками.

Також позивач зазначає, що факт і дата
отримання відповідачем від позивача
документів на оплату підтверджується
поштовими повідомленнями про вручення
(т. І, а.с. 23-36).

Позивач зазначає, що вказані послуги
відповідачем не оплачені тому станом
на час звернення до суду у відповідача
перед позивачем існує заборгованість в
розмірі 182 000,00 грн.

За своєю правовою природою договір,
який укладений між позивачем та
відповідачем є договором
транспортного експедирування.

Відповідно до ч. 1 ст. 929 Цивільного
кодексу України: «За договором
транспортного експедирування одна
сторона (експедитор) зобов'язується за
плату і за рахунок другої сторони
(клієнта) виконати або організувати
виконання визначених договором послуг,
пов'язаних з перевезенням вантажу»

Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526, 629
Цивільного кодексу України та ст. 193
Господарського кодексу України,
договір є обов'язковим для виконання
сторонами, а зобов'язання мають
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства.

МПП «АТ» надало послуги відповідно до
умов договору, що підтверджено
товарно-транспортними накладними та
актом здачі-приймання виконаних робіт.

Відповідачем покладені на нього
зобов'язання в частині оплати за надані
послуги не виконано. Доказів сплати
заявленої позивачем заборгованості чи
спростування такої заборгованості
відповідач суду не надав.

Враховуючи наведене, колегія суддів
апеляційного господарського суду
дійшла висновку про правомірність та
обґрунтованість вимог МПП «АТ» про
стягнення заборгованості за надані
послуги, а відтак про необхідність їх
задоволення.

Також, колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
необхідність задоволення позовних
вимог в частині стягнення пені та 3%
річних.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного або неналежно виконаного
зобов'язання (ч.4 ст. 549 ЦК України).

Пунктом 4.8 договору встановлено, що у
разі порушення термінів оплати послуг
замовник оплачує виконавцю пеню в
розмірі 0,5% від суми боргу за кожний
календарний день прострочення платежу.

Згідно ст. 343 ГК України Платник
грошових коштів сплачує на користь
одержувача цих коштів за прострочку
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін, але не
може перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Позивач здійснив розрахунок пені у
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ.

Провівши повторний математичний
розрахунок за допомогою «калькулятора
підрахунку ЛІГА:ЗАКОН», колегія суддів
київського апеляційного
господарського суду погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
сума 3% річних, яка підлягає до
стягнення становить 2 821,75 грн. та сума
пені 11 469,82 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги
скаржник зазначає, що судом першої
інстанції не взято до уваги, що
відповідач знаходиться в процесі
ліквідації та безпідставно відмовив в
залишенні позовної заяви без розгляду.

Колегія суддів Київського
апеляційного господарського суду
зазначає, що ст. 81 ГПК України містить
підстави залишення позову без
розгляду. Знаходження відповідача в
процесі ліквідації не може бути
підставою залишення позову без
розгляду.

Пунктом 1 частини 1 статті 110 ЦК України
встановлено, що юридична особа
ліквідується за рішенням її учасників
або органу юридичної особи,
уповноваженого на це установчими
документами, в тому числі у зв'язку із
закінченням строку, на який було
створено юридичну особу, досягненням
мети, для якої її створено, а також в
інших випадках, передбачених
установчими документами.

Згідно з наданою до апеляційної скарги
копією Протоколу № 28/11/13 загальних
зборів учасників ТОВ «Завод
будівельних матеріалів №1» вирішено
провести ліквідацію товариства, та
встановлено строк для ліквідації 3
місяці (т. ІІ, а.с. 13).

Статтями 111 та 112 ЦК України
встановлений порядок ліквідації
юридичної особи та задоволення вимог
кредиторів.

Частиною 2 112 ЦК України встановлено, що
черговість задоволення вимог
кредиторів за договорами страхування
визначається законом.

У разі відмови ліквідаційної комісії у
задоволенні вимог кредитора або
ухилення від їх розгляду кредитор має
право протягом місяця з дати, коли він
дізнався або мав дізнатися про таку
відмову звернутися до суду із позовом
до ліквідаційної комісії. За рішенням
суду вимоги кредитора можуть бути
задоволені за рахунок майна, що
залишилося після ліквідації юридичної
особи.

Вимоги кредитора, заявлені після
спливу строку, встановленого
ліквідаційною комісією для їх
пред'явлення, задовольняються з майна
юридичної особи, яку ліквідовують, що
залишилося після задоволення вимог
кредиторів, заявлених своєчасно.

Вимоги кредиторів, які не визнані
ліквідаційною комісією, якщо кредитор
у місячний строк після одержання
повідомлення про повну або часткову
відмову у визнанні його вимог не
звертався до суду з позовом, вимоги, у
задоволенні яких за рішенням суду
кредиторові відмовлено, а також вимоги,
які не задоволені через відсутність
майна юридичної особи, що ліквідується,
вважаються погашеними.

Колегія суддів зазначає, що закон не
містить заборони звертатись до суду з
вимогою про погашення заборгованості у
разі перебування товариства в процесі
ліквідації. Також законодавством не
передбачено, що у разі ліквідації
платоспроможної юридичної особи,
звернення з вимогою про стягнення
боргу проводиться виключно в межах
процедури ліквідації.

У відповідності з пунктом 4 частини
третьої статті 129 Конституції України
та статтею 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Виходячи з вищевикладеного колегія
суддів зазначає, що скаржник не надав
суду достатніх доказів в розумінні
статті 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України, які б
могли стати підставою для задоволення
апеляційної скарги.

Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду стосовно встановлених
обставин і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

З огляду на вищевикладене колегія
суддів апеляційного господарського
суду дійшла висновку, що місцевий
господарський суд виконавши всі вимоги
процесуального закону і всебічно
перевіривши обставини, вирішив спір у
відповідності з нормами матеріального
права, в рішенні господарського суду
міста Києва повно відображені
обставини, що мають значення для даної
справи, висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними доказами
дослідженими в судовому засіданні.

Рішення господарського суду міста
Києва від 20 березня 2014 року, по справі №
910/1470/14 підлягає залишенню без змін.

Апеляційна скарга ТОВ «Завод
будівельних матеріалів №1» на рішення
господарського суду міста Києва від 20
березня 2014 року, задоволенню не
підлягає.

Керуючись ст.ст. 99, 101, п. 1 ч. 1 ст. 103, ст. 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю «Завод
будівельних матеріалів №1» на рішення
господарського суду міста Києва від 20
березня 2014 року по справі № 910/1470/14
залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду
міста Києва від 20 березня 2014 року по
справі № 910/1470/14 залишити без змін.

3. Справу № 910/1470/14 повернути до
господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного господарського
суду набирає законної сили з дня її
прийняття. Постанову Київського
апеляційного господарського суду
протягом двадцяти днів може бути
оскаржено до Вищого господарського
суду України у порядку, передбаченому
ст. 109 ГПК України.

Головуючий суддя
М.Г. Чорногуз

Судді
О.В. Агрикова

С.Г. Рудченко