м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/2507/14 29.04.14За позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Тусмо"
до Міністерства
Третя особа, яка Державна
казначейська служба України
не заявляє самостійних
про стягнення 461 001,60 грн.
Суддя Бондаренко Г. П.
Представники сторін:
Від позивача Репіков А. В. (дов.
б/н від 10.03.2014 року);
Смолинець Л. П. (дов.
б/н від 10.03.2014 року)
Від відповідача Кривошея Д. А. (дов.
№ 220/501/д від 29.10.2013 року)
Від третьої особи не з'явився
Відповідно до ст. 85 ГПК України в
судовому засіданні 29.04.2014 р. оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Тусмо" (далі за
текстом - позивач) звернулось до
Господарського суду міста Києва з
позовною заявою до Міністерства
оборони України (далі за текстом -
відповідач) про стягнення основної
заборгованості у розмірі 461 001,60 грн. за
договором № 286/3/13/4 від 25.04.2013 року, а
також судових витрат.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 19.02.2014 року позовну заяву
прийнято до розгляду, порушено
провадження у справі № 910/2507/14, розгляд
справи призначено на 25.03.2014 року, до
участі у справі залучено у якості
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на стороні
відповідача - Державну казначейську
службу України.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 25.03.2014 року розгляд справи в
порядку ст. 77 ГПК України розгляд
справи відкладено на 15.04.2014 року.

Розпорядженням Голови Господарського
суду міста Києва від 15.04.2014 року, у
зв'язку з перебуванням судді
Бондаренко Г.П. у відпустці, справу №
910/2507/14 передано для розгляду судді
Сіваковій В. В.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 15.04.2014 року справу № 910/2507/14
прийнято до провадження судді
Сівакової В. В., розгляд справи
призначено на 29.04.2014 року.

Розпорядженням В. о. Голови
Господарського суду міста Києва від
29.04.2014 року, у зв'язку з виходом судді
Бондаренко Г.П. з відпустки, справу №
910/2507/14 передано для розгляду судді
Бондаренко Г. П. та прийнято до її
провадження.

25.04.2014 року через відділ канцелярії
Господарського суду міста Києва
представником позивача подано заяву на
виконання вимог ухвали суду від 15.04.2014
року

В судове засідання 29.04.2014 року
представники сторін в судове засідання
з'явились, представник третьої особи не
з'явився про причини неявки суд не
повідомив, про час та місце розгляду
справи був повідомлений належним
чином.

Представником відповідача в судовому
засіданні подано відзив на позовну
заяву.

Позовні вимоги мотивовані неналежним
виконанням з боку відповідача його
зобов'язань за договором № 286/3/13/4 про
поставку для державних потреб
матеріально-технічних засобів речової
служби (за кошти державного бюджету)
від 25.04.2013 року в частині оплати
поставленого товару.

Відповідач надав відзив на позовну
заяву, відповідно якого зазначив, п. 4.1.
договору укладеного між сторонами
визначено, що розрахунки за фактично
поставлений товар здійснюється
протягом 90 банківських днів (за умови
надходження бюджетних коштів на
рахунок Міністерства оборони України
за даним кодом випадків). Відповідачем
було підготовлено та направлено до
Державної казначейської служби
документи на оплату взятих зобов'язань,
які були зареєстровані 23.07.2013 року та
взяті на облік, проте з невідомих
відповідачу причин органами державної
казначейської служби не були погашені,
а відповідні документи повернуто
відповідачу без виконання. У лютому 2014
року відповідачем повторно направлено
документи на оплату зобов'язань, які
були зареєстровані 28.02.2014 року, однак на
момент розгляду справи бюджетне
зобов'язання відповідача залишилось
неоплаченим виключно з вини Державної
казначейської служби України. На думку,
відповідача ним були здійснені всі
вичерпні заходи для належного
виконання договірних зобов'язань, на
підставі чого відповідач просить суд
відмовити у задоволенні позовних
вимог.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, всебічно і повно
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

25 квітня 2013 року між відповідачем, як
замовником та позивачем, як
постачальником укладено договір №
286/3/13/11 про поставку для державних
потреб матеріально - технічних засобів
речової служби (за кошти Державного
бюджету України) (далі за текстом -
договір), відповідно до п. 1.1. якого
постачальник зобов'язується у 2013 році
поставити замовнику одяг верхній з
тканини чоловічий та хлопчачий - кітель
та штани для: ліцеїстів з тканини
камвольної чорного кольору „Беркут"
(далі за текстом - товар), а відповідач
повинен був забезпечити приймання та
оплату товару в асортименті, кількості,
у строки (терміни) і виключно за цінами
згідно положень договору. Платіжні
зобов'язання замовника виникають при
наявності відповідного бюджетного
призначення (бюджетного асигнування)
на 2013 рік.

Додатком до договору від 25.04.2013 року
сторони погодили строк поставки товару
до 27.06.2013 року 480 комплектів згідно
Ростовки.

На виконання умов договору позивач
здійснив поставку товару на загальну
суму 461 001,60 грн., що підтверджується
видатковою накладною № 77 від 19.06.2013
року, підписаною та скріпленою
печатками позивача та відповідача.

Прийняття товару підтверджується
належним чином завіреними і
підписаними актом приймального
контролю якості № 2 від 17 червня 2013
року, що також засвідчено у
Повідомленні-підтвердженні на
отримання та оприбуткування за
бухгалтерським обліком матеріальних
цінностей, оплачених у
централізованому порядку № 87 від 10.07.2013
року.

Відповідачу був виставлений рахунок на
оплату за отриманий товар № 69 від 19.06.2013
року на загальну суму 461001,60 (чотириста
шістдесят одна тисяча одна гривень) 60
копійок.

Відповідно до п. 4.1 договору розрахунки
за фактично поставлений товар
проводяться протягом 90 банківських
днів (за умов надходження бюджетних
коштів на рахунок Міністерства Оборони
України за даним кодом видатків) з дати
надання постачальником замовнику
належним чином оформленого рахунку -
фактури на поставлений товар,
підписаний керівником та головним
бухгалтером постачальника.

Згідно пункту 4.2 договору до рахунку
фактури додаються акт приймального
контролю (якості) товару, на якому
повинен бути оригінал підпису
одержувача замовника, засвідчений
печаткою, який підтверджує одержання
товару, видаткова накладна
постачальника, повідомлення
підтвердження, що сторонами було
виконано та в матеріалах справи наявні
відповідні докази..

За твердженням позивача відповідач у
строк визначений договором оплату за
поставлений товар не здійснив.

Відповідачем, як вбачається із
матеріалів справи, було підготовлено
та направлено до Державної
казначейської служби документи на
оплату взятих за договором зобов'язань,
які 23.07.2013 року були зареєстровані
Державною казначейською службою
України та взяті на облік, проте не були
погашені. У лютому 2014 року відповідачем
повторно до органів державної
казначейської служби направлено
документи на оплату зобов'язань
відповідача за договором, які 28.02.2014
року були зареєстровані Державною
казначейською службою України та взяті
на облік.

Під час розгляду справи відповідач
здійснив часткову оплату поставленого
товару на 55 369, 92 грн., що
підтверджується банківською випискою
від 22.04.2014 року.

Доказів повної оплати поставленого по
договору товару матеріали справи не
містять.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд вважає, що
провадження щодо стягнення з
відповідача основної заборгованості
за договором в розмірі 55 369, 92 грн.
підлягає припиненню відповідно до п. 1-1
ч. 1 ст. 80 ГПК України, інші позовні
вимоги, в частині стягнення 405631, 68 грн.
основної заборгованості підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Договір 286/3/13/4 про поставку для
державних потреб
матеріально-технічних засобів речової
служби (за кошти державного бюджету)
від 25.04.2013 року є договором поставки, а
відтак у відповідній частині між
сторонами виникли правовідносини, які
підпадають під правове регулювання
Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для
виникнення у його сторін господарських
зобов'язань, а саме
майново-господарських зобов'язань
згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського
кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509
Цивільного кодексу України, і згідно
ст. 629 Цивільного кодексу України є
обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 655 ЦК України за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Поряд з цим, стаття 712 ЦК України
регулює відносини, що виникають із
договору поставки. Так, за договором
поставки продавець (постачальник), який
здійснює підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 712 ЦК України
до договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін. Законом можуть бути
передбачені особливості регулювання
укладення та виконання договорів
поставки, у тому числі договору
поставки товару для державних потреб.

Як встановлено судом, позивачем у
відповідності до вимог чинного
законодавства та умов договору
поставлено відповідачу товар на суму 461
001, 60 грн., що підтверджується
матеріалами справи.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 212 ЦК України, особи,
які вчиняють правочин, мають право
обумовити настання або зміну прав та
обов'язків обставиною, щодо якої
невідомо, настане вона чи ні
(відкладальна обставина).

Як встановлено судом, при укладанні
договору сторони погодили, що
розрахунки за фактично поставлений
товар проводяться протягом 90
банківських днів (за умов надходження
бюджетних коштів на рахунок
Міністерства Оборони України за даним
кодом видатків) з дати надання
постачальником замовнику належним
чином оформленого рахунку - фактури на
поставлений товар, підписаний
керівником та головним бухгалтером
постачальника.

Матеріалами справи підтверджено
часткову оплату товару поставленого по
договору на суму 55369, 92 грн., (виписка з
рахунку позивача за 22.04.2014 року) що
свідчить про надходження бюджетних
коштів на рахунок Міністерства Оборони
України за даним кодом видатків (2101020),
тобто настання обставини, якою сторони
обумовили настання обов'язку
відповідача по оплаті поставленого за
договором товару.

Відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України
господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо відсутній
предмет спору. Згідно п. 4.4. Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції"
господарський суд припиняє
провадження у справі у зв'язку з
відсутністю предмета спору (пункт 1-1
частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у
випадку припинення існування предмета
спору (наприклад, сплата суми боргу,
знищення спірного майна, скасування
оспорюваного акта державного чи іншого
органу тощо), якщо між сторонами у
зв'язку з цим не залишилося
неврегульованих питань.

Враховуючи, що відповідачем сплачено
основний борг за договором за
поставлений товар, що підтверджується
матеріалами справи, між сторонами
відсутній спір щодо стягнення 55369, 92
грн. основного боргу, відповідно
провадження по справі в цій частині
підлягає припиненню.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. При цьому, до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
ЦК України з урахуванням особливостей,
передбачених ГК України.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

В силу ст. 599 ЦК України зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином.

Частина 1 ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України
передбачає, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Доказів на підтвердження
сплати заборгованості у розмірі 405 631, 68
грн. відповідачем суду не надано.

Факт наявності боргу у відповідача
перед позивачем за договором в сумі 405
631, 68 грн. належним чином доведений,
документально підтверджений і
відповідачем не спростований, строк
оплати товару, у відповідності до п. 4.1.
договору є таким, що настав, а тому
позовні вимоги в частині стягнення з
відповідача 405 631, 68 грн. основного
боргу підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий
збір покладається у спорах, що
виникають при виконанні договорів та з
інших підстав, - на сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.

Якщо спір виник внаслідок неправильних
дій сторони, господарський суд має
право покласти на неї судовий збір
незалежно від результатів вирішення
спору.

При цьому, відповідно до п. 4.7. Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 21.02.2013 року за № 7
передбачено, що частиною другою статті
49 ГПК передбачено, що в разі коли спір
виник внаслідок неправильних дій
сторони, господарський суд має право
покласти на неї судовий збір незалежно
від результатів вирішення спору.
Зазначена норма виступає
процесуальною санкцією, яка
застосовується господарським судом
незалежно від того, чи заявлялося
відповідне клопотання заінтересованою
стороною.

У такому застосуванні суду слід
виходити з широкого розуміння даної
норми, маючи на увазі, що передбачені
нею наслідки можуть наставати і в разі
неправомірної бездіяльності винної
особи, яка не вжила заходів до
поновлення порушених нею прав і
законних інтересів іншої особи
(зокрема, ухилялася від задоволення її
заснованих на законі вимог), що змусило
останню звернутися за судовим
захистом. Так, якщо зменшення позивачем
розміру позовних вимог пов'язане з
частковим визнанням та задоволенням
позову відповідачем після подання
позову, то судовий збір у відповідній
частині покладається на відповідача.
Або у разі коли в позові відмовлено, але
з обставин справи вбачається, що спір
доведено до судового розгляду
внаслідок ухилення відповідача від
розгляду претензії позивача, якщо вона
пред'являлася (статті 6 - 8 ГПК), то
судовий збір також покладається на
відповідача.

Враховуючи, що вини відповідача в
невиконанні ним своїх зобов'язань за
договором суд не вбачає, оскільки ним
вчинено всі передбачені договором дії
для здійснення оплати наявної
бюджетної заборгованості, що станом
на момент винесення рішення по справі
заборгованість не сплачена не з вини
відповідача (при цьому наявне
невиконання зобов'язань по
перерахуванню коштів третьою особою),
та одночасно приймаючи до уваги, що
позивач при зверненні до суду з позовом
у лютому 2014 року не пересвідчився
достеменно в настанні обставини, що
зумовлює настання обов'язку
відповідача по оплаті товару та
наявності вини відповідача, суд дійшов
висновку про покладення витрат по
оплаті судового збору на сторін
порівну.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись
ст. ст. 4, 49, 75, 80, 82-85 ГПК України,
Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Провадження у справі в частині
стягнення з відповідача основної
заборгованості за договором в розмірі
55 369, 92 грн. припинити.

2. Позовні вимоги в іншій частині
задовольнити.

3. Стягнути з Міністерства оборони
України (03168, М.Київ, Повітрофлотський
проспект,6; ; в
порядку визначеному законом) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Тусмо" (10006, м.
Житомир, вул. Денишівська,4; ) 405 631 (чотириста п'ять тисяч
шістсот тридцять одну) грн. 68 коп.
основного боргу та 4 610 (чотири тисячі
шістсот десять) грн. 02 коп. витрат по
оплаті судового збору.

4. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

5. Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 08.05.2014 р.

Суддя
Г.П.
Бондаренко