КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" травня 2014 р. Справа№ 910/24631/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сітайло Л.Г.

суддів: Калатай Н.Ф.

Баранця О.М.

при секретарі: Богатчук К.І.

за участю представників сторін:

від позивача - Мірошник М.М.

від відповідача - Куркіна І.В.

Федорчук Х.В.

розглянувши матеріали апеляційної
скарги Публічного акціонерного
товариства "Акціонерна компанія
"Київводоканал" на рішення
Господарського суду міста Києва від
17.02.2014 року (суддя Сташків Р.Б.)

за позовом Публічного
акціонерного товариства "Акціонерна
компанія

"Київводоканал"

до Комунального
підприємства "Індустріальне"
Солом'янської

районної в місті Києві
державної адміністрації

про стягнення 643696,73 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста
Києва 17.12.2014 року по справі №910/24631/13
позовні вимоги задоволено частково.
Стягнути з Комунального підприємства
"Індустріальне" Солом'янської районної
в місті Києві державної адміністрації
на користь Публічного акціонерного
товариства "Акціонерна компанія
"Київводоканал" 76,84 грн. - пені, 581,90 грн. -
штрафу, 16,26 грн. - 3% річних та 13,50 грн. -
судового збору.

Не погоджуючись з вищезазначеним
рішенням, позивач звернувся до
Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
вищезазначене рішення та прийняти
нове, яким задовольнити позовні вимоги
в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної
скарги апелянт зазначив, що при
ухваленні оскаржуваного рішення судом
першої інстанції порушено та
неправильно застосовано норми
матеріального та процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 01.04.2014 року
прийнято апеляційну скаргу до
провадження та призначено до розгляду
05.05.2014 року.

08 квітня 2014 року, через відділ
документального забезпечення суду, від
представника відповідача надійшли
заперечення на апеляційну скаргу.

В судове засідання 20.01.2014 року з'явились
представники позивача та відповідача.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримав доводи, викладені
в апеляційній скарзі, та просив
скасувати оскаржуване рішення
Господарського суду міста Києва від
17.02.2014 року.

Представники відповідача в судовому
засіданні заперечили проти доводів,
викладених в апеляційній скарзі, та
просили залишити без змін оскаржуване
рішення Господарського суду міста
Києва від 17.02.2014 року.

Відповідно до ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд, за наявними у справі
та додатково поданими доказами,
повторно розглядає справу. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги та
перевіряє законність та
обґрунтованість рішення
господарського суду у повному обсязі.

Статтею 99 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що в апеляційній
інстанції справи переглядаються за
правилами розгляду цих справ у першій
інстанції з урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі.
Апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

Дослідивши доводи апеляційної скарги,
заслухавши пояснення представників
позивача та відповідача, перевіривши
матеріали справи та проаналізувавши,
на підставі встановлених фактичних
обставин справи, правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства, апеляційний
господарський суд встановив наступне.

01 квітня 2008 року між Відкритим
акціонерним товариством "Акціонерна
компанія "Київводоканал"
(правонаступником якого є Позивач,
постачальник) та Відповідачем (абонент)
укладено договір № 08209-А/2-09 (далі -
Договір).

Відповідно до умов Договору
постачальник зобов'язується надавати
абоненту послуги з постачання питної
води та на підставі пред'явленого
абонентом дозволу на скид стічних вод у
систему каналізації м. Києва (дозвіл)
приймати від нього стічні води у
систему каналізації м. Києва,
відповідно до правил приймання стічних
вод підприємств у систему каналізації
м. Києва (місцеві правила приймання). В
свою чергу, абонент зобов'язується
здійснювати своєчасну оплату наданих
йому постачальником послуг на умовах
цього договору, дотримуватися порядку
користування питною водою з
комунальних водопроводів і приймання
стічних вод, що встановлені правилами
користування системами
централізованого комунального
водопостачання та водовідведення в
містах та селищах України,
затверджених наказом
Держжитлокомунгоспу України від 01.07.1994
року № 65 (правила-1), правилами
приймання стічних вод підприємств у
комунальні та відомчі системи
каналізації населених пунктів України,
затверджених наказом Державного
комітету будівництва, архітектури та
житлової політики України від 19.02.2002
року № 37 (правила приймання), а також
дотримуватись норм, визначених іншими
нормативними актами, що регулюють
правовідносини, які виникають за цим
договором.

Правила-1 втратили чинність з
прийняттям Міністерством з питань
житлово-комунального господарства
України наказу від 27.06.2008 року № 190, яким
затверджено Правила користування
системами централізованого
комунального водопостачання та
водовідведення в населених пунктах
України (правила-2).

Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону України „Про
житлово-комунальні послуги" від 24.06.2004
року № 1875-IV централізоване постачання
холодної та гарячої води,
водовідведення відносяться до
комунальних послуг.

Відповідно до ст. 16 Закону України „Про
житлово-комунальні послуги"
встановлено, що порядок надання
житлово-комунальних послуг, їх якісні
та кількісні показники мають
відповідати умовам договору та вимогам
законодавства.

Статтею 19 Закону України „Про питну
воду та питне водопостачання" від 10.01.2002
року № 2918-III передбачено, що послуги з
питного водопостачання надаються
споживачам підприємством питного
водопостачання на підставі договору,
зокрема з підприємствами, установами,
організаціями, що безпосередньо
користуються централізованим питним
водопостачанням.

Згідно з п. 2.1 Правил-2, договірні
відносини щодо користування системами
централізованого комунального
водопостачання та водовідведення
здійснюються виключно на договірних
засадах відповідно до Законів України
„Про питну воду та питне
водопостачання" та „Про
житлово-комунальні послуги"

Пунктом 2.1.1. Договору передбачено, що
обсяг води подається Позивачем та
використовується Відповідачем,
визначається за показаннями
водолічильників, зареєстрованих
Позивачем.

Кількість стічних вод, які надходять у
каналізацію, визначається за кількістю
води, що надходить із комунального
водопроводу та інших джерел
водопостачання, згідно із показниками
лічильників води (п. 2.1.4 Договору).

Відповідно до п. 2.2.2 Договору, оплата
вартості послуг здійснюється
Відповідачем щомісячно у
безготівковій формі у десятиденний
термін з дня направлення Позивачем
розрахункового документу до
банківської установи Відповідача.

Пунктом 2.2.3 Договору встановлено, що в
разі неотримання від Позивача
поточного щомісячного розрахункового
документу, Відповідач здійснює оплату
вартості наданих йому послуг, не
пізніше 5-го числа наступного місяця,
платіжним дорученням, виходячи з
діючого тарифу та фактичної кількості
спожитої води.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги,
позивач зазначає, що за період з 01
квітня 2013 року по 30 вересня 2013 року (за
кодом 8-909), відповідачу надано послуги з
водопостачання та водовідведення на
загальну суму 4012110,81 грн., проте, в
порушення умов Договору, відповідач
неналежним чином виконав свої
зобов'язання в частині повної та
своєчасної оплати вартості спожитих
послуг, внаслідок чого виникла
заборгованість в розмірі 590591,36 грн. (з
урахуванням перерахунків на суму 8608,26
грн. у травні 2013 року за кодами 9-1570, 9-1653
та 9-1654).

Факт надання послуг на зазначену суму
підтверджується доданими до
матеріалів справи актами зняття
показань з приладів обліку.

Пунктом 3.13 правил-2 визначено, що
суб'єкти господарювання, в яких теплові
пункти (котельні) перебувають на
балансі або яким вони передані в
управління, повне господарське
відання, користування, концесію,
здійснюють розрахунки з виробником на
основі укладених договорів за весь
обсяг питної води, яка відпущена з
систем водопостачання і використана на
потреби гарячого водопостачання та
інші потреби, а також розраховуються за
власний обсяг водовідведення. Обсяг
питної води, поданої до теплових
пунктів (котелень), фіксується засобами
обліку, які встановлені на межі
балансової належності. Обсяг гарячого
водопостачання, переданий споживачам
виконавцем послуг з постачання гарячої
води, враховується в загальному обсязі
стічних вод споживачів та оплачується
ним за договором з виробником на
підставі показів засобів обліку або в
порядку, обумовленому договором.

Місцевим господарським судом
встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що на балансі
відповідача не знаходиться теплових
пунктів (котелень), а вони знаходяться
на балансі ПАТ „Київенерго".

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів погоджується з висновком
місцевого господарського суду, що
відповідно до приписів чинного
законодавства відповідач не має
обов'язку оплачувати питну воду, яка
використовується для приготування
гарячої води.

Позивачем не доведено, що ним були
встановлені з відповідачем відповідні
відносини щодо постачання води, яка
використовується для виготовлення
гарячої води.

Крім того, за правилами статті 19 Закону
України "Про питну воду та питне
водопостачання" послуги з питного
водопостачання надаються споживачам
підприємством питного водопостачання
на підставі договору, а частиною 1
статті 19 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги"
передбачено, що відносини між
учасниками договірних відносин у сфері
житлово-комунальних послуг
здійснюються виключно на договірних
засадах.

Згідно зі статтею 173 ГК України
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управлена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до статей 11, 626 Цивільного
кодексу України договір є підставою
виникнення цивільних прав та
обов'язків.

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу
України визначено, що зміст договору
становлять умови, визначені на розсуд
сторін і погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Відповідно до статей 901, 903 ЦК України,
за договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони надати
послугу, яка споживається в процесі
вчинення певної дії або здійснення
певної діяльності, а замовник
зобов'язується оплатити виконавцеві
зазначену послугу, якщо інше не
встановлено договором.

Місцевим господарським судом
встановлено, що Договір укладений між
позивачем та відповідачем на
постачання питної води, тобто холодної
води. Належних та допустимих доказів, в
розумінні статті 34 ГПК України, на
підтвердження укладення з
відповідачем договорів на постачання
води, що йде на підігрів позивачем не
надано.

На підставі вищевикладеного колегія
суддів погоджується з висновком
місцевого господарського суду про те,
що позовні вимоги про стягнення з
відповідача боргу, який виник
внаслідок нарахування позивачем плати
за послуги постачання холодної води
для виготовлення гарячої води
задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного
кодексу України боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 218 ГК України підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Умовами п. 4.2 договору передбачено, що
за несвоєчасну оплату послуг абонент
сплачує пеню у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ від несплаченої
суми за кожний день прострочення.

За безпідставну відмову оплатити
направлений рахунок, або вимогу щодо
оплати, абонент сплачує постачальнику
штраф у розмірі 5 % від суми, яку
відмовилися сплатити. Сплата штрафу не
звільняє абонента від обов'язку
оплатити рахунок постачальника (п. 4.6.
договору).

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник
не звільняється від відповідальності
за неможливість виконання грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

При здійснені розрахунку місцевого
господарського суду щодо
заборгованості Відповідача з оплати
наданих по Договору послуг з
постачання питної води та
водовідведення судом взято до уваги, що
кошти надходили саме за Договором в
рахунок оплати передбачених ним
послуг, а також віднесені позивачем в
рахунок оплати за Договором, і не
повертались назад як безпідставно
набуті.

Відтак, колегія суддів погоджується з
висновком місцевого господарського
суду, що Відповідач не має
заборгованості перед Позивачем за
надані останнім послуги за Договором
із постачання питної води та приймання
стічних вод. В той же час, судом
встановлено що відповідач порушив
зобов'язання щодо внесення плати за
використану питну воду за травень 2013
року, а отже прострочив виконання
зобов'язання, внаслідок чого виникли
правові наслідки у вигляді стягнення
76,84 грн. - пені, 581,90 грн. - штрафу та 16,26
грн. - 3% річних.

Статтями 33, 34, 43 ГПК України
передбачено, що судочинство у
господарських судах здійснюється на
засадах змагальності, сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний
господарський суд приходить до
висновку, що судом першої інстанції
повно, всебічно та об'єктивно з'ясовано
обставини справи, рішення ухвалено
відповідно до норм матеріального та
процесуального права, в зв'язку з чим
відсутні підстави для задоволення
апеляційної скарги Публічного
акціонерного товариства "Акціонерна
компанія "Київводоканал" та скасування
рішення Господарського суду міста
Києва від 17.02.2014 року.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 49, 99, 101 - 103, 105 Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Акціонерна
компанія "Київводоканал" залишити без
задоволення, а рішення Господарського
суду міста Києва від 17.02.2014 року по
справі №910/24631/13 - без змін.

Матеріали справи №910/24631/13 повернути до
Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
господарського суду України.

Головуючий суддя
Л.Г. Сітайло

Судді
Н.Ф. Калатай

О.М. Баранець

Повний текст постанови виготовлено та
підписано 08.05.2014 року