м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/1650/14 28.04.14
За позовом Приватного акціонерного
товариства «Українська страхова
до Відкритого акціонерного товариства
«Національна акціонерна страхова
про стягнення 49 490, 00 грн.
Суддя Пригунова А.Б.
від позивача: Бондар О.П.
від відповідача: не з'явились
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Приватне акціонерне товариство
«Українська страхова група»
звернулось до Господарського суду
міста Києва з позовом до Відкритого
акціонерного товариства «Національна
акціонерна страхова компанія «Оранта»
про стягнення 49 490,00 грн. в порядку
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 07.02.2014 р. порушено провадження
у справі № 910/1650/14 та призначено її до
розгляду у судовому засіданні на 12.03.2014
р. за участю представників сторін, яких
зобов'язано надати суду певні
Розпорядженням Голови Господарського
суду міста Києва від 12.03.2014 р. у зв'язку з
відпусткою Пригунової А.Б. справу №
910/1650/14 передано судді Морозову С.М. для
подальшого розгляду.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 12.03.2014 р. справу призначено до
розгляду у судовому засіданні на 28.04.2014
Розпорядженням В.о. Голови
Господарського суду міста Києва від
28.04.2014 р. у зв'язку з виходом судді
Пригунової А.Б. із відпустки, справу №
910/1650/14 передано їй для подальшого
У даному судовому засіданні
представник позивача підтримав
заявлені вимоги та просив позов
Представник відповідача на виклик суду
не з'явився, про поважні причини неявки
суд не повідомив.
При цьому суд відзначає, що ухвали суду
направлялась відповідачу на вказану в
позовній заяві та витязі з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців адреси та
отримані представником відповідача,
про що свідчить підпис останнього на
повідомленні про вручення поштового
При цьому в п. 3.9.1. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" зазначається, що у
разі якщо ухвалу про порушення
провадження у справі було надіслано за
належною адресою (тобто повідомленою
суду стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.
Приймаючи до уваги, що учасники
провадження у справі були належним
чином повідомлені про дату та час
судового засідання, враховуючи, що
матеріали справи містять достатньо
документів для розгляду справи по суті,
та зважаючи на те, що від учасників
провадження не надходило будь-яких
клопотань, в тому числі, про
відкладення розгляду справи, суд
вважає, що неявка у судове засідання
представника відповідача не є
перешкодою для прийняття рішення у
даній справі.
Відповідно до ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України, якщо
відзив на позовну заяву і витребувані
господарським судом документи не
подано, справу може бути розглянуто за
наявними в ній матеріалами.
Відповідно до ст. 82 Господарського
процесуального кодексу України
рішення у даній справі прийнято у
нарадчій кімнаті за результатами
оцінки доказів, поданих позивачем,
оригінали яких оглянуто у судовому
засіданні.

У судовому засіданні 28.04.2014 р. на
підставі ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.02.2011 р. між Приватним акціонерним
товариством «Українська страхова
група» та Приватним підприємством
«Віп-Рент» укладено договір № 28-0199-1605-102
добровільного страхування ризиків,
пов'язаних з експлуатацією наземного
транспортного засобу - автомобіля
«Шкода», державний номер НОМЕР_1,
пов'язані з його експлуатацією, та
зобов'язався здійснити виплату
страхового відшкодування у разі
настання страхового випадку.

Термін дії договору встановлено 12
місяців з моменту прийняття на
страхування транспортного засобу.

05.06.2012 р. на автошляху
«Знам'янка-Луганськ-Ізварино» сталась
дорожньо-транспортна пригода за участю
автомобіля «Шкода», державний номер
НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4, а також
транспортного засобу «ВАЗ-21099»,
державний номер НОМЕР_2, під керуванням
водія ОСОБА_5, в результаті якої було
пошкоджено застрахований Приватним
акціонерним товариством «Українська
страхова група» автомобіль «Шкода»,
державний номер НОМЕР_1.

У відповідності до постанови
Селидівського міського суду Донецької
області від 26.06.2012 р. ОСОБА_5 визнано
винним у вчинення правопорушення та
притягнуто до адміністративної
відповідальності у вигляді накладення
штрафу.

Як зазначається у звіті № 5007 від 09.07.2012
р. про оцінку автомобіля «Шкода»,
державний номер НОМЕР_1, наданим
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Асистанська
компанія «Українська служба допомоги»,
вартість відновлювального ремонту
вказаного автомобіля становить 91 800, 32
грн.

Відповідно до страхового акту №
ДККА-17800 від 03.08.2012 р. сума страхового
відшкодування власнику автомобіля
«Шкода», державний номер НОМЕР_1
становить 93 810, 83 грн.

Платіжним дорученням № 9295 від 06.08.2012 р.
Приватне акціонерне товариство
«Українська страхова група»
перерахувало на користь власника
автомобіля «Шкода», державний номер
НОМЕР_1 страхове відшкодування у сумі 93
810, 83 грн.

Судом встановлено, що цивільно-правова
відповідальність водія за шкоду,
заподіяну життю, здоров'ю, майну
третіх осіб під час експлуатації
наземного транспортного засобу -
автомобіля «ВАЗ-21099», державний номер
НОМЕР_2, застрахована Відкритим
акціонерним товариством «Національна
акціонерна страхова компанія «Оранта»
за полісом обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів № АВ/0761340, який був чинним
станом на момент дорожньо-транспортної
пригоди з лімітом відповідальності 50
000, 00 грн.

10.10.2012 р. позивач звернувся до
Відкритого акціонерного товариства
«Національна акціонерна страхова
компанія «Оранта» із заявою про
виплату страхового відшкодування за
полісом АВ/0761340 в межах ліміту
відповідальності, встановленого
вказаним полісом.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги,
Приватне акціонерне товариство
«Українська страхова група» зазначає,
що у зв'язку з тим, що ним було здійснено
виплату страхового відшкодування
власнику пошкодженого автомобіля
«Шкода», державний номер НОМЕР_1,
позивач відповідно до ст.ст. 993, 1191
Цивільного кодексу України та ст. 27
Закону України «Про страхування»,
набув право зворотної вимоги до осіб,
відповідальних за завдану шкоду. Тож,
враховуючи, що цивільно-правова
відповідальність за шкоду перед
третіми особами, завдану внаслідок
експлуатації легкового причепа Шкода»,
державний номер НОМЕР_1 застрахована
Відкритим акціонерним товариством
«Національна акціонерна страхова
компанія «Оранта», позивач просить
стягнути з останнього шкоду, завдану з
вини водія застрахованого
транспортного засобу.

Оцінюючи подані докази та наведені
обґрунтування за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності, та
враховуючи, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, суд відзначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
страхування» страхування - це вид
цивільно-правових відносин щодо
захисту майнових інтересів фізичних
осіб та юридичних осіб у разі настання
певних подій (страхових випадків),
визначених договором страхування або
чинним законодавством, за рахунок
грошових фондів, що формуються шляхом
сплати фізичними особами та
юридичними особами страхових
платежів (страхових внесків, страхових
премій) та доходів від розміщення
коштів цих фондів.

Страховим ризиком, відповідно до ч. 1 ст.
8 Закону України «Про страхування»
визначається певна подія, на випадок
якої проводиться страхування і яка має
ознаки ймовірності та випадковості
настання.

Страховим випадком, у відповідності до
ч. 2 ст. 8 Закону України «Про
страхування», є подія, передбачена
договором страхування або
законодавством, яка відбулася і з
настанням якої виникає обов'язок
страховика здійснити виплату
страхової суми (страхового
відшкодування) страхувальнику,
застрахованій або іншій третій особі.

Положеннями ст. 988 Цивільного кодексу
України встановлено, що страховик
зобов'язаний у разі настання
страхового випадку здійснити
страхову виплату у строк, встановлений
договором.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону
України «Про страхування» страховик
зобов'язаний при настанні страхового
випадку здійснити страхову виплату або
виплату страхового відшкодування у
передбачений договором строк.

Відповідно до п. 1 ст. 352 Господарського
кодексу України, страхування - це
діяльність спеціально уповноважених
державних організацій та суб'єктів
господарювання (страховиків), пов'язана
з наданням страхових послуг юридичним
особам або громадянам
(страхувальникам) щодо захисту їх
майнових інтересів у разі настання
визначених законом чи договором
страхування подій (страхових випадків),
за рахунок грошових фондів, які
формуються шляхом оплати
страхувальниками страхових платежів.

Згідно зі ст. 979 Цивільного кодексу
України за договором страхування
одна сторона (страховик)
зобов'язується у разі настання певної
події (страхового випадку) виплатити
другій стороні (страхувальникові) або
іншій особі, визначеній у договорі,
грошову суму (страхову виплату), а
страхувальник зобов'язується
сплачувати страхові платежі та
виконувати інші умови договору.

Згідно з положеннями ст. 980 Цивільного
кодексу України предметом договору
страхування можуть бути, зокрема,
майнові інтереси, які не суперечать
закону і пов'язані з володінням,
користуванням і розпоряджанням майном
(майнове страхування).

Частиною 1 ст. 16 Закону України «Про
страхування» встановлено, що договір
страхування - це письмова угода між
страхувальником і страховиком, згідно
з якою страховик бере на себе
зобов'язання у разі настання
страхового випадку здійснити
страхову виплату страхувальнику або
іншій особі, визначеній у договорі
страхування страхувальником, на
користь якої укладено договір
страхування (подати допомогу,
виконати послугу тощо), а
страхувальник зобов'язується
сплачувати страхові платежі у
визначені строки та виконувати інші
умови договору.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу
України встановлено, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Договір є двостороннім,
якщо правами та обов'язками наділені
обидві сторони договору. Договір є
відплатним, якщо інше не встановлено
договором, законом, або не випливає із
суті договору.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного
кодексу України, є обов'язковим для
виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом. зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Цивільного
кодексу України, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Аналогічні положення містяться і в
Господарському кодексі України. Так,
відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договорів, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» страхувальники - юридичні
особи та дієздатні громадяни, що
уклали із страховиками договори
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю,
майну третіх осіб під час
експлуатації наземного транспортного
засобу; потерпілі - треті юридичні та
фізичні особи, життю, здоров'ю та/або
майну яких внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди
транспортним засобом заподіяна шкода,
цивільно-правову відповідальність за
яку несе власник цього транспортного
засобу; забезпечений транспортний
засіб - наземний транспортний засіб,
зазначений у чинному договорі
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності,
або, залежно від умов договору
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності,
будь-який наземний транспортний засіб,
який експлуатується особою,
цивільно-правова відповідальність
якої застрахована, на законних
підставах;

Обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності,
відповідно до ст. 3 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», здійснюється з метою
забезпечення відшкодування шкоди,
заподіяної життю, здоров'ю та/або майну
потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди та
захисту майнових інтересів
страхувальників.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» страховим випадком є подія,
внаслідок якої заподіяна шкода третім
особам під час дорожньо-транспортної
пригоди, яка сталася за участю
забезпеченого транспортного засобу і
внаслідок якої настає цивільно-правова
відповідальність особи,
відповідальність якої застрахована за
договором.

Частиною 2 ст. 12 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» передбачено, що страхове
відшкодування завжди зменшується на
суму франшизи.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» у зв'язку з пошкодженням
транспортного засобу відшкодовуються
витрати, пов'язані з відновлювальним
ремонтом транспортного засобу з
урахуванням зносу, розрахованого у
порядку, встановленому
законодавством, включаючи витрати
на усунення пошкоджень, зроблених
навмисно з метою порятунку
потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди
до місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент
дорожньо-транспортної пригоди, чи до
місця здійснення ремонту на території
України. Якщо транспортний засіб
необхідно, з поважних причин,
помістити на стоянку, до розміру
шкоди додаються також витрати на
евакуацію транспортного засобу до
стоянки та плата за послуги стоянки.

За таких обставин, у зв'язку з
пошкодженням автомобіля «Шкода»,
державний номер НОМЕР_1, у водія
автомобіля «ВАЗ-21099», державний номер
НОМЕР_2 виник обов'язок відшкодувати
власнику пошкодженого автомобіля
витрати, пов'язані з відновлювальним
ремонтом транспортного засобу.

Разом з тим, як встановлено судом,
позивачем здійснено виплату
страхового відшкодування власнику
автомобіля «Шкода», державний номер
НОМЕР_1 у розмірі вартості
відновлювального ремонту автомобіля
на підставі договору добровільного
страхування ризиків, пов'язаних з
експлуатацією наземного транспортного
засобу № 28-0199-1605-102, що становить 93 810, 83
грн.

Тож, враховуючи вищенаведене, з огляду
на те, що позивач виплатив страхове
відшкодування власнику застрахованого
автомобіля «Шкода», державний номер
НОМЕР_1, у нього виникло право вимоги до
особи, відповідальної за заподіяну
шкоду, тобто, у даному випадку - до водія
автомобіля «ВАЗ-21099», державний номер
НОМЕР_2.

При цьому, на момент
дорожньо-транспортної пригоди
цивільно-правова відповідальність
власника автомобіля «ВАЗ-21099»,
державний номер НОМЕР_2 була
застрахована Відкритим акціонерним
товариством «Національна акціонерна
страхова компанія «Оранта» за полісом
№ АВ/0761340 .

Статтею 4-3 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що судочинство у
господарських судах здійснюється на
засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Господарський суд створює сторонам та
іншим особам, які беруть участь у
справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно зі ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
грунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення, для господарського суду
не є обов'язковим.

У відповідності до ст. 993 Цивільного
кодексу України до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, у
межах фактичних витрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за завдані збитки.

Згідно зі ст. 27 Закону України «Про
страхування» до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, в
межах фактичних затрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за заподіяний збиток.

За змістом ст. 1187 Цивільного кодексу
України шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Частиною 1 ст. 1191 Цивільного кодексу
України встановлено, що особа, яка
відшкодувала шкоду, завдану іншою
особою, має право зворотної вимоги
(регресу) до винної особи у розмірі
виплаченого відшкодування, якщо інший
розмір не встановлений законом.

Між тим, згідно ст. 12 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» розмір франшизи при
відшкодуванні шкоди, заподіяної майну
потерпілих, встановлюється при
укладанні договору обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності і не може
перевищувати 2 відсотки від ліміту
відповідальності страховика, в межах
якого відшкодовується збиток,
заподіяний майну потерпілих. Страхове
відшкодування завжди зменшується на
суму франшизи, розрахованої за
правилами цього підпункту.

За полісом № АВ/0761340 ліміт
відповідальності встановлено у
розмірі 50 000, 00 грн. та 510, 00 грн. -
франшиза.

Тож, приймаючи до уваги вищенаведене,
суд дійшов висновку про
обґрунтованість вимог позивача про
стягнення з Відкритого акціонерного
товариства «Національна акціонерна
страхова компанія «Оранта» в порядку
регресу шкоди в межах встановленого
полісом ліміту відповідальності.

Таким чином, здійснивши оцінку наявних
у справі доказів, за правилами ст. 43
Господарського процесуального кодексу
України, виходячи із заявлених
позивачем вимог та наведених ним
обґрунтувань, приймаючи до уваги
встановлені судом обставини, суд
дійшов висновку про обґрунтованість
вимог позивача про стягнення з
відповідача 49 490, 00 грн.

Витрати по сплаті судового збору
відповідно ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
покладаються на відповідача. .

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.
32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Приватного
акціонерного товариства «Українська
страхова група» задовольнити.

2. Стягнути з Відкритого акціонерного
товариства «Національна акціонерна
страхова компанія «Оранта» (02081, м. Київ,
вул. Здолбунівська, 7, корп. Д, ), з будь-якого рахунку, виявленого
державним виконавцем під час виконання
судового рішення, на користь
Приватного акціонерного товариства
«Українська страхова група» (03038, м.
Київ, вул. І.Федорова, 32-А, ) шкоду в порядку регресу у розмірі
49 490, 00 (сорок дев'ять тисяч чотириста
дев'яносто грн. 00 коп.) та 1 827, 00 (одна
тисяча вісімсот двадцять сім грн. 00
коп.) грн. - судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Відповідно до ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України
рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено: 05.05.2014
р.

Суддя

Пригунова А.Б.