Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "07" травня 2014 р.
Справа № 906/289/14

Господарський суд Житомирської
області у складі:

судді Прядко О.В.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Гарбарчук Л.М. - довір.
№260 від 24.03.2014; Лук`яненко О.М. - довір.
№226 від 25.04.2013;

від третьої особи-1: не з`явився;

від третьої особи-2: Карапетрова К.В. -
довір. №15-08/4348-16389 від 16.12.2013;

від третьої особи-3: не з`явився;

від третьої особи-4: Василівська І.Ю. -
довір. б/н від 15.01.2014;

прокурор: Красносельський В.О. - служб.
посв. №015028 від 05.02.2013

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Житомирського міжрайонного
прокурора з нагляду за додержанням
законів у природоохоронній сфері в
інтересах держави в особі Державної
екологічної інспекції у Житомирській
області (м.Житомир)

до Публічного акціонерного товариства
"Малинська паперова фабрика - Вайдманн"
(м.Малин)

за участю третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача: 1) Малинської міської
ради (м. Малин)

2) Головного управління державної
казначейської служби України в
Житомирській області (м.Житомир)

3) Міністерства екології та природних
ресурсів України (м.Київ)

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача: Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Житомирекопроект" (м.Житомир)

про стягнення 124653,30 грн.

ВСТАНОВИВ:

Прокурор звернувся до суду з позовом
про стягнення з відповідача на користь
Державної екологічної інспекції у
Житомирській області 124653,30грн шкоди,
які просить перерахувати до
спеціального фонду Державного бюджету
України в сумі 37395,99грн, спеціальних
фондів бюджету Житомирської обласної
ради в сумі 24930,66грн. та бюджету
Житомирської міської ради в сумі
62326,65грн.

Позов прокурора обґрунтовано
приписами статей 10,11,33,34 Закону України
"Про охорону атмосферного повітря",
статей 41,68,69 Закону України "Про охорону
навколишнього природного середовища",
ст. 4-1 Закону України "Про дозвільну
систему у сфері господарської
діяльності", Порядку проведення та
оплати робіт, пов'язаних з видачею
дозволів на викиди забруднюючих
речовин в атмосферне повітря
стаціонарними джерелами, обліку
підприємств, установ, організацій та
громадян-підприємців, які отримали
такі дозволи, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України від 13.03.2002
№302, Методики розрахунку розмірів
відшкодування збитків, які заподіяні
державі в результаті наднормативних
викидів забруднюючих речовин в
атмосферне повітря, затвердженої
наказом Міністерства охорони
навколишнього природного середовища
України від 10.12.2008 №639, з огляду на
встановлення факту здійснення
відповідачем викидів забруднюючих
речовин в атмосферне повітря за період
з 27.12.2012 по 19.09.2013 без спеціального
дозволу.

Ухвалами господарського суду
Житомирської області від 12.03.2014 та від
03.04.2014 було залучено до участі у справі
в якості третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору -
Малинську міську раду, Головне
управління державної казначейської
служби України в Житомирській області,
Міністерство екології та природних
ресурсів України та Товариство з
обмеженою відповідальністю
"Житомирекопроект".

22.04.2014 на адресу суду від третьої особи-3
(Міністерства екології та природних
ресурсів України) надійшли письмові
пояснення по справі №172/06-2/14 від 15.04.2014 з
додатками, згідно яких зазначено, що
при видачі ПАТ "Малинська паперова
фабрика - Вайдманн" дозволу на викиди
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря Мінприроди України діяло в
спосіб, в порядку та в межах
передбачених чинним законодавством
України. Також третя особа-3 просила суд
розглянути справу без участі
уповноваженого представника
Мінприроди України (а.с.207-211 т.2).

Крім того, 07.05.2014 до суду надійшло
клопотання третьої особи-4 (Товариства
з обмеженою відповідальністю
"Житомирекопроект") про долучення до
матеріалів справи письмових пояснень
щодо обставин справи (а.с.212-217 т.2).

Прокурор позов підтримав у повному
обсязі з підстав, викладених у позовній
заяві та письмових поясненнях
№43/404вих14 від 01.04.2014 (а.с.171-175 т.2). В
судовому засіданні надав заяву про
уточнення п.2 прохальної частини
позовної заяви в частині зазначення
міської ради, на користь якої має бути
здійснено стягнення за шкоду,
заподіяну порушенням відповідачем
законодавства про охорону
навколишнього природного середовища
(а.с.219-224 т.2).

Заява №6513гс-14 від 07.04.2014 приймається
господарським судом як така, що подана
у відповідності до ст.22 ГПК України.
Спір вирішується з врахуванням
вказаної заяви.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, про причини
неявки не повідомив. В судовому
засіданні 03.04.2014 представник позивача
надав усні пояснення щодо обставин
справи згідно яких позов прокурора
підтримав в повному обсязі.

Представники відповідача проти
позовних вимог заперечили з підстав,
викладених у відзиві на позовну заяву
№758 від 21.03.2014 та додаткових поясненнях
№864 від 02.04.2014 та № 998 від 16.04.2014 (а.с.53-56
т.1, 176-177,191-196 т.2).

Представник третьої особи-1 (Малинської
міської ради) в судове засідання не
з'явився. Згідно клопотання від 03.04.2014,
представник Малинської міської ради
просить не брати до уваги надісланий
ним лист від 25.03.2014 та залишити позовну
заяву Житомирського міжрайонного
прокурора з нагляду за додержанням
законів у природоохоронній сфері без
задоволення, з викладених у клопотанні
підстав (а.с.167 т.2).

Представник третьої особи-2 (Головного
управління Державної казначейської
служби України в Житомирській області)
позов прокурора підтримав згідно
пояснень №15-12/888-3217 від 25.03.2014 (а.с.152-153
т.2).

Представник третьої особи-3
(Міністерства екології та природних
ресурсів України) в судове засідання не
з'явився, про причини неявки повідомив
у надісланому на адресу суду поясненні
№172/06-2/14 від 15.04.2014 (а.с.207-208 т.2).

Представник третьої особи-4 (Товариства
з обмеженою відповідальністю
"Житомирекопрект") вимоги прокурора
вважає безпідставними та
необґрунтованими, просить суд залишити
позовну заяву без задоволення з
мотивів, викладених у письмових
поясненнях від 07.05.2014 (а.с.214-216 т.2). В
судовому засіданні представником
третьої особи-4 було подано клопотання
про долучення до матеріалів справи
документів, яке було задоволено судом
(а.с.225-232 т.2).

З метою повного, всебічного та
об'єктивного розгляду справи, судом
оглядались матеріали справи №906/1893/13 за
позовом Публічного акціонерного
товариства "Малинська паперова фабрика
- Вайдманн" до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Житомирекопроект"
про стягнення 6500,00грн.

Заслухавши пояснення представників
сторін та прокурора, дослідивши
матеріали справи, господарський суд
встановив наступне.

12.12.-25.12.2013 Державною екологічною
інспекцією у Житомирській області
проведено планову перевірку
дотримання ПАТ "Малинська паперова
фабрика - Вайдманн" вимог
природоохоронного законодавства в
галузі охорони атмосферного повітря,
водних і земельних ресурсів щодо
поводження з відходами та небезпечними
хімічними речовинами, за результатами
якої було встановлено, що ПАТ
"Малинська паперова фабрика - Вайдманн"
не переоформило дозвіл на викиди
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря, що є порушенням ст. 4-1 Закону
України "Про дозвільну систему у сфері
господарської діяльності".

За наслідками перевірки позивачем
складено відповідний акт перевірки
(а.с.8-12 т.1), а також припис №213/5 від
28.12.2012 про усунення порушень
природоохоронного законодавства.
Згідно п.15 припису, ПАТ ""Малинська
паперова фабрика - Вайдманн" було
зобов'язано представити до
Держекоінспекції у Житомирській
області дозвіл на викиди забруднюючих
речовин в атмосферне повітря до 15.01.2013.

Як вбачається з матеріалів справи,
15.05-27.05.2013 на підставі наказу Державної
екологічної інспекції у Житомирській
області №39-П від 13.05.2013 (а.с.21-27 т.1) та
направлення на перевірку №431 від 15.05.2013,
державними інспекторами з охорони
навколишнього природного середовища у
Житомирській області Лисюк В.Д., Літвін
Ю.Б., в присутності директора
департаменту якості підприємства
відповідача Прокопенко В.В. та
менеджера з екології ОСОБА_1, проведена
позапланова перевірка дотримання ПАТ
"Малинська паперова фабрика - Вайдманн"
вимог природоохоронного законодавства
в галузі охорони атмосферного повітря,
водних і земельних ресурсів щодо
поводження з відходами та небезпечними
хімічними речовинами.

За результатами зазначеної перевірки
складено акт перевірки (а.с.13-17 т.1), яким
встановлено, що з 27.12.2012 ПАТ "Малинська
паперова фабрика - Вайдманн"
здійснюються викиди забруднюючих
речовин в атмосферне повітря без
відповідного дозволу, що є порушенням
ст.20-2 ЗУ "Про охорону навколишнього
природного середовища", ст.11 Закону
України "Про охорону атмосферного
повітря" та суперечить п.13 припису №213/5
від 28.12.2012.

За порушення вимог природоохоронного
законодавства в галузі охорони
атмосферного повітря, постановою №02913
від 16.05.2013 ОСОБА_1 (менеджера з екології
підприємства відповідача -
відповідального за охорону
навколишнього природного середовища)
було притягнуто до адміністративної
відповідальності та накладено штраф у
розмірі 765,00грн, сплачений нею згідно
квитанції №48 07.06.2013 (а.с.33 т.1).

Позивачем на підставі наданої
відповідачем довідки №2239 про час
роботи стаціонарних джерел викидів
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря за період з 27.12.2012 по 19.09.2013 (а.с.34
т.1), відповідно до положень Методики
розрахунку розмірів відшкодування
збитків, які заподіяні державі в
результаті наднормативних викидів
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря, затвердженої наказом
Міністерства охорони навколишнього
природного середовища України від
10.12.2008 №639, здійснено розрахунок
розміру збитків, заподіяних
відповідачем державі в результаті
наднормативних викидів забруднюючих
речовин в атмосферне повітря за період
з 27.12.2012 по 19.09.2013, який дорівнює 124653,30грн
(а.с.30-32 т.1).

Претензією №3-1/4 від 28.01.2014 (а.с29 т.1)
відповідачу було запропоновано на
добровільних засадах в місячний термін
внести суму відшкодування за порушення
природоохоронного законодавства, про
що повідомити Державну екологічну
інспекцію у Житомирській області.

За даними позивача, відповідач у
встановлений термін суму
відшкодування не сплатив, мотиви
незгоди з висновками відображеними в
актах перевірки позивача відповідач
виклав у запереченнях №1245 від 29.05.2013 до
акту перевірки від 27.05.2013 (а.с.131 т.1) та
відповіді на претензію №472 від 25.02.2014
(а.с.132-133 т.1).

З огляду на викладене, з метою захисту
державних інтересів у
природоохоронній сфері прокурор
звернувся до суду з позовом про
стягнення з відповідача 124653,30грн шкоди,
заподіяної в процесі
природокористування.

Оцінивши всі встановлені обставини
справи в їх сукупності згідно поданих
до справи доказів, господарський суд
враховує наступне.

1. Щодо представництва органом
прокуратури інтересів держави в дані
справі.

Відповідно до пункту 2 статті 121
Конституції України на прокуратуру
України покладається представництво
інтересів громадянина або держави в
суді у випадках, визначених законом.

Такі випадки визначені, зокрема,
статтею 2 Господарського
процесуального кодексу України, яка
передбачає обов'язок господарського
суду порушувати справи за позовними
заявами прокурорів та їх заступників,
які звертаються до господарського суду
в інтересах держави.

При цьому частина 2 статті 2, частина 2
статті 29 зазначеного Кодексу
зобов'язує прокурора самостійно
визначати, в чому полягає порушення
інтересів держави та обґрунтовувати
необхідність їх захисту, а також
визначати орган, уповноважений
державою здійснювати відповідні
функції у спірних відносинах.

Конституційний Суд України у Рішенні
від 08.04.1999 у справі №1-1/99 зазначив, що
підставою для порушення справи у суді є
заява, в якій прокурор обґрунтовує
наявність порушення чи загрози
порушення інтересів держави, зазначає
орган, уповноважений державою
здійснювати відповідні функції у
спірних відносинах, під яким
відповідно до статей 6, 7, 143 Конституції
України треба розуміти орган державної
влади чи орган місцевого
самоврядування, якому законом надано
повноваження органу виконавчої влади.

Законом України "Про охорону
атмосферного повітря" (стаття 28)
передбачено, що державний контроль у
галузі охорони атмосферного повітря
здійснюється центральним органом
виконавчої влади, що реалізує державну
політику із здійснення державного
нагляду (контролю) у сфері охорони
навколишнього природного середовища,
раціонального використання,
відтворення і охорони природних
ресурсів, а на території Автономної
Республіки Крим - органом виконавчої
влади Автономної Республіки Крим з
питань екології та природних ресурсів,
а також іншими органами виконавчої
влади.

Головним органом в системі центральних
органів виконавчої влади, який формує
та реалізує державну політику у сфері
охорони навколишнього природного
середовища відповідно до Указу
Президента України від 13.04.2011 № 452/2011
"Про Положення про Міністерство
екології та природних ресурсів
України" є Міністерство екології та
природних ресурсів України (Мінприроди
України).

Центральним органом виконавчої влади,
який утворюється для забезпечення
реалізації державної політики із
здійснення державного нагляду
(контролю) у сфері охорони
навколишнього природного середовища,
раціонального використання,
відтворення і охорони природних
ресурсів, діяльність якого
спрямовується і координується
Кабінетом Міністрів України через
Міністра екології та природних
ресурсів України є Державна екологічна
інспекція України (Держекоінспекція
України), утворена згідно Указу
Президента України від 13.04.2011 №454/2011
"Про Положення про Державну екологічну
інспекцію України".

Державній екологічній інспекції
України, як органу уповноваженому
державою здійснювати функції у
правовідносинах, що виникають у галузі
охорони навколишнього природного
середовища та використання природних
ресурсів, та її територіальним органам
на місцях надано право розраховувати
розмір збитків, заподіяних державі
внаслідок порушення природоохоронного
законодавства, пред'являти претензії, а
також виступати позивачем та
відповідачем у судах.

Зважаючи на викладене та враховуючи, що
Державна екологічна інспекція України
у Житомирській області є
територіальним органом, уповноваженим
здійснювати функції держави у спірних
правовідносинах, прокурор правомірно
пред'явив позов в інтересах держави в
особі цього органу як позивача.

2. Щодо обставин справи, встановлених
судом.

Публічне акціонерне товариство
"Малинська паперова фабрика - Вайдманн"
створене з метою задоволення потреб
замовників у папері та картоні, в
продукції виробничо-технічного
призначення, товарами широкого вжитку,
різноманітних послугах (ст.2 Статуту
товариства, а.с.138 т.1).

З метою досягнення мети своєї
діяльності, 26.12.2007 ВАТ "Малинська
паперова фабрика" (назва
правопопередника відповідача до
перейменування у ВАТ "Малинська
паперова фабрика - Вайдманн") було
видано дозвіл Державного управління
охорони навколишнього природного
середовища в Житомирській області
№-29 на викиди забруднюючих
речовин в атмосферне повітря
стаціонарними джерелами терміном дії 5
років до 26.12.2012 (а.с.35 т.1).

У зв'язку з внесенням змін до Статуту
ВАТ "Малинська паперова фабрика" від
22.04.2008 номер запису 1000059 в частині
зміни назви підприємства на ВАТ
"Малинська паперова фабрика - Вайдманн",
24.01.2009 відповідачу було надано дозвіл
№-29а на внесення змін до дозволу
№-29 на викиди забруднюючих
речовин в атмосферне повітря
стаціонарними джерелами (а.с.36 т.1).

07.06.2012 між Публічним акціонерним
товариством "Малинська паперова
фабрика - Вайдманн"
(відповідач/замовник) та Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Житомирекопроект" (третя
особа-4/виконавець) було укладено
договір №ДГ-0000019, згідно п.1.1 якого
замовник доручає, а виконавець, який
має реєстраційне свідоцтво Мінприроди
України №392 від 17.11.2008, бере на себе
зобов'язання власними та залученими
силами та засобами виконати у
відповідності до умов цього договору
роботи по розробці документації, у якій
обґрунтовуються обсяги викидів для
отримання дозволу на викиди
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря в територіальному управлінні
ОНПС для ПАТ "Малинська паперова
фабрика - Вайдманн" (а.с.57-60 т.1).

Відповідно до п.1.4 договору термін
здачі виконавцем замовнику робіт по
договору в цілому - 31.08.2012.

Згідно п.6.2 договору, останній діє до
31.08.2012. Закінчення строку договору не
звільняє виконавця та замовника від
виконання своїх зобов'язань, а також
від відповідальності за невиконання
або неналежне їх виконання за цим
договором.

Додатковою угодою №1 до договору
№ДГ-0000019 від 29.08.2012 сторони внесли зміни
в п.6.2 договору в частині продовження
строку його дії до 01.11.2012 (а.с.61 т.1).

За даними відповідача, ТОВ
"Житомирекопроект" у погоджені
сторонами в договорі №ДГ-0000019 строки
роботи по розробці науково-технічної
документації не виконало.

24.12.2012 ПАТ "Малинська паперова фабрика -
Вайдманн" направило ТОВ
"Житомирекопроект" лист №3745 (а.с.178 т.2) з
проханням в термін до 27.12.2012 надати
товариству дозвіл або письмову
інформацію про причини невиконання
умов договору.

10.01.2013 ТОВ "Житомирекопроект" надав ПАТ
"Малинська паперова фабрика - Вайдманн"
лист-відповідь №3 (а.с.62) із
зобов'язаннями отримати позитивне
заключення Мінприроди України щодо
документів, у яких обґрунтовуються
обсяги викидів для отримання дозволу
на викиди забруднюючих речовин в
атмосферне повітря стаціонарними
джерелами відповідача протягом двох
тижнів. Після провести заключний етап
погоджень в Управлінні охорони
навколишнього середовища в
Житомирській області. У випадку
неможливості виконання умов договору
№ДГ-0000019 від 29.08.2012 до 20.02.2013 ТОВ
"Житомирекопроект" зобов'язалося
повернути замовнику виготовлену
науково-технічну документацію з усіма
отриманими довідками та заключеннями,
які будуть необхідні при самостійному
проведенні погоджень в Мінприроді
України та Управлінні охорони
навколишнього середовища в
Житомирській області.

Внаслідок невиконання ТОВ
"Житомирекопроект" своїх зобов'язань,
24.01.2013 ПАТ "Малинська паперова фабрика -
Вайдманн" самостійно звернулося листом
№168 (а.с.63 т.1) до Міністерства екології
та природних ресурсів України згідно
якого направило на розгляд матеріали
для отримання дозволу на викиди
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря стаціонарними джерелами.

Листами №4232/12/10-13 від 13.03.2013, б/н від
10.04.2013, №7795/12/10-13 від 30.04.2013, №9492/12/10-13 від
17.06.2013, №11386/12/10-13 від 26.07.2013 (а.с.65,66,68-70 т.1)
Мінприроди повертало відповідачу
документи на доопрацювання та для
усунення зауважень з причин їх
складення з порушенням вимог
Інструкції про загальні вимоги до
оформлення документів, у яких
обґрунтовуються обсяги викидів, для
отримання дозволу на викиди
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря стаціонарними джерелами для
підприємств, установ, організацій та
громадян-підприємців, затвердженої
наказом Мінприроди від 09.03.2006 №108.

20.09.2013 на підставі поданих відповідачем
документів та висновку установи
державної санітарно-епідеміологічної
служби - Житомирської обласної
санітарно-епідеміологічної станції
від 30.08.2012 №05.03.02-07/86481 (а.с.78-85 т.1)
Публічному акціонерному товариству
"Малинська паперова фабрика - Вайдманн"
Міністерством екології та природних
ресурсів України було видано дозвіл
№-29 на викиди забруднюючих
речовин в атмосферне повітря
стаціонарними джерелами терміном дії з
20.09.2013 по 20.09.2018 (а.с.86 т.1).

Слід зазначити, що 01.11.2013
представниками ПАТ "Малинська паперова
фабрика - Вайдманн" та ТОВ
"Житомирекопроект" було підписано акти
здачі-прийняття робіт (надання послуг)
за договором №ДГ-0000019 від 07.06.2012 (а.с.226-227
т.2).

3. Щодо нормативно-правового
обґрунтування висновків суду.

При вирішенні спорів, пов'язаних із
застосуванням законодавства про
охорону навколишнього природного
середовища, слід керуватися нормами
природоресурсного, природоохоронного
законодавства про забезпечення
екологічної безпеки, а з питань, не
врегульованих цим законодавством, -
відповідними правилами цивільного
законодавства.

Приписами ст.10 ЗУ "Про атмосферне
повітря" встановлені обов'язки
підприємств, установ, організацій та
громадян - суб'єктів підприємницької
діяльності щодо охорони атмосферного
повітря. Так, підприємства, установи,
організації та громадяни - суб'єкти
підприємницької діяльності, що
здійснюють викиди забруднюючих
речовин в атмосферне повітря та
діяльність яких пов'язана з впливом
фізичних та біологічних факторів на
його стан, зобов'язані, зокрема,
здійснювати
організаційно-господарські, технічні
та інші заходи щодо забезпечення
виконання вимог, передбачених
стандартами та нормативами
екологічної безпеки у галузі охорони
атмосферного повітря, дозволами на
викиди забруднюючих речовин.

Статтею 11 Закону України "Про охорону
атмосферного повітря" передбачено
вимоги щодо регулювання викидів
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря стаціонарних джерел. Цією ж
статтею передбачено, що викиди
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря стаціонарними джерелами
можуть здійснюватися тільки на
підставі дозволу, виданого суб'єкту
господарювання.

Порядком проведення та оплати робіт,
пов'язаних з видачею дозволів на викиди
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря стаціонарними джерелами,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 13.03.2002 №302
встановлено, що дозвіл на викиди
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря стаціонарними джерелами (далі -
дозвіл) - це офіційний документ, який
дає право підприємствам, установам,
організаціям та
громадянам-підприємцям (далі - суб'єкт
господарювання) експлуатувати об'єкти,
з яких надходять в атмосферне повітря
забруднюючі речовини або їх суміші, за
умови дотримання встановлених
відповідних нормативів
граничнодопустимих викидів та вимог до
технологічних процесів у частині
обмеження викидів забруднюючих
речовин протягом визначеного в дозволі
терміну. Дозвіл видається суб'єкту
господарювання - власнику
стаціонарного джерела викиду, з якого
надходять в атмосферне повітря
забруднюючі речовини або їх суміші.

Дозвіл видається безоплатно
територіальними органами Мінприроди
за погодженням з установами державної
санітарно-епідеміологічної служби на
термін не менш як п'ять років.

Для продовження терміну дії дозволу
суб'єкт господарювання завчасно, не
пізніше ніж за 30 календарних днів до
його закінчення, подає заяву до
територіального органу Мінприроди,
який видав дозвіл, та установи
державної санітарно-епідеміологічної
служби.

Судом встановлено, що заява про
продовження терміну дії дозволу на
викиди забруднюючих речовин в
атмосферне повітря стаціонарними
джерелами була подана ПАТ "Малинська
паперова фабрика - Вайдманн" 24.01.2013,
тобто майже через місяць після
закінчення строку дії дозволу - 26.12.2012.

У відповідності до ст.4-1 ЗУ "Про
дозвільну систему у сфері
господарської діяльності" строк видачі
документів дозвільного характеру
становить десять робочих днів, якщо
інше не встановлено законом.

Підставою для відмови у видачі
документа дозвільного характеру,
зокрема, є: подання суб'єктом
господарювання неповного пакета
документів, необхідних для одержання
документа дозвільного характеру,
згідно із встановленим вичерпним
переліком.

Згідно абз. 6 п.5 ст.4-1 ЗУ "Про дозвільну
систему у сфері господарської
діяльності" при повторному розгляді
документів не допускається відмова у
видачі документа дозвільного
характеру з причин, раніше не
зазначених у письмовому повідомленні
заявнику (за винятком н е у с у н е н н я
чи усунення н е в п о в н о м у
обсязі заявником причин, що стали
підставою для попередньої відмови).

З листів №№787 від 01.04.2013, 1017 від 24.04.2013,
1190 від 20.05.2013, 1524 від 02.07.2013, 141 від 19.08.2013
(а.с.71-75 т.1) вбачається, що відповідач
неодноразово надсилав на розгляд
Міністерства екології та природних
ресурсів України документи для
отримання дозволу на викиди
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря стаціонарними джерелами ПАТ
"Малинська паперова фабрика - Вайдманн"
з урахуванням зауважень, викладених у
листах Мінприроди №4232/12/10-13 від 13.03.2013,
б/н від 10.04.2013, №7795/12/10-13 від 30.04.2013,
№9492/12/10-13 від 17.06.2013, №11386/12/10-13 від 26.07.2013
(а.с.65-70 т.1).

Слід зазначити, що протиправність дій
чи бездіяльності дозвільного органу
при переоформленні відповідачу
дозволу на викиди забруднюючих речовин
в атмосферне повітря не встановлено в
порядку адміністративного
судочинства.

Як вбачається з матеріалів справи,
повернення Міністерством надісланих
відповідачем документів було
зумовлено необхідністю їх
доопрацювання в частині усунення
недоліків, виявлених в таблиці "Заходи
щодо здійснення контролю за
дотриманням, затверджених нормативів
граничнодопустимих викидів
забруднюючих речовин" та необхідності
корегування їх переліку, про що
зазначено у всіх надісланих
відповідачу листах.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, прокурор
вказує, що внаслідок відсутності
дозволу на викиди забруднюючих речовин
в атмосферне повітря за період з 27.12.2012
по 19.09.2013 відповідачем здійснено
наднормативні викиди забруднюючих
речовин в атмосферне повітря, в
результаті чого державі заподіяно
збитки.

Водночас, наднормативними викидами
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря, у відповідності до підпункту
2.1.2. пункту 2.1. Методики, затвердженої
наказом Міністерства охорони
навколишнього природного середовища
України від 10.12.2008 №639, вважаються
викиди забруднюючих речовин, на які
відсутній дозвіл на викиди
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря стаціонарними джерелами,
включаючи окремі забруднюючі речовини,
викиди яких підлягають регулюванню
відповідно до законодавства.

Приписами статей 33, 34 Закону України
"Про охорону атмосферного повітря"
передбачено, що особи, винні, зокрема у
викидах забруднюючих речовин в
атмосферне повітря без дозволу
спеціально уповноважених на те органів
виконавчої влади відповідно до закону,
несуть відповідальність згідно з
законом. Шкода, завдана порушенням
законодавства про охорону
атмосферного повітря, підлягає
відшкодуванню у порядку та розмірах,
встановлених законом.

При цьому суд зазначає, що закону, який
б визначав порядок та розмір за
порушення законодавства про охорону
атмосферного повітря відсутній.

Згідно з нормою ч.1 ст.8 ЦК України, у
разі якщо цивільні відносини не
врегульовані цим Кодексом, іншими
актами цивільного законодавства або
договором, вони регулюються тими
правовими нормами цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, що
регулюють подібні за змістом цивільні
відносини (аналогія закону).

Враховуючи невизначеність законом
порядку та розмірів відшкодування
шкоди, завданої порушенням
законодавства про охорону
атмосферного повітря, суд вважає, що
при вирішенні даного спору слід
застосовувати по аналогії закону
положення ч.4 ст.68 Закону України "Про
охорону навколишнього природного
середовища", що регулюють подібні за
змістом цивільні відносини.

Це випливає також зі ст.2 Закону України
"Про охорону атмосферного повітря", у
відповідності з якою відносини в
галузі охорони атмосферного повітря
регулюються цим Законом, Законом
України "Про охорону навколишнього
природного середовища" та іншими
нормативно-правовими актами.

Зокрема, ч.4 ст.68 Закону України "Про
охорону навколишнього природного
середовища" передбачено, що
підприємства, установи, організації та
громадяни зобов'язані відшкодовувати
шкоду, заподіяну ними внаслідок
порушення законодавства про охорону
навколишнього природного середовища, в
порядку та розмірах, встановлених
законодавством України.

Порядок визначення розміру
відшкодування збитків, заподіяних
державі в результаті наднормативних
викидів забруднюючих речовин в
атмосферне повітря стаціонарними
джерелами суб'єктів господарювання
(юридичних і фізичних осіб),
встановлено Методикою розрахунку
розмірів відшкодування збитків, які
заподіяні державі в результаті
наднормативних викидів забруднюючих
речовин в атмосферне повітря №639 від
10.12.2008.

Пунктом 2.2 Методики передбачено, що
факт наднормативного викиду
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря встановлюється державними
інспекторами при проведенні перевірки
суб'єктів господарювання
інструментально-лабораторними
методами контролю та розрахунковими
методами.

Розрахункові методи визначення
наднормативних викидів забруднюючих
речовин в атмосферне повітря та
об'ємної витрати газопилового потоку
застосовуються, зокрема, у випадках
викиду забруднюючих речовин від джерел
викидів, які здійснюються без дозволу
на викиди забруднюючих речовин в
атмосферне повітря стаціонарними
джерелами суб'єктів господарювання
(п.п. 2.7.1 п.2.7 Методики).

Відповідно до пункту 1.4. Порядку
організації та проведення перевірок
суб'єктів господарювання щодо
дотримання вимог природоохоронного
законодавства, затвердженого наказом
Міністерства охорони навколишнього
природного середовища України від
10.09.2008 №464, акт перевірки є документом,
який фіксує факт проведення перевірок
суб'єктів господарювання і є носієм
доказової інформації про виявлені
порушення вимог законодавства у сфері
охорони навколишнього природного
середовища та його дотримання.

У відповідності до приписів статей 68, 69
Закону України "Про охорону
навколишнього природного середовища"
підприємства, установи, організації та
громадяни зобов'язані відшкодовувати
шкоду, заподіяну ними внаслідок
порушення законодавства про охорону
навколишнього природного середовища, в
порядку та розмірах, встановлених
законодавством України. Шкода,
заподіяна внаслідок порушення
законодавства про охорону
навколишнього природного середовища,
підлягає компенсації в повному обсязі.

Відшкодування шкоди, заподіяної
порушенням природоохоронного
законодавства, за своєю правовою
природою є відшкодування
позадоговірної шкоди, тобто деліктною
відповідальністю.

Загальне положення про
цивільно-правову відповідальність за
завдання позадоговірної шкоди
визначено у статті 1166 Цивільного
кодексу України, відповідно до якої
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала. Особа,
яка завдала шкоди, звільняється від її
відшкодування, якщо вона доведе, що
шкоди завдано не з її вини.

Підставою деліктної відповідальності
є протиправне шкідливе винне діяння
особи, яка завдала шкоду. Для
відшкодування завданої шкоди
необхідно довести такі факти як
неправомірність поведінки особи; вина
завдавача шкоди; наявність шкоди;
причинний зв'язок між протиправною
поведінкою та заподіяною шкодою.

Наявність всіх вищезазначених умов є
обов'язковим для прийняття судом
рішення про відшкодування шкоди.
Відсутність хоча б одного з цих
елементів виключає відповідальність
за заподіяну шкоду.

В Листі Вищого господарського суду
України від 01.01.2009 "Про результати
вивчення та узагальнення судової
практики вирішення господарськими
судами спорів, пов'язаних з охороною
навколишнього природного середовища"
зазначено, що при вирішенні спору про
відшкодування шкоди, заподіяної
навколишньому природному середовищу,
слід виходити з презумпції вини
правопорушника.

Тобто, обов'язок відповідача довести,
що в його діях (діях його працівників)
відсутня вина у заподіянні шкоди, а
обов'язок позивача довести наявність
шкоди, протиправність (незаконність)
поведінки заподіювача шкоди та
причинний зв'язок такої поведінки із
заподіяною шкодою.

Актом планової перевірки дотримання
вимог природоохоронного законодавства
від 12.12.2012 та Актом позапланової
перевірки від 15.05.2013, приписом №213/5 від
28.12.2012 підтверджується протиправність
дій відповідача щодо порушення
природоохоронного законодавства. Крім
того, відсутність відповідних дозволів
на викиди забруднюючих речовин в
атмосферне повітря в період роботи ПАТ
"Малинська паперова фабрика - Вайдманн"
з 27.12.2012 по 19.09.2013 не заперечується
відповідачем згідно його пояснень.

З огляду на наявні в матеріалах справи
документи та надані пояснення, суд
вбачає, що несвоєчасна видача нового
дозволу на викиди забруднюючих речовин
в атмосферне повітря після закінчення
терміну дії попереднього (26.12.2012)
відбулася саме з вини відповідача.
По-перше, як уже зазначалося вище, сама
заява про отримання дозволу була
подана відповідачем з пропущенням
строку, передбаченого п.11 Порядку
проведення та оплати робіт, пов'язаних
з видачею дозволів на викиди
забруднюючих речовин в атмосфері
повітря стаціонарними джерелами,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 13.03.2002 №302.
По-друге, мало місце неналежне
оформлення документів, поданих на
розгляд Мінприроди, що призвело до
тривалого процесу видачі дозволу.

Посилання відповідача на обставини
неможливості подання заяви про
отримання дозволу завчасно, що виникли
через необхідність завершення робіт по
договору №ДГ-0000019 від 29.08.2012 особисто
генеральним директором ТОВ
"Житомирекопроект", судом оцінюються
критично, оскільки термін дії
вищевказаного договору закінчився ще
01.11.2012. При цьому, кінцевий термін здачі
ТОВ "Житомирекопроект" робіт по
розробці документації, необхідної для
отримання дозволу на викиди
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря, встановлений сторонами у
31.08.2012, продовжений не був.

Відтак, вина відповідача виражена у
невжитті заходів, спрямованих на
уникнення шкідливого результату.

Крім того, як встановлено судом,
відповідач, здійснюючи в процесі своєї
діяльності викиди в атмосферне повітря
в порушення ст.11 Закону України "Про
охорону атмосферного повітря" без
відповідного на те дозволу спричинив
державі шкоду (причинно-наслідковий
зв'язок), під якою розуміють зменшення
або втрату певного особистого чи
майнового блага.

Отже, шкідливий результат протиправної
поведінки відповідача - це забруднення
атмосферного повітря забруднюючими
речовинами, викид яких здійснено
відповідачем без відповідно на те
дозволу, тобто спричинення державі
збитків в розмірі згідно розрахунку
124653,30 грн.

Натомість відповідач вважає, що
оскільки товариство своєчасно
сплачувало всі екологічні платежі, в
т.ч. і за період тимчасової відсутності
дозволу, то збитків державі завдано не
було. На підтвердження вказаного
відповідачем надано податкові
декларації, розрахунки податкового
зобов'язання з екологічного податку та
платіжні доручення як доказ сплати
податку (а.с.89-130 т.1).

Однак з даними твердженнями
відповідача суд погодитися не може з
огляду на таке.

Стаття 41 Закону України "Про охорону
навколишнього природного середовища"
встановлює економічні заходи
забезпечення охорони навколишнього
природного середовища, зокрема,
передбачає встановлення ставок
екологічного податку та відшкодування
в установленому порядку збитків,
завданих порушенням законодавства про
охорону навколишнього природного
середовища.

Відповідно до ст.240 Податкового кодексу
України, платниками екологічного
податку є суб'єкти господарювання,
юридичні особи, що не провадять
господарську (підприємницьку)
діяльність, бюджетні установи,
громадські та інші підприємства,
установи та організації, постійні
представництва нерезидентів,
включаючи тих, які виконують агентські
(представницькі) функції стосовно
таких нерезидентів або їх засновників,
під час провадження діяльності яких на
території України і в межах її
континентального шельфу та виключної
(морської) економічної зони
здійснюються: викиди забруднюючих
речовин в атмосферне повітря
стаціонарними джерелами забруднення.

Суми податку, який справляється за
викиди в атмосферне повітря
забруднюючих речовин стаціонарними
джерелами забруднення (Пвс),
обчислюються платниками податку
самостійно щокварталу виходячи з
фактичних обсягів викидів (п.249.3. ст.249
ПКУ).

Також п.250.2. ст.250 ПКУ встановлено, що
платники податку, крім тих, які
визначені пунктом 240.2 статті 240 цього
Кодексу, та податкові агенти складають
податкові декларації за формою,
встановленою у порядку, передбаченому
статтею 46 цього Кодексу, подають їх
протягом 40 календарних днів, що
настають за останнім календарним днем
податкового (звітного) кварталу, до
органів державної податкової служби та
сплачують податок протягом 10
календарних днів, що настають за
останнім днем граничного строку
подання податкової декларації, за
винятком податкових агентів,
визначених підпунктом 241.2.2 пункту 241.2
статті 241 цього Кодексу, які сплачують
податок до або в день подання митної
декларації: за викиди в атмосферне
повітря забруднюючих речовин
стаціонарними джерелами забруднення,
скиди забруднюючих речовин у водні
об'єкти, розміщення протягом звітного
кварталу відходів у спеціально
відведених для цього місцях чи на
об'єктах - за місцем розміщення
стаціонарних джерел, спеціально
відведених для цього місць чи об'єктів.

Тобто екологічний податок являє собою
податковий платіж, який обраховується
суб'єктами господарювання та
сплачується щокварталу виходячи з
фактичних обсягів викидів
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря, є загальнообов'язковим
незалежно від наявності чи відсутності
у суб'єкта відповідного дозволу в силу
прямої норми ст.240 ПК України.

Натомість, розрахунок розміру збитків,
заподіяних державі в результаті
наднормативних викидів забруднюючих
речовин в атмосферне повітря
визначається Методикою, затвердженою
наказом Міністерства охорони
навколишнього природного середовища
України від 10.12.2008 №639, і їх нарахування
залежить від характеру діяльності
суб'єкта господарювання
(правомірна/протиправна) провадженої у
сфері забезпечення екологічної
безпеки та запобігання шкідливому
впливу атмосферного повітря на
здоров'я людей та навколишнє природне
середовище. В цьому сенсі збитків слід
розглядати як компенсаційну санкцію за
порушення суб'єктом вимог
природоохоронного законодавства.

Враховуючи вище викладене, суд
приходить до висновку, що сплата
відповідачем екологічного податку, за
наявності всіх складових
цивільно-правової відповідальності, не
звільняє останнього від обов'язку щодо
відшкодування збитків, завданих
державі внаслідок порушення правил
охорони навколишнього природного
середовища.

Відповідно до статей 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог та
заперечень. Обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

З огляду на встановлені обставини
справи та досліджені в судовому
засіданні докази в їх сукупності, суд
приходить до висновку, що відповідачем
було порушено законодавство про
охорону навколишнього природного
середовища шляхом проведення
господарської діяльності в період з
27.12.2012 по 19.09.2013 за відсутності дозволу
на викиди забруднюючих речовин в
атмосферне повітря, внаслідок чого
державі було завдано збитків на суму
124653,30грн. Отже, позов прокурора
заявлений у відповідності до вимог
чинного законодавства та є таким, що
підлягає задоволенню.

При цьому, суд враховує, що розподіл
грошових коштів від стягнення за шкоду,
заподіяну порушенням законодавства
про охорону навколишнього природного
середовища внаслідок господарської та
іншої діяльності, повинен
здійснюватись з урахуванням приписів
статті 47 Закону України "Про охорону
навколишнього природного середовища"
та вимог пункту 7 частини 3 статті 29,
пункту 7 частини 2 статті 69 Бюджетного
кодексу України, які визначають, що
джерелами формування спеціального
фонду Державного бюджету України в
частині доходів є 30 відсотків грошових
стягнень за шкоду, заподіяну
порушенням законодавства про охорону
навколишнього природного середовища
внаслідок господарської та іншої
діяльності, а до надходжень
спеціального фонду місцевих бюджетів
належать 70 відсотків грошових стягнень
за шкоду, заподіяну порушенням
законодавства про охорону
навколишнього природного середовища
внаслідок господарської та іншої
діяльності, в тому числі: до сільських,
селищних, міських бюджетів - 50
відсотків, обласних бюджетів та
бюджету Автономної Республіки Крим - 20
відсотків, бюджетів міст Києва та
Севастополя - 70 відсотків.

Водночас, порядок зарахування коштів
регулюється главою 4 Порядку
казначейського обслуговування доходів
та інших надходжень державного
бюджету, затвердженого наказом
Міністерства фінансів України від
29.01.2013 №43.

Судовий збір підлягає до стягнення з
відповідача, у відповідності до ч.3 ст.46
ГПК України.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст.33,34,49,82-85 ГПК України,
господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Малинська паперова фабрика
- Вайдманн" (11602, Житомирська обл., місто
Малин, вул.Приходька, буд.66, ідент. код
00278735) на користь Державного бюджету
України, місцевих бюджетів
Житомирської обласної ради та
Малинської міської ради збитки у
розмірі 124653,30грн шляхом зарахування
коштів на рахунок 0338, відкритий в
ГУДКСУ у Житомирській області УДКС у
Малинському районі, ЗКПО 37777637, МФО 811039,
код платежу 24062100.

3. Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Малинська паперова фабрика
- Вайдманн" (11602, Житомирська обл., місто
Малин, вул.Приходька, буд.66, ідент. код
00278735) на користь Державного бюджету
України 2493,07грн судового збору.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Апеляційна скарга подається на рішення
місцевого господарського суду
протягом десяти днів з дня його
оголошення. У разі якщо в судовому
засіданні було оголошено лише вступну
та резолютивну частину рішення,
зазначений строк обчислюється з дня
підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 12.05.14

Суддя
Прядко О.В.

Віддрукувати:

1 - в справу

2 - позивачу - рек. з повід.

3 - відповідачу - рек. з повід.

4,5,6 - третім особам - 1,2,3 - рек. з повід.