ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

05.05.2014 Справа № 920/658/14Господарський суд
Сумської області у складі судді
Левченко П.І. при секретарі судового
засідання Чепульській Ю.В. розглянув
матеріали справи № 920/658/14

за позовом - Приватного акціонерного
товариства «Інформаційні комп'ютерні
системи», м. Київ,

до відповідача - Сумського державного
університету, м. Суми,

про стягнення 24548,29 грн.,

за участю представників сторін:

від позивача - Гордєєва В.О.,
довіреність № 8429 від 25.04.2014 року,

від відповідача - Світайло А.О.,
довіреність № 05.03/01-05/516 від 05.02.2014 року.

Суть спору: позивач просив суд стягнути
з відповідача на свою користь
заборгованість в розмірі 26151,11 грн., яка
виникла станом на 02.04.2014 року, з них:
борг за договором № Ссу-060-13 від 23.07.2013
року в розмірі 22261,46 грн.; інфляційні
нарахування в розмірі 2025,79 грн.; 3 %
річних в розмірі 349,47 грн.; пеня в
розмірі 1514,39 грн.; а також витрати по
сплаті судового збору в розмірі 1827,00
грн.

Відповідно до заяви № 8370 від 24.04.2014 року
про уточнення (зменшення) позовних
вимог, позивач просить суд стягнути з
відповідача на свою користь
заборгованість в розмірі 24548,29 грн., з
них: борг за договором № Ссу-060-13 від
23.07.2013 року в розмірі 22261,46 грн.;
інфляційні нарахування в розмірі 422,97
грн.; 3 % річних в розмірі 349,47 грн.; пеня в
розмірі 1514,39 грн.; а також витрати по
сплаті судового збору в розмірі 1827,00
грн.

Передбачені частиною четвертою статті
22 Господарського процесуального
кодексу України, права позивача
збільшити або зменшити розмір позовних
вимог, відмовитись від позову можуть
бути реалізовані до прийняття рішення
судом першої інстанції.

Враховуючи, що подана позивачем заява
відповідає приписам частини четвертої
статті 22 Господарського
процесуального кодексу України, суд
розглядає справу з урахуванням заяви
про зменшення позовних вимог.

Представник позивача у даному судовому
засіданні наполягає на задоволенні
позовних вимог, з урахуванням вказаної
заяви про зменшення позовних вимог.

Відповідач надав заперечення б/н, б/д
(вх. № 5722 від 30.04.2014 року) на позовну
заяву, де проти позову заперечує та
просить суд відмовити у задоволенні
позовних вимог, посилаючись на належне
виконання умов укладеного між
сторонами договору, оскільки
відповідачем своєчасно зареєстровано
бюджетні фінансові зобов'язання
розпорядників бюджетних коштів, що
підтверджується реєстром бюджетних
фінансових зобов'язань розпорядників
(одержувачів) бюджетних коштів № 561 від
23.09.2013 року.

Розглянувши матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши фактичні обставини,
на яких ґрунтується позов, заслухавши
доводи та пояснення представників
сторін, об'єктивно оцінивши докази, які
мають значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

23.07.2013 року між позивачем та
відповідачем укладено договір №
Ссу-060-13, відповідно до підпункту 1.1
пункту 1 якого позивач зобов'язався
передати у власність відповідача
товар, а останній в свою чергу
зобов'язався прийняти та оплатити
вартість товару згідно асортименту, в
кількості та за цінами, що зазначені в
специфікації, яка додається до
договору і є невід'ємною його частиною.

Підпунктом 1.2 пункту 1 даного договору
врегульовано, що ціна товару включає
витрати на доставку, сплату мита,
податків, зборів та інших обов'язкових
платежів, а підпунктом 1.3 пункту 1
договору встановлено, що загальна сума
договору складає 22261,46 грн. в тому числі
ПДВ 20 % в розмірі 3710,24 грн..

За умовами пункту 2 договору № Ссу-060-13
від 23.07.2013 року, оплата товару
здійснюється відповідачем протягом 10
робочих днів з дня отримання товару,
відповідно до накладних; передача
товару позивачем відповідачеві
здійснюється протягом 3 календарних
днів з моменту укладання договору .

Частина перша статті 712 Цивільного
кодексу України визначає, що за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

09.09.2013 року, відповідно до підписаної
сторонами у справі специфікації (арк. с.
10) за видатковою накладною № Ссу-21669 від
09.09.2013 року (арк. с. 11) позивач передав
відповідачеві товар на загальну суму
22261,46 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідач в порушення умов підпункту
2.1 пункту 2 договору № Ссу-060-13 від 23.07.2013
року не здійснив оплату поставленого
позивачем товару.

Відповідно до приписів статті 11
Цивільного кодексу України, цивільні
права та обов'язки виникають з дій осіб,
що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені актами цивільного
законодавства, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки,
а як визначено приписами статті 509
цього ж Кодексу, зобов'язання виникають
із підстав встановлених вищевказаною
правовою нормою.

Згідно зі статтею 173 Господарського
кодексу України, господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

За змістом статті 526 Цивільного кодексу
України, зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Аналогічні положення містяться і в
частині першій статті 193
Господарського Кодексу України, яка
також передбачає, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

За приписами статті 525 Цивільного
кодексу України та частини сьомої
статті 193 Господарського Кодексу
України, одностороння відмова від
зобов'язання не допускається.

Відповідно до частини першої статті 530
Цивільного кодексу України, якщо в
зобов'язанні встановлено строк (термін)
його виконання, то воно підлягає
виконанню у цей строк.

Згідно з положеннями статті 610
Цивільного кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Частина перша статті 612 названого
Кодексу визначає, що боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Згідно статті 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Факт отримання відповідачем товару
підтверджується видатковою накладною
№ Ссу-21669 від 09.09.2013 року на суму 22261,11
грн. (в т.ч. ПДВ), довіреністю № 558 від
09.09.2013 року та актом звірки розрахунків
за період з 01.07.2013 року по 01.10.2013 року,
копії яких долучено судом до
матеріалів справи, зазначені первинні
документи містять відомості щодо
найменування відпущеного товару, його
кількість, ціну та підписані
представниками сторін.

Частиною першою статті 9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» встановлено, що
видаткова накладна складається під час
здійснення господарської операції, а
якщо це неможливо - безпосередньо після
її закінчення.

При цьому, підписання покупцем
видаткової накладної, яка є первинним
обліковим документом у розумінні
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» і яка відповідає вимогам,
зокрема, статті 9 названого Закону і
Положенню про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку та фіксує факт
здійснення господарської операції і
встановлення договірних відносин, є
підставою виникнення обов'язку щодо
здійснення розрахунків за отриманий
товар.

Проте, в порушення умов укладеного
договору та вимог статей 526, 629
Цивільного кодексу України, статті 193
Господарського кодексу України,
відповідач за отриманий товар не
розрахувався, чим порушив права та
охоронювані законом інтереси позивача.

Враховуючи наведені обставини, а також
те, що фактично на момент розгляду
справи зобов'язання з оплати товару
відповідачем не виконано (доказів
оплати отриманого товару відповідач
суду не надав), тому позовні вимоги щодо
стягнення з відповідача на користь
позивача заборгованості за
поставлений товар в розмірі 22261,46 грн.
визнаються судом обґрунтованими, і
такими, що підлягають задоволенню на
підставі статей 525, 526 Цивільного
кодексу України.

Відповідно до підпункту 4.1 пункту 4
договору № Ссу-060-13 від 23.07.2013 року,
позивач просить суд стягнути з
відповідача пеню в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ від суми
заборгованості за кожен день
прострочення.

Згідно статей 546, 548, 629 Цивільного
кодексу України, виконання
зобов'язання може забезпечуватися
неустойкою (штрафом, пенею), якщо це
встановлено договором або законом, а
стаття 547 цього ж Кодексу встановлює, що
правочин щодо забезпечення виконання
зобов'язання вчиняється в письмовій
формі.

Відповідно до наданого позивачем
розрахунку сума пені становить 1514,39
грн. за період з 24.09.2013 року по 02.04.2014
року.

Статтею 230 Господарського кодексу
України визначено, що штрафними
санкціями у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Частина 6 статті 232 названого Кодексу
встановлює, що нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Права позивача щодо стягнення з
відповідача пені передбачені умовами
вищевказаного договору і вона
нарахована в межах позовної давності з
урахуванням вимог Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань», але з
порушенням шестимісячного терміну
нарахування пені, визначеного частиною
шостою статті 232 Господарського
кодексу України, тому позовні вимоги
щодо стягнення з відповідача на
користь позивача пені підлягають
задоволенню частково - за період з
24.09.2013 року по 23.03.2014 року, в розмірі 1435,10
грн. В іншій частині позовні вимоги
щодо стягнення пені задоволенню не
підлягають.

Крім цього, за несвоєчасне виконання
грошових зобов'язань позивач просить
стягнути з відповідача 3 % річних в
розмірі 349,47 грн. та інфляційні втрати в
розмірі 422,97 грн. за період з 24.09.2013 року
по 02.04.2014 року. В обґрунтування
зазначених вимог позивачем наведено
обґрунтований розрахунок річних та
інфляційних.

Статтею 625 Цивільного кодексу України
передбачено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимоги кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також 3% річних від простроченої суми,
якщо інший розмір процентів не
встановлено договором, або законом.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги, стосовно
стягнення з відповідача на користь
позивача 3 % річних в розмірі 349,47 грн. та
інфляційних втрат в розмірі 422,97 грн. за
період з 24.09.2013 року по 02.04.2014 року є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню на підставі положень
статті 625 наведеного вище Кодексу.

Відповідно до статті 32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до статей 33, 34 названого
Кодексу, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Докази подаються
учасниками судового процесу.
Обставини, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Стаття 43 Господарського
процесуального кодексу України
визначає, що господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Враховуючи викладені обставини,
зокрема те, що відповідач не виконав
своїх зобов'язань за договором, який є
обов'язковим для виконання сторонами
(стаття 629 Цивільного кодексу України),
вимоги позивача щодо стягнення з
відповідача заборгованості в розмірі
22261,46 грн., пені в розмірі 1435,10 грн., 3 %
річних в розмірі 349,47 грн., інфляційних
втрат в розмірі 422,97 грн. є правомірними,
обґрунтованими і такими, що підлягають
задоволенню, а в задоволенні вимог
позивача в частині стягнення пені в
розмірі 79,39 грн. за період з 24.03.2014 року
по 02.04.2014 року має бути відмовлено з
підстав зазначених вище.

Відповідно до вимог статей 44, 49
Господарського процесуального кодексу
України, витрати по сплаті судового
збору покладаються на відповідача.

На підставі вищевикладеного, керуючись
статтями 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Сумського державного
університету (40007, м. Суми, вул.
Римського-Корсакова, буд. 2,
Ідентифікаційний код 05408289) на користь
Приватного акціонерного товариства
«Інформаційні комп'ютерні системи»
(03005, м. Київ, вул. Смоленська, буд. 31-33,
Ідентифікаційний код 21670779)
заборгованість в розмірі 22261,46 грн.,
пеню в розмірі 1435,10 грн., 3 % річних в
розмірі 349,47 грн., інфляційні втрати в
розмірі 422,97 грн. та витрати по сплаті
судового збору в розмірі 1827,00 грн.

3. В іншій частині позову (щодо
стягнення 79,39 грн. пені) відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 06.05.2014 року

Суддя П.І. Левченко