ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

14.05.2014 р.
Справа№ 914/1663/14

Суддя Мороз Н.В,

Розглянувши матеріали за позовом:
Малого колективного торгового
підприємства «Міський Ринок», м. Новий
Розділ

до відповідача: Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Львівській області, м. Львів

про визнання дій протиправними та
скасування постанови Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Львівській області про
накладення штрафу за правопорушення у
сфері містобудування №5.5 від 16 жовтня
2009р.

Встановив:

Позов заявлено малим колективним
торговим підприємством «Міський
Ринок», м. Новий Розділ до Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Львівській області, м. Львів
про визнання дій протиправними та
скасування постанови Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Львівській області про
накладення штрафу за правопорушення у
сфері містобудування №5.5 від 16 жовтня
2009р.

При поданні позовної заяви
позивач посилається на ст. 4 Закону
України «Про відповідальність
підприємств, їх об'єднань, установ та
організацій за правопорушення у сфері
містобудування» від 14.10.1994р., якою
передбачено можливість оскарження до
господарського суду рішення у справах
про правопорушення у сфері
містобудування, передбачені цим
Законом.

Однак, 19.01.2012р. набув чинності
Закон України "Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України щодо
посилення відповідальності та
вдосконалення державного регулювання
у сфері містобудівної діяльності".
Вказаним нормативним актом в новій
редакції викладено Закон України "Про
відповідальність підприємств, їх
об'єднань, установ та організацій за
правопорушення у сфері містобудування"
(нова назва - Закон України "Про
відповідальність за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності").
Згідно нової редакції закону, зокрема,
ст. 5, постанову Державної
архітектурно-будівельної інспекції
України або її територіального органу
може бути оскаржено до суду протягом 15
днів з дня її винесення з
повідомленням про таке оскарження у
той самий строк органу, який виніс
постанову.

Відповідно до ст. 1 ГПК України,
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи, громадяни, які
здійснюють підприємницьку діяльність
без створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності,
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушення.

За приписами п. 3 ст. 22 Закону
України "Про судоустрій і статус
суддів" (із змінами та доповненнями) та
п. 2 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 10 від
24.10.2011р. "Про деякі питання
підвідомчості і підсудності справ
господарським судам", місцеві
господарські суди розглядають справи у
спорах, що виникають з господарських
правовідносин, а також інші справи,
віднесені процесуальним законом до їх
підсудності, та на вимоги статей 1, 41, 12
ГПК господарські суди розглядають
справи в порядку позовного
провадження, коли склад учасників
спору відповідає приписам статті 1 ГПК,
а правовідносини, з яких виник спір,
мають господарський характер.

Підвідомчість - це визначена
законом сукупність повноважень судів
щодо розгляду справ, віднесених до їх
компетенції.

Відповідно до ст. 12 ГПК України,
господарським судам підвідомчі: 1)
справи у спорах, що виникають при
укладанні, зміні, розірванні і
виконанні господарських договорів, у
тому числі щодо приватизації майна, та
з інших підстав, крім: (щодо провадження
справ додатково див. Закон № 483-V від
15.12.2006) спорів про приватизацію
державного житлового фонду; спорів, що
виникають при погодженні стандартів та
технічних умов; спорів про
встановлення цін на продукцію (товари),
а також тарифів на послуги (виконання
робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно
до законодавства не можуть бути
встановлені за угодою сторін; спорів,
що виникають із публічно-правових
відносин та віднесені до компетенції
Конституційного Суду України та
адміністративних судів; інших спорів,
вирішення яких відповідно до законів
України та міжнародних договорів
України віднесено до відання інших
органів; 2) справи про банкрутство; 3)
справи за заявами органів
Антимонопольного комітету України,
Рахункової палати з питань, віднесених
законодавчими актами до їх
компетенції; 4) справи, що виникають з
корпоративних відносин у спорах між
юридичною особою та її учасниками
(засновниками, акціонерами, членами), у
тому числі учасником, який вибув, а
також між учасниками (засновниками,
акціонерами, членами) юридичної особи,
пов'язаними із створенням, діяльністю,
управлінням та припиненням діяльності
такої особи, крім трудових спорів; 5)
справи у спорах щодо обліку прав на
цінні папери; 6) справи у спорах, що
виникають із земельних відносин, в яких
беруть участь суб'єкти господарської
діяльності, за винятком тих, що
віднесено до компетенції
адміністративних судів; 7) справи у
спорах з майновими вимогами до
боржника, стосовно якого порушено
справу про банкрутство, у тому числі
справи у спорах про визнання
недійсними будь-яких правочинів
(договорів), укладених боржником;
стягнення заробітної плати; поновлення
на роботі посадових та службових осіб
боржника, за винятком спорів,
пов'язаних із визначенням та сплатою
(стягненням) грошових зобов'язань
(податкового боргу), визначених
відповідно до Податкового кодексу
України, а також справ у спорах про
визнання недійсними правочинів
(договорів), якщо з відповідним позовом
звертається на виконання своїх
повноважень контролюючий орган,
визначений Податковим кодексом
України; 8) справи за заявами про
затвердження планів санації боржника
до порушення справи про банкрутство.

Зі змісту статті 12 ГПК України
випливає, що господарським судам не
підвідомчі справи у спорах, вирішення
яких відповідно до законів України
віднесено до відання інших органів, а
також спорах, що виникають із
публічно-правових відносин та
віднесені до компетенції
Конституційного Суду України та
адміністративних судів.

При винесенні оскаржуваної
постанови про накладення штрафу від
16.10.2009р. №5.5, Інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю у
Львівській області діяла як суб'єкт
владних повноважень.

Згідно приписів Кодексу
адміністративного судочинства
України, на публічно-правові спори у
випадках, встановлених Конституцією та
законами України поширюється
юрисдикція адміністративних судів.

Суд звертає увагу на те, що
позовні вимоги виникли в результаті
порушення прав та інтересів позивача
Інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю у
Львівській області шляхом винесення
постанови про накладення штрафу за
правопорушення у сфері містобудування.
Однак, пред'явлення юридичними особами
позовів, які стосуються вжиття
суб'єктами владних повноважень заходів
реагування під час здійснення
державного нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності,
господарським процесуальним кодексом
не передбачено, а відтак виходячи з
наведеного, даний позов не підвідомчий
господарському суду.

Пунктом 4.2. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 року "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" визначено, що питання
про прийняття позовної заяви
вирішується суддею, який має право
відмовити у її прийнятті у випадках,
передбачених статтею 62 ГПК. Перелік
підстав відмови в прийнятті позовної
заяви, встановлений частиною першою
цієї статті, є вичерпним. На підставі
пункту 1 частини першої статті 62 ГПК
суддя відмовляє у прийнятті позовної
заяви, якщо спір непідвідомчий
господарському суду, зокрема, коли його
вирішення законодавством України
віднесено до компетенції іншого органу
або заява взагалі не підлягає
розглядові в судовому порядку.

Згідно ч. 1 ст. 62 Господарського
процесуального кодексу України суддя
відмовляє у прийнятті позовної заяви,
якщо заява не підлягає розгляду в
господарських судах України.

Враховуючи вищезазначене,
господарський суд дійшов висновку, що
визначені спірні відносини (визнання
дій протиправними та скасування
постанови про накладення штрафу за
правопорушення у сфері містобудування)
є публічно-правовими, тому позов
підлягає вирішенню в порядку
адміністративного судочинства
належним (відповідним)
адміністративним судом.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 62, ст. 86 ГПК
України, суд, -

У Х В А Л И В:

В прийнятті позовної заяви
відмовити.

Додаток: Позовна заява від 12.05.2014
року з доданими матеріалами на 9 арк.

Суддя
Мороз Н.В.