ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

08 травня 2014 р. Справа №
903/231/14Господарський суд Волинської
області у складі:

головуючого судді - Гарбара Ігоря
Олексійовича

секретар судового засідання - Шевчук
Світлана Анатоліївна

за участю представників сторін:

від позивача: н/з

від відповідача: Лисюк Р.П. - директор

Будневський А.Г.
(представник за дов. № 129 від 27.02.2014 р.)

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Луцьку у приміщенні
господарського суду Волинської
області справу за позовом публічного
акціонерного товариства "Національної
компанії "Нафтогаз України" до
Володимир-Волинського підприємства
теплових мереж
"Володимир-Волинськтеплокомуненерго"
про стягнення 760 915,64 грн.,

В судовому засіданні 08.05.2014 р. у
відповідності до ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України,
оголошено вступну та резолютивну
частину рішення.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
"Національної компанії "Нафтогаз
України" звернулося в суд з позовом до
Володимир-Волинського підприємства
теплових мереж
"Володимир-Волинськтеплокомуненерго"
про стягнення 760 915,64 грн.

Позов мотивувало тим, що 01.08.2012 р. між
публічним акціонерним товариством
"Національної компанії "Нафтогаз
України" та Володимир-Волинським
підприємством теплових мереж
"Володимир-Волинськтеплокомуненерго"
укладено договір № 2Г/12-БО-2 на
купівлю-продаж природного газу.

На виконання умов даного договору
Публічне акціонерне товариство
"Національної компанії "Нафтогаз
України" за період з вересня по грудень
2012 р. поставило відповідачу природний
газ об'ємом 1 097,36 тис. м3 на суму 5 115 602,62
грн.

На момент звернення до суду відповідач
свої зобов'язання перед позивачем
виконав частково на суму 4 534 313,32 грн.

Оскільки відповідач прострочив
виконання грошового зобов'язання в
розмірі 581 289,30 грн., позивачем
нарахована пеня в сумі 64 005,07 грн., штраф
у розмірі 86 471,66 грн., три проценти
річних у розмірі 23 038,08 грн., а також
інфляційні втрати в сумі 6 111,54 грн., які
просить стягнути з відповідача.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, хоча був
належним чином повідомлений про час,
дату та місце розгляду справи, що
підтверджується розпискою від 30.04.2014 р.
наявною в матеріалах справи (а.с. 64).

Представники відповідача, в судовому
засіданні позовні вимоги визнали
частково, на суму 511 289,30 грн., з
врахуванням часткової оплати в сумі 70
000,00 грн., на підтвердження якої подали
копію платіжного доручення № 3007 від
17.02.2014 р. про сплату 70 000,00 грн. за
використаний природний газ згідно
договору 2Г/12-БО-2 та копію акту звіряння
розрахунків, станом на 31.03.2014 р. В
поясненнях від 30.04.2014 р. та в судовому
засіданні представники відповідача
просять суд зменшити розмір штрафних
санкцій.

Суд прийшов до висновку про можливість
розгляду справи по суті в судовому
засіданні за відсутності представника
позивача, запобігаючи одночасно
безпідставному затягуванню розгляду
спору та з огляду на встановлений ст. 69
ГПК України строк вирішення спору.

Заслухавши пояснення представників
відповідача, дослідивши письмові
докази в справі, суд приходить до
наступного висновку.

Судом встановлено, що 01.08.2012 р. між
публічним акціонерним товариством
"Національної компанії "Нафтогаз
України" та Володимир-Волинським
підприємством теплових мереж
"Володимир-Волинськтеплокомуненерго"
укладено договір № 2Г/12-БО-2 на
купівлю-продаж природного газу (а.с. 9-14).

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір
є обов'язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 11 ЦК України та ст. 174
ГК України господарські зобов'язання
можуть виникати, зокрема, з
господарського договору та інших угод,
передбачених законом, а також з угод, не
передбачених законом, але таких, які
йому не суперечать. Між сторонами
зобов'язання виникли з договору №
2Г/12-БО-2 від 01.08.2009 р.

Відповідно до умов договору позивач
зобов'язався передати у власність
відповідачу природний газ, ввезений на
митну територію України, та/або
природний газ видобутий на території
України, а відповідач зобов'язався
прийняти та оплатити даний природний
газ на умовах укладеного договору №
2Г/12-БО-2 від 01.08.2009 р.

Факт поставки товару позивачем
підтверджується актами
приймання-передачі товару: (від 30.09.2012
року на суму 43 587,23 грн.; від 30.11.2012 року
на суму 621 842,95 грн.; від 30.11.2012 року на
суму 1 537 874,08 грн.; від 31.12.2012 року на суму
2 912 298,36 грн. (а.с. 15-18).

Судом встановлено, що зазначені акти
приймання-передачі природного газу
підписані уповноваженими
представниками Продавця - ПАТ "НАК
"Нафтогаз України", Покупця -
Володимир-Волинського ПТМ
"Володимир-Волинськтеплокомуненерго"
та газорозподільної організації -
Володимир-Волинського управління по
газопостачанню та газифікації ПАТ
"Волиньгаз", скріплені відтисками
печаток господарюючих суб'єктів,
містять всі визначені законодавством
обов'язкові реквізити, в повному об'ємі
відображають зміст та обсяги
здійснених сторонами на їх підставі,
згідно умов підписаного договору №
2Г/12-БО-2 від 01.08.2012р. у вересні-грудні
місяцях 2012 року господарських
операцій.

Передача позивачем природного газу у
вказаних об'ємах та його отримання
відповідачем не заперечується
представником Володимир-Волинського
ПТМ
"Володимир-Волинськтеплокомуненерго" в
судовому засіданні.

Відповідно до п.6.1 Договору, оплата за
газ здійснюється Покупцем виключно
грошовими коштами шляхом 100% поточної
оплати протягом місяця поставки газу.
Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 14-го
числа місяця, наступного за місяцем
поставки газу.

Відповідач перерахував на рахунок
позивача грошові кошти в якості оплати
поставленого вересні-грудні 2012 року
природного газу в сумі 4 534 313,32 (чотири
мільйони п'ятсот тридцять чотири
тисячі триста тринадцять гривень 32
коп.), що підтверджується довідкою про
операції та довідкою про сальдо.

Відповідно до платіжного доручення
поданого представниками відповідача №
3007 від 17.02.2014 р., вбачається що
відповідач 14.02.2014 р. сплатив 70 000,00 грн.,
за використаний природний газ 2012 р.,
згідно договору 2Г/12-БО-2 (на який
посилається позивач) від 01.08.2012 р. ще до
порушення провадження у справі (а.с. 67).

У зв'язку із дослідженням письмових
доказів по справі (платіжне доручення
№ 3007 від 17.04.2014 р.) у задоволенні
позовних вимог в сумі 70 000,00 грн. слід
відмовити, оскільки дані кошти були
перераховані до порушення провадження
у справі.

Відповідач не повністю виконав
зобов'язання з оплати поставленого
природного газу. Сума заборгованості
відповідача на момент розгляду справи
складає 511 289,30 грн., яка є підставна та
підлягає до стягнення з відповідача.

Згідно до ст. 526 ЦК України, ст. 193 ГК
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), одним з
наслідків порушення зобов'язання,
передбачених ст. 611 ЦК України є сплата
неустойки, згідно зі ст. 612 ЦК України
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не виконав
зобов'язання у строк, встановлений
договором.

Пунктом 7.2 Договору встановлено
відповідальність за невиконання
Покупцем умов цього договору щодо
порядку оплати природного газу.
Відповідно до вищевказаного пункту
договору, у разі невиконання Покупцем
п. 6.1 Договору він зобов'язується
сплатити крім суми заборгованості пеню
у розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що період, за який сплачується
пеня, від суми простроченого платежу,
за кожний день прострочення платежу, а
за прострочення понад 30 днів додатково
сплатити штраф у розмірі семи
відсотків від суми простроченого
платежу.

Відповідно до розрахунку, який
додається до позовної заяви, сума пені,
яку відповідачу належить сплатити на
користь позивача складає 64 005,07 грн.
(шістдесят чотири тисячі п'ять гривень
07 коп.), а сума 7% штрафу складає 86 471,66
грн. (вісімдесят шість тисяч чотириста
сімдесят одна гривня 66 коп.).

Ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України
встановлює, що боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Оскільки відповідач прострочив
виконання грошового зобов'язання, а
саме зобов'язання з оплати
поставленого природного газу,
відповідач зобов'язаний сплатити три
проценти річних від простроченої суми,
а також суму боргу з урахуванням
інфляції.

Відповідно до розрахунку, який
додається до позовної заяви, сума 3%
річних які належить сплатити
відповідачу на користь позивача
складає 23 038,08 грн., сума інфляційних
втрат, відповідно до вищезгаданого
розрахунку, складає 6 111,54 грн. (а.с. 22-24).

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень. Відповідно до ст. 34
ГПК України господарський суд приймає
тільки ті докази, які мають значення
для справи. Обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Представники відповідача в судовому
засіданні посилаючись на обставини,
викладені у відзиві від 30.04.2014 р. б/н.
просять суд зменшити розмір штрафних
санкцій.

В обґрунтування зазначеного
клопотання представники відповідача
посилюються на те, що відповідач є
комунальним підприємством власником
майна якого є територіальна громада
міста Володимира-Волинського, чинні
тарифи, які затверджені рішеннями
виконавчого комітету
Володимир-Волинської міської ради не є
економічно обґрунтованими та не
покривають затрат підприємства на
виробництво теплової енергії та
надання послуг з теплопостачання,
основними споживачами теплової
енергії, яка виробляється
підприємством з природного газу,
поставленого позивачем згідно угоди №
2Г/12-БО-2 від 01.08.2012 р. є населення та
релігійні організації, котрі, в свою
чергу, несвоєчасно і не в повній мірі
оплачують отримані послуги.

За приписом п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України
господарський суд приймаючи рішення,
має право зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 Господарського
кодексу України, у разі якщо належні до
сплати штрафні санкції надмірно великі
порівняно із збитками кредитора, суд
має право зменшити розмір санкцій.

Частина 3 ст. 551 ЦК України встановлює,
що розмір неустойки може бути
зменшений за рішенням суду, якщо він
значно перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Правовий аналіз названих статей
свідчить, що вони не є імперативними та
застосовуються за визначених умов на
розсуд суду.

Вирішуючи питання про зменшення
розміру неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання, господарський
суд повинен об'єктивно оцінити, чи є
даний випадок винятковим, виходячи з
інтересів сторін, які заслуговують на
увагу, ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

В даному випадку позивачем не надано
належних та допустимих доказів того, що
порушення ПТМ
"Володимир-Волинськтеплокомуненерго"
зобов'язань за угодою потягло за собою
завдання ПАТ "НАК "Нафтогаз України"
значних збитків. У той же час,
відповідач подав суду докази в
підтвердження об'єктивності причин
прострочення виконання договірних
зобов'язань з оплати за спожитий газ.

Судом також враховується вжиття ПТМ
"Володимир-Волинськтеплокомуненерго"
заходів, спрямованих на оплату
спожитого природного газу у його
більшій частині (спожито газу на суму 5
115 602,62 грн., оплачено газу в розмірі 4 604
313,32 грн.).

Враховується також факт збитковості
діяльності підприємства-відповідача у
2013 році (отримано збитків на суму понад
8 тис. грн.).

Беручи до уваги вищезазначене, суд,
керуючись п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України,
вважає за можливе зменшити розмір пені,
яка підлягає до стягнення з
відповідача, та стягнути з боржника
штрафні санкції у розмірі 8 647,10 грн.
штрафу та 6 400,50 грн. пені, що становить 10
відсотків від загальних сум штрафу та
пені, котрі згідно викладеної вище
позиції суду підлягали до стягнення з
боржника.

В даному аспекті судом засвідчується
також те, що статтею 233 ГК України
визначено, що суд має право зменшити
розмір санкцій, якщо належні до сплати
штрафні санкції надмірно великі
порівняно із збитками кредитора. При
цьому повинно бути взято до уваги:
ступінь виконання зобов'язання
боржником; майновий стан сторін, які
беруть участь у зобов'язанні; не лише
майнові, але й інші інтереси сторін, що
заслуговують на увагу.

Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення. При цьому
відсутність чи невисокий розмір
збитків може бути підставою для
зменшення судом розміру неустойки, що
стягується з боржника. Вирішуючи
питання про зменшення розміру пені та
штрафу, які підлягають стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання, суд
повинен з'ясувати наявність значного
перевищення розміру неустойки перед
розміром збитків, а також об'єктивно
оцінити, чи є даний випадок винятковим,
виходячи з інтересів сторін, які
заслуговують на увагу, ступеня
виконання зобов'язань, причини
неналежного виконання або невиконання
зобов'язання, незначності прострочення
у виконанні зобов'язання,
невідповідності розміру пені
наслідкам порушення, негайного
добровільного усунення винною
стороною порушення та його наслідків.

Зі змісту наведених норм випливає, що
при вирішенні питання про можливість
зменшення неустойки, суд бере до уваги
майновий стан сторін і оцінює
співвідношення розміру заявлених
штрафних санкцій, зокрема, із розміром
збитків кредитора, враховує інтереси
обох сторін. Майновий стан сторін та
соціальна значущість підприємства
мають значення для вирішення питання
про зменшення розміру штрафних
санкцій. При цьому, розмір, до якого
вони підлягають зменшенню, закон
відносить на розсуд суду.

Зазначена позиція суду в цій частині
знайшла своє відображення в матеріалах
численної судової практики в
аналогічних справах, зокрема, у
постанові Рівненського апеляційного
господарського суду від 15.10.2013 р. у
справі № 903/783/13, постанові Рівненського
апеляційного господарського суду від
03.12.2013 р. та постанові Вищого
господарського суду України від 12.02.2014
р. у справі № 903/782/13.

З огляду на викладене, враховуючи
виконання належним чином зобов'язань
позивачем та не неналежне виконання
відповідачем умов договору, позовні
вимоги підставні і підлягають до
задоволення частково в розмірі 555 486,52
грн.

Оскільки спір до суду доведений з вини
відповідача, то витрати по сплаті
судового збору, пропорційно розміру
задоволених вимог, в сумі 13 818,31 грн. (690
915,64х15 218,31/760 915,64) згідно ст. 49 ГПК
України слід покласти на нього.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, на
підставі ст. ст. 174, 193, п.3.ч.1 ст.83,ч.1 ст.233
Господарського кодексу України, ст.ст.
11, ч.1 ст. 551, 526, 610, 611, 612, ч.2 ст. 625, 629
Цивільного кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Володимир-Волинського
підприємства теплових мереж
"Володимир-Волинськтеплокомуненерго"
(вул. Сагайдачного, 19, м.
Володимир-Волинський, Волинська обл.,
) на користь публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
(вул. Б.Хмельницького, 6, м. Київ, ) 555 486,52 грн. (п'ятсот
п'ятдесят п'ять тисяч чотириста
вісімдесят шість гривень і п'ятдесят
дві копійки) заборгованості, (з них:
основна заборгованість 511 289,30 грн., пеня
в сумі 6 400,50 грн., штраф в сумі 8 647,10 грн.,
три проценти річних в сумі 23 038,08 грн.,
інфляційні втрати в сумі 6 111,54 грн.) та
витрати по сплаті судового збору в
розмірі 13 818,31 грн. (тринадцять тисяч
вісімсот вісімнадцять гривень і
тридцять одна копійка).

В задоволені 70 000,00 грн. основного боргу,
57 604,57 грн. пені та 77 824,56 грн. штрафу
відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Апеляційна скарга подається через
господарський суд Волинської області
до Рівненського апеляційного
господарського суду протягом 10 днів з
моменту підписання повного тексту
рішення.

Повне рішення складено

та підписано 12.05.14 р.

Суддя
І. О. Гарбар