ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2014 року Справа № 903/1100/13 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

головуючого судді Добролюбової
Т.В.,суддівГоголь Т.Г., Швеця В.О.
(доповідач)розглянувши касаційну
скаргуЛуцької міської ради на
постановуРівненського апеляційного
господарського суду від 11.02.14у справі№
903/1100/13 Господарського суду Волинської
області за позовомЛуцької міської
ради доПублічного акціонерного
товариства "Мостобуд" третя особа,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору, на стороні позивача
Управління Держземагентства у
Луцькому районі Волинскої області
провнесення змін до договору оренди
землі

за участю представників сторін від:

відповідача: Пегза К.К. (дов. від 17.09.12),

Представники позивача та третьої особи
в судове засідання не з'явилися, хоча
належно повідомлені про час та місце
розгляду касаційної скарги.

ВСТАНОВИВ:

Луцька міська рада звернулася з
позовом до Публічного акціонерного
товариства "Мостобуд", в якому, з
урахуванням заяви про зміну предмета
позову, просила внести зміни до
укладеного між сторонами договору
оренди землі від 22.02.05, шляхом
викладення його умов в наступній
редакції: пункт 9. "Орендна плата
вноситься орендарем у грошовій формі
та встановлюється у розмірі 3 (трьох)
відсотків від нормативної грошової
оцінки земельної ділянки". Позовні
вимоги обґрунтовані обставинами зміни
розміру річної орендної плати за землю.
При цьому позивач посилався на приписи
статей 632, 653 Цивільного кодексу
України, статті 188 Господарського
кодексу України, статей 288, 289
Податкового кодексу України, статей 21,
30 Закону України "Про оренду землі",
статей 59, 73 Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні".

Рішенням Господарського суду
Волинської області від 11.12.13, ухваленим
суддею Костюк С.В., позов задоволено.
Вмотивовуючи рішення, місцевий
господарський суд дійшов висновку про
наявність правових підстав для
внесення змін до спірного договору у
зв'язку із зміною розміру річної
орендної плати за землю та
необхідністю приведення договору у
відповідність до вимог чинного
законодавства. При цьому суд керувався
приписами статей 632, 653 Цивільного
кодексу України, статті 188
Господарського кодексу України, статті
30 Закону України "Про оренду землі",
статті 59 Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні".

Рівненський апеляційний господарський
суд, колегією суддів у складі: Павлюк
І.Ю. - головуючий, Саврій Г.І., Савченко
Г.І., постановою від 11.02.14 перевірене
рішення місцевого господарського суду
скасував, прийняв нове рішення, яким у
позові відмовив. Вмотивовуючи
оскаржувану постанову, апеляційний суд
дійшов висновку про те, що заява про
зміну предмета позову подана позивачем
до суду після початку розгляду справи
по суті, а відтак підлягає залишенню
без розгляду. Водночас відмовляючи у
позовних вимогах у первісній редакції,
апеляційний суд дійшов висновку про те,
що внесення змін в договір в частині
розміру орендної плати без внесення
відповідних змін в частині розміру
нормативної грошової оцінки землі
унеможливить належне виконання
сторонами умов такого договору,
оскільки наведені пункти договору
будуть суперечити один іншому. При
цьому апеляційний суд керувався
приписами статей 632, 651, 652 Цивільного
кодексу України, статті 22
Господарського процесуального кодексу
України.

Не погоджуючись з прийнятою у справі
постановою, Луцька міська рада
звернулася з касаційною скаргою до
Вищого господарського суду України, в
якій просить постанову апеляційного
суду скасувати, а рішення суду першої
інстанції залишити в силі.
Обґрунтовуючи доводи касаційної
скарги, скаржник вказує на
неврахування апеляційним судом
обставин того, що нормативна грошова
оцінка земельної ділянки не є сталою
сумою, а збільшується в залежності від
щорічних показників інфляції та за
умовами договору має самостійно
уточнюватись орендарем. З огляду на що,
на думку скаржника, підстави для
внесення у договір змін щодо розміру
нормативної грошової оцінки земельної
ділянки відсутні. Також скаржник
зазначає про помилковий висновок
апеляційного суду щодо звернення
позивача із заявою про зміну предмета
позову після початку розгляду судом
справи по суті. При цьому посилається
на порушення апеляційним судом
приписів статей 626, 629 Цивільного
кодексу України, статей 22, 104
Господарського процесуального кодексу
України.

На адресу Вищого господарського суду
України від Публічного акціонерного
товариства "Мостобуд" надійшов відзив
на касаційну скаргу, в якому відповідач
вказав про законність та
обґрунтованість оскаржуваної
постанови, у зв'язку з чим просить
залишити її без змін, а касаційну
скаргу позивача - без задоволення.

Вищий господарський суд України,
заслухавши доповідь судді Швеця В.О.,
пояснення представника відповідача,
переглянувши матеріали справи і доводи
касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування
господарськими судами приписів
чинного законодавства, відзначає
наступне.

Судами попередніх інстанцій
установлено та підтверджується
матеріалами справи, що 22.02.05 між Луцькою
міською радою (орендодавець) і
Відкритим акціонерним товариством
"Мостобуд" (орендар) укладено договір
оренди земельної ділянки, за умовами
якого орендодавець надає, а орендар
приймає в строкове платне користування
земельну ділянку загальною площею 60 673
кв.м. для обслуговування виробничої
бази, яка знаходиться на вул.
Ківерцівській, 7а (пункти 1, 2 договору).
Відповідно до пункту 9 договору орендна
плата вноситься у грошовій формі та
встановлюється у розмірі 1,4 % від
грошової оцінки земельної ділянки на
рік. Нормативна грошова оцінка
земельної ділянки станом на січень 2005
року становить 8 214 438,81 грн. (пункт 5
договору). Пунктом 12 договору оренди
визначено, що розмір орендної плати
може переглядатись у разі зміни
розмірів земельного податку,
підвищення цін, тарифів, у тому числі
внаслідок інфляції. Також судами
встановлено, що рішенням Луцької
міської ради № 42/20 від 24.06.09 "Про
впорядкування орендної плати за землю"
затверджені ставки орендної плати за
земельні ділянки, зокрема, на земельної
ділянки для обслуговування виробничої
бази річний розмір орендної плати
становить 3 % від грошової оцінки
земельної ділянки. Установлено судами
і те, що вказане рішення міської ради
оприлюднено на офіційному сайті
Луцької міськради, опубліковано у
газеті "Луцький замок" № 27 від 02.07.09,
на момент розгляду справи нечинними
визнано не було, доказів його
скасування не надано. Листом від 06.06.13
міська рада повідомляла відповідача
про необхідність укладення додаткової
угоди до договору в частині внесення
змін (збільшення) розміру орендної
плати з примірником додаткової угоди,
проте зміни до договору внесені не
були, що і стало підставою для
звернення із даним позовом. Як
вбачається з матеріалів справи,
предметом спору у даній справі є вимога
Луцької міської ради до Публічного
акціонерного товариства "Мостобуд" про
внесення змін до договору оренди землі
від 22.02.05 в частині пункту 9 щодо зміни
розміру орендної плати на підставі
чинного законодавства, з огляду на
прийняття органом місцевого
самоврядування відповідного рішення.
За приписами статті 11 Цивільного
кодексу України цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини. Згідно з
частиною 1 статті 628 вказаного Кодексу
зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства. Відповідно
до статей 651, 652 Цивільного кодексу
України зміна або розірвання договору
допускається лише за згодою сторін,
якщо інше не встановлено договором або
законом. Зокрема, договір може бути
змінено або розірвано за рішенням суду
на вимогу однієї із сторін у разі
істотного порушення договору другою
стороною та в інших випадках,
встановлених договором або законом; а
також у разі істотної зміни обставин,
якими сторони керувалися при укладенні
договору. Статтею 632 Цивільного кодексу
України передбачено застосування у
встановлених законом випадках цін
(тарифів, ставок тощо), які
встановлюються або регулюються
уповноваженими органами державної
влади або органами місцевого
самоврядування. При цьому зміна ціни
після укладення договору допускається
лише у випадках і на умовах,
встановлених договором або законом.
Статтею 30 Закону України "Про оренду
землі" передбачено, що зміна умов
договору оренди землі здійснюється за
взаємною згодою сторін. У разі не
досягнення згоди щодо зміни умов
договору оренди землі спір вирішується
в судовому порядку. Судом першої
інстанції під час розгляду справи було
встановлено, що положеннями спірного
договору оренди та нормами чинного
законодавства передбачено можливість
зміни умов договору за рішенням суду на
вимогу однієї із сторін у випадках
встановлених договором або законом.
Оскільки сторонами в договорі оренди
передбачена можливість внесення змін
до договору, а орендна плата за
земельні ділянки державної та
комунальної власності є регульованою
ціною, то законодавча зміна граничного
розміру цієї плати є підставою для
перегляду розміру орендної плати,
встановленої умовами договору.
Апеляційний господарський суд
викладеного не врахував та не
спростував установленого
господарським судом першої інстанції,
що призвело до безпідставного
скасування законного рішення у справі.
При цьому колегія суддів визнає
помилковим висновок апеляційного суду
щодо неможливості внесення змін до
пункту 9 договору в частині розміру
орендної плати у відсотках від
нормативної грошової оцінки земельної
ділянки, без внесення змін до пункту 5
договору, яким визначений розмір цієї
нормативної грошової оцінки земельної
ділянки, з огляду на наступне. Статтею
288 Податкового кодексу України
встановлено, що підставою для
нарахування орендної плати за земельну
ділянку є договір оренди такої
земельної ділянки; податковий період,
порядок обчислення орендної плати,
строк сплати та порядок її зарахування
до бюджетів застосовується відповідно
до вимог статей 285 - 287 Податкового
кодексу України. Відповідно до статті
286 названого Кодексу платники плати за
землю самостійно обчислюють суму
податку щороку станом на 1 січня і не
пізніше 20 лютого поточного року
подають відповідному органу державної
податкової служби за
місцезнаходженням земельної ділянки
податкову декларацію на поточний рік.
При поданні першої декларації
(фактичного початку діяльності як
платника плати за землю) разом з нею
подається довідка (витяг) про розмір
нормативної грошової оцінки земельної
ділянки, а надалі така довідка
подається у разі затвердження нової
нормативної грошової оцінки землі. При
цьому судом першої інстанції
установлено і те, що обов'язок орендаря
самостійно уточнювати щороку
нормативну грошову оцінку земельної
ділянки, при проведенні розрахунку
орендної плати, передбачений також
умовами пунктів 10, 30 договору.
Визнається також помилковим і висновок
апеляційного суду щодо звернення
позивача із заявою про зміну предмета
позову від 22.11.13 після початку розгляду
справи по суті. Відповідно до приписів
статті 22 Господарського
процесуального кодексу України до
початку розгляду господарським судом
справи по суті позивач має право
змінити предмет або підставу позову
шляхом подання письмової заяви.
Водночас колегія суддів відзначає, що
початок розгляду справи по суті має
місце з того моменту, коли
господарський суд після відкриття
судового засідання, роз'яснення (за
необхідності) сторонам та іншим
учасникам судового процесу їх прав та
обов'язків і розгляду інших клопотань і
заяв (про відкладення розгляду справи,
залучення до участі в ній інших осіб,
витребування додаткових доказів тощо)
переходить безпосередньо до розгляду
позовних вимог, про що зазначається в
протоколі судового засідання. При
цьому неявка у судове засідання сторін
або однієї з сторін, за умови, що їх
належним чином повідомлено про час і
місце цього засідання, не перешкоджає
такому переходові до розгляду позовних
вимог, якщо у господарського суду
відсутні підстави для відкладення
розгляду справи, передбачені частиною
першою статті 77 Господарського
процесуального кодексу України. Між
тим, як убачається із матеріалів справи
ухвалою Господарського суду
Волинської області від 12.11.13 розгляд
даної справи було відкладено на 26.11.13
саме у зв'язку із задоволенням
клопотання відповідача, який не
з'явився у судове засідання. Враховуючи
наведене та встановлені судом першої
інстанції обставини справи, переоцінка
яких за приписами статті 1117
Господарського процесуального кодексу
України знаходиться поза межами
компетенції суду касаційної інстанції,
судова колегія визнає правомірним
висновок Господарського суду
Волинської області про наявність
підстав для внесення змін до договору
оренди земельної ділянки щодо розміру
орендної плати. За таких обставин,
постанова Рівненського апеляційного
господарського суду підлягає
скасуванню, а рішення Господарського
суду Волинської області - залишенню в
силі. Відтак, доводи, викладені в
касаційній скарзі, знайшли своє
підтвердження. Судовий збір відповідно
до приписів статті 49 Господарського
процесуального кодексу України
покладається на відповідача.
Враховуючи викладене та керуючись
статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського
процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Луцької міської ради
задовольнити.

Постанову Рівненського апеляційного
господарського суду від 11.02.14 у справі
№ 903/1100/13 Господарського суду
Волинської області скасувати.

Рішення Господарського суду
Волинської області від 11.12.13 у цій
справі залишити в силі.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Мостобуд" 852,60 грн. судового
збору за розгляд касаційної скарги.

Видачу наказу доручити
Господарському суду Волинської
області.

Головуючий суддя:
Т. Добролюбова

Судді:
Т. Гоголь

В. Швець