ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" квітня 2014 р.
Справа № 917/99/14

Колегія суддів у складі:
головуючий суддя Істоміна О.А., суддя
Барбашова С.В. , суддя Білецька А.М.

при секретарі Безлепкіній І.П.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився

відповідача - не з'явився

3-ї особи - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу Державної
фінансової інспекції в Полтавській
області (вх. № 911 П/3) на рішення
господарського суду Полтавської
області від 12.03.2014 року по справі №
917/99/14

за позовом Державного підприємства
"Український державний центр
радіочастот" в особі Полтавської філії
Українського держаного центру
радіочастот, м. Полтава

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.
Полтава

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
позивача Державна фінансова інспекція
в Полтавській області, м. Полтава

про стягнення 1469,94 грн.,-

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2014 року позивач звернувся до
господарського суду з позовною заявою,
в якій просив стягнути з відповідача
1469,94 грн. збитків внаслідок надмірно
сплачених коштів за договором підряду
№ 3 від 23.07.2012 року.

Рішенням господарського суду
Полтавської області від 12.03.2014 року
(суддя Безрук Т.М.) у позові відмовлено
повністю.

Державна фінансова інспекція в
Полтавській області з даним рішенням
господарського суду не погодилась,
звернулась з апеляційною скаргою в
якій просить скасувати рішення
господарського суду Полтавської
області від 12.03.2014 року та прийняти нове
рішення, яким позовні вимоги
Державного підприємства "Український
державний центр радіочастот" в особі
Полтавської філії Українського
держаного центру радіочастот
задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування своєї позиції по
справі заявник скарги посилається на
те, що судом першої інстанції не
прийнято до уваги висновки перевірки
Державної фінансової інспекції в
Полтавській області, в ході якої було
встановлено порушення вимог ДБН Д.1.1-2000,
недотримання роз'яснень Мінрегіонбуду
України, надрукованих у збірниках
офіційних документів та роз'яснень
«Ціноутворення в будівництві» № 6 за
червень 2009 року, та призвело до
завищення вартості виконаних
підрядних робіт ФОП ОСОБА_1 на загальну
суму 1469,94 грн., чим, за твердженнями
скаржника, завдано Полтавській філії
ДП «Українського держаного центру
радіочастот» матеріальної шкоди на
вказану суму.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу
просить скасувати рішення
господарського суду Полтавської
області від 12.03.2014 року, позовні вимоги
задовольнити у повному обсязі. Крім
того, позивач просив суд розглянути
справу без участі представника
Полтавській філії ДП «Українського
держаного центру радіочастот».

Відповідач відзив на апеляційну скаргу
не надав, своїм правом брати участь при
розгляді апеляційної скарги не
скористався, про час та місце розгляду
справи був повідомлений належним
чином, що підтверджується матеріалами
справи.

Державна фінансова інспекція в
Полтавській області надіслала до суду
апеляційної інстанції клопотання, в
якому просила відкласти розгляд справи
в зв'язку з участю представника
Державної фінансової інспекції в
Полтавській області в іншому судовому
процесі.

Колегія суддів залишає надане
клопотання без задоволення, оскільки
заявник не був позбавлений права і
можливості забезпечити за
необхідності участь у судовому
засіданні іншого представника згідно з
частинами першою-четвертою статті 28
ГПК, з числа як своїх працівників, так
і осіб, не пов'язаних з ним трудовими
відносинами. Доказів неможливості
такої заміни відповідачем також не
представлено.

До того ж, згідно з п. 3.12 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України № 18 від 26.12.11 р. «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції»
неявка у судове засідання однієї із
сторін, належним чином повідомленої
про час та місце цього засідання, не
перешкоджає такому переходові до
розгляду позовних вимог, якщо у
господарського суду відсутні підстави
для відкладення розгляду справи,
передбачені ч. 1 ст. 77 ГПК України.

Отже, відкладення розгляду справи є
правом та прерогативою суду, основною
умовою для якого є не відсутність у
судовому засіданні представників
сторін, а неможливість вирішення спору
у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи те, що судом апеляційної
інстанції створено всі необхідні умови
для встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства, вжито заходи для
належного повідомлення учасників
судового процесу про час та місце
розгляду справи, колегія суддів вважає
за можливе розглянути справу без
участі представників сторін та третьої
особи за наявними у ній матеріалами у
відповідності до статті 75
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши доводи апеляційної скарги в
межах вимог, передбачених статтею 101
Господарського процесуального кодексу
України, перевіривши наявні у справі
матеріали на предмет їх юридичної
оцінки судом першої інстанції,
проаналізувавши правильність
застосування господарським судом норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів дійшла висновку про
залишення апеляційної скарги без
задоволення, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 23
липня 2012 року між Державним
підприємством "Український державний
центр радіочастот" в особі Полтавської
філії Українського державного центру
радіочастот (позивач у справі) та
Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1
(відповідач у справі) було укладено
договір підряду № 3 (а.с.13-15).

Відповідно до п. 1.1 договору відповідач
як підрядник зобов'язався на свій ризик
виконати за завданням позивача
(замовника) з використанням власних
матеріалів роботу з ремонту санвузла, а
замовник зобов'язався прийняти й
оплатити таку роботу.

За п. 2.2 договору вартість робіт
становить 17574,00 грн. (з ПДВ).

В додатковій угоді від 31.08.2012р. до
договору сторони узгодили строки
виконання робіт - до 14.09.2012р. та
встановили, що замовник зобов'язаний
оплатити виконані роботи в строк 5 днів
після підписання акту здачі-приймання
виконаних робіт (а.с.16).

Сторонами був складений дефектний акт
від 23.07.2012р., в якому визначено
необхідні об'єми робіт (а.с.17-19).

Сторони також підписали зведений
кошторисний розрахунок та договірну
ціну, в яких узгодили загальну вартість
робіт в сумі 17574,00 грн. (а.с.20-21, 22-23).

На виконання робіт була складена
кошторисна документація, в якій
визначено загальну вартість робіт в
сумі 17574,00 грн. (а.с.24-45).

19.10.2012р. сторони підписали акт
приймання виконаних будівельних робіт
за вересень 2012р. (форма КБ-2в) та довідку
про вартість виконаних будівельних
робіт за вересень 2012р. (форма КБ-3), в
яких підтвердили виконання позивачем
ремонтних робіт на загальну суму 15099,25
грн. (а.с.46, 47-53).

Позивач вартість робіт оплатив в
повному обсязі - на суму 15099,25 грн., що
підтверджується платіжними
дорученнями № 928 від 23.07.2012р. та № 1360 від
22.10.2012р. (а.с.71-72).

Позовні вимоги позивач обґрунтовує
тим, що відповідач у актах форми КБ-2в в
порушення вимог ДБН Д.1.1-2000 «Правила
визначення вартості будівництва»,
затвердженими наказом Держбуду
України від 27.08.2010 р. № 174 (із змінами та
доповненнями) вказав роботи, які за
своїм складом не відповідають фактично
виконаним видам робіт. Як зазначає
позивач, вказані порушення були
виявлені в ході перевірки у
листопаді-грудні 2013 року
фінансово-бухгалтерської документації
Полтавської філії Українського
державного центру радіочастот
Державною фінансовою інспекцією в
Полтавській області, що
підтверджується довідкою № 06-21/б/н від
05.12.2013 року планової виїзної ревізії
фінансово-господарської діяльності
Полтавської філії Державного
підприємства «Українського державного
центру радіочастот» за період з 01.07.2011
р. по 31.08.2013 р.

Таким чином, позивач вважає, що
оскільки відповідачем, всупереч
вимогам чинного законодавства,
необґрунтовано завищена вартість
будівельних робіт, а позивач повністю
оплатив підрядні роботи за завищеною
вартістю, тому ФОП ОСОБА_1 безпідставно
отримав кошти Державного підприємства
«Українського державного центру
радіочастот».

З огляду на викладене, позивачем
заявлено вимоги про стягнення з
відповідача збитків на суму 1469,94 грн.,
завданих позивачу завищенням вартості
виконаних підрядних робіт. Позов
обґрунтований положеннями ст.ст. 224, 225
ГК України.

Разом з цим, позивач в додаткових
поясненнях від 12.03.2014р. посилається на
те, що спірна сума - 1469,94 грн. - є
безпідставно одержаним відповідачем
майном, яка підлягає поверненню
позивачу згідно ст. 1212 ЦК України.

Вирішуючи даний господарський спір суд
першої інстанції виходив з того, що на
виконання умов договору відповідач
виконав роботи на загальну суму 15099,25
грн., що підтверджено двостороннє
підписаним актом приймання виконаних
підрядних робіт форми № КБ - 2в;
виконані відповідачем роботи прийняті
позивачем без зауважень; заяви про
відступи від умов договору позивачем
відповідачу не направлялося, як і не
направлялася позивачеві обґрунтованої
відмови від прийняття виконаних робіт;
позивач не посилався на наявність
недоліків, які виключають можливість
використання об'єкта для вказаної в
договорі мети та не можуть бути усунені
підрядником.

Застосувавши до даних правовідносин
норми цивільного законодавства, які
регулюють підрядні правовідносини, а
також ст. ст. 224, 225 Господарського
кодексу України, місцевий
господарський суд дійшов висновку, що
позивачем не доведено належними
доказами порушення відповідачем
зобов'язання, а також факту спричинення
збитків, їх розмір, прямий причинний
зв'язок між заявленою сумою збитків та
діями відповідача.

Також, суд першої інстанції зазначив
про те, що заявлені до стягнення кошти
не може бути витребувано відповідно до
положень ст. 1212 ЦК України як
безпідставне збагачення, оскільки між
сторонами у справі було укладено
договір про оплатне виконання
ремонтних робіт, а кошти, які позивач
просить стягнути з відповідача, були
отримані останнім як оплату виконаних
за договором робіт, тобто набуто за
наявності правової підстави.

Крім того, господарський суд вважав, що
факт виявлення ревізією суб'єкта
господарювання порушень, допущених під
час виконання робіт за договором, не
впливає на умови спірних договірних
відносин і не може змінювати їх.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції відмовив в задоволенні
позовних вимог за необґрунтованістю та
безпідставністю.

Колегія суддів погоджується з
висновком місцевого господарського
суду про відсутність підстав
задоволення позову з огляду на
наступне.

Підставою виникнення у сторін певних
прав та обов'язків є укладений між ними
договір підряду № 3 від 23.07.2012 р.

Відповідно до частини 1 статті 837
Цивільного кодексу України за
договором підряду одна сторона
(підрядник) зобов'язується на свій
ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу
України передбачено, що зобов'язання
має виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Аналогічне
положення міститься в приписах статті
193 Господарського кодексу України.

На підставі вивчення матеріалів справи
колегією суддів встановлено, що роботи
за договором були прийняті позивачем
без зауважень та оплачені в повному
обсязі.

В п. 2.2 договору визначено, що остаточна
вартість робіт визначається за
проектно-кошторисною документацією, що
подається підрядником.

Так, в акті приймання виконаних
підрядних робіт форми № КБ-2в від
19.10.2012р. (в примітці) та у підсумковій
відомості ресурсів (витрати - по факту)
сторонами зазначено, що вартість
ресурсів визначена за фактичними
витратами (а.с.53,54-70).

За ч. 4 ст. 882 ЦК України передання робіт
підрядником і прийняття їх
замовником оформляється актом,
підписаним обома сторонами. У разі
відмови однієї із сторін від
підписання акта про це вказується в
акті і він підписується другою
стороною.

Згідно з ч. 6 ст. 882 ЦК України замовник
має право відмовитися від прийняття
робіт у разі виявлення недоліків, які
виключають можливість використання
об'єкта для вказаної в договорі мети
та не можуть бути усунені підрядником,
замовником або третьою особою.

В даному випадку відповідач не
направляв позивачеві обґрунтованої
відмови від прийняття виконаних робіт,
та не посилався на наявність недоліків,
які виключають можливість
використання об'єкта для вказаної в
договорі мети та не можуть бути усунені
підрядником.

Відповідно до ч. 1 ст. 877 ЦК України,
підрядник зобов'язаний здійснювати
будівництво та пов'язані з ним
будівельні роботи відповідно до
проектної документації, що визначає
обсяг і зміст робіт та інші вимоги, які
ставляться до робіт та до кошторису, що
визначає ціну робіт.

За ч. 2 ст. 845 ЦК України якщо фактичні
витрати підрядника виявилися меншими
від тих, які передбачалися при
визначенні ціни (кошторису), підрядник
має право на оплату роботи за ціною,
встановленою договором підряду, якщо
замовник не доведе, що отримане
підрядником заощадження зумовило
погіршення якості роботи.

Сторонами був підписаний зведений
кошторисний розрахунок та договірну
ціну, в яких узгодили загальну вартість
робіт в сумі 17574,00 грн. (а.с.20-21, 22-23). На
виконання робіт була складена
кошторисна документація, в якій
визначено загальну вартість робіт в
сумі 17574,00 грн. (а.с.24-45).

19.10.2012р. сторони підписали акт
приймання виконаних будівельних робіт
за вересень 2012р. (форма КБ-2в) та довідку
про вартість виконаних будівельних
робіт за вересень 2012р. (форма КБ-3), в
яких підтвердили виконання позивачем
ремонтних робіт на загальну суму 15099,25
грн. (а.с.46, 47-53).

Тобто, загальна вартість виконаних
робіт не перевищує вартості, вказаної у
зведеному кошторисі.

В п.25, в п. 26 кошторису передбачено
виконання таких робіт як улаштування
каркасів для стін та облицювання
внутрішніх стін гіпсокартоном (а.с.34).
Виконання таких же видів робіт було
підтверджено сторонами у акті
приймання виконаних будівельних робіт
за вересень 2012р. (форма КБ-2в); (а.с.49).

Згідно ст. 853 ЦК України замовник
зобов'язаний прийняти роботу, виконану
підрядником відповідно до договору
підряду, оглянути її і в разі виявлення
допущених у роботі відступів від умов
договору або інших недоліків негайно
заявити про них підрядникові. Якщо
замовник не зробить такої заяви, він
втрачає право у подальшому посилатися
на ці відступи від умов договору або
недоліки у виконаній роботі. Замовник,
який прийняв роботу без перевірки,
позбавляється права посилатися на
недоліки роботи, які могли бути
встановлені при звичайному способі її
прийняття (явні недоліки).

Як свідчать матеріали справи, на
виконання умов договору відповідач
виконав роботи на загальну суму 15099,25
грн., що підтверджено двостороннє
підписаним актом приймання виконаних
підрядних робіт форми № КБ - 2в (а.с.47-53).

Виконані відповідачем роботи прийняті
позивачем без зауважень. Заяви про
відступи від умов договору позивачем
відповідачу не направлялося.

При цьому позивачем не надано жодних
доказів, які б підтверджували
неналежне виконання умов договору
відповідачем, в той час, як наявні
матеріали справи свідчать про те, що
загальна вартість виконаних робіт не
перевищує вартості, вказаної у
зведеному кошторисі.

Отже, свої зобов'язання за договорам
відповідач виконав в повному обсязі,
претензій щодо невиконання чи
неналежного виконання відповідачем
своїх договірних зобов'язань позивачем
заявлено не було.

Таким, чином, позивачем не доведено
належними доказами ані порушення
відповідачем зобов'язання, ані факту
спричинення збитків, їх розмір, прямий
причинний зв'язок між заявленою сумою
збитків та діями відповідача, що
свідчить про безпідставність позовних
вимог про стягнення збитків.

Колегія суддів звертає увагу, що
позивач в наданих до суду поясненнях до
позовної заяви та уточненнях позовних
вимог посилається на те, що спірна сума
- 1469,94 грн. - є безпідставно одержаним
відповідачем майном, яка підлягає
поверненню позивачу згідно ст. 1212 ЦК
України.

З приводу наведених доводів колегія
суддів зазначає наступне.

Так, ст. 1212 ЦК України передбачено, що
особа, яка набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави (безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути це
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала. Із
змісту ст. 1212 ЦК України вбачається, що
підставою виникнення зобов'язання,
визначеного даною нормою, є сукупність
наступних умов: набуття (збереження)
майна (майном є також грошові кошти)
однією особою за рахунок іншої;
відсутність для цього підстав, або коли
така підстава згодом відпала.

Як встановлено матеріалами справи,
відповідач набув кошти від позивача на
підставі договору підряду в рахунок
оплати виконаних робіт, а відтак,
відповідач, в силу ст. 1212 ЦК України не є
особою, яка набула спірні грошові кошти
без достатньої правової підстави.

Таким чином, викладені позивачем
вимоги не мають правових підстав для
задоволення.

Також, слід зазначити, що в контексті
статті 1 ГПК України та статті 3 ЦК
України, кожна особа має право
звертатися до господарського суду
згідно з встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів. Тобто,
названими статтями встановлено, що
позивач має право на подання позову
лише в тому разі, коли діями
відповідача порушується право чи
інтереси безпосередньо позивача, а не
взагалі з будь-яких питань, де, як
вважає позивач, є порушення норм
чинного законодавства.

Отже, для звернення до суду з позовом,
заявник повинен обґрунтувати не лише
порушення відповідачем положень
чинного законодавства, а і свій
матеріально-правовий інтерес.

Звертаючись до господарського суду,
позивач посилається на обставини, що
відображені в довідці № 06-21/б/н від
05.12.2013 року планової виїзної ревізії
фінансово-господарської діяльності
Полтавської філії Державного
підприємства «Українського державного
центру радіочастот» за період з 01.07.2011
р. по 31.08.2013 р.

Однак, колегія суддів звертає увагу, що
сам по собі акт документальної ревізії
фінансово-господарської діяльності,
складений Державною фінансовою
інспекцією в Полтавській області, яким
встановлено завищення відповідачем
вартості виконаних підрядних робіт за
договором підряду, не може бути
підставою для задоволення позовних
вимог, оскільки згідно ст. 15 Закону
України «Про основні засади здійснення
державного фінансового контролю в
Україні» законні вимоги службових
осіб органу державного фінансового
контролю є обов'язковими для
виконання службовими особами
об'єктів, що контролюються.

Отже, довідка органу фінансового
контролю чи акт перевірки може бути
підставою для вчинення відповідних
процесуальних дій посадовими особами
(зокрема - пред'явлення відповідного
позову до суду), однак не позбавляє
відповідну особу процесуального
обов'язку доводити свої вимоги
належними та допустимими доказами.

Так, за умови існування між сторонами
договірних правовідносин, посилання
на висновки перевірки Державної
фінансової інспекції України, як на
підставу для задоволення позовних
вимог, є неправомірними. Виявлені
контролюючим органом порушення не
впливають на умови укладеного між
сторонами договору і не можуть їх
змінювати.

У той же час, виявлення вказаних
порушень може бути підставою для
притягнення до відповідальності
посадових осіб у встановленому чинним
законодавством порядку.

Така правова позиція викладена у
постанові Верховного Суду України №
3-69гс12 від 22.01.2013р. у справі № 5006/18/13/2012,
прийнятої на підставі п.1 ст. 111-16 ГПК
України (неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права).

Відповідно до ст.111-28 ГПК України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за наслідками розгляду
заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами)
касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів
владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначену норму права, та для всіх
судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішеннями Верховного
Суду України.

Враховуючи встановлені обставини, суд
першої інстанції, з яким погоджується
суд апеляційної інстанції, дійшов
правильного висновку про
необґрунтованість заявлених вимог.

Колегія суддів також зазначає, що
доводи апеляційної скарги Державної
фінансової інспекції в Полтавській
області не знайшли свого підтвердження
під час перегляду справи в
апеляційному порядку, а також не мають
правових підстав для задоволення
викладених в апеляційній скарзі вимог.

З огляду на викладене, колегія суддів
Харківського апеляційного
господарського суду дійшла висновку
про залишення апеляційної скарги без
задоволення, а рішення господарського
суду Полтавської області 12.03.2014 р. без
змін.

Керуючись ст. ст. 32-34, 43, 99, 101, 102, п. 1 ст.
103, ст. 105 ГПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Державної
фінансової інспекції в Полтавській
області залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Полтавської області від 12.03.2014 року у
справі № 917/99/14 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня
її проголошення і може бути оскаржена
до Вищого господарського суду України
протягом 20-ти днів.

Повний текст постанови складено та
підписано 24 квітня 2014 року

Головуючий суддя
Істоміна О.А.

Суддя
Барбашова С.В.

Суддя
Білецька А.М.