ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" квітня 2014 р.
Справа № 909/581/13

Львівський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді
Матущака О.І.

суддів
Кузя В.Л.

Скрипчук О.С.

розглянувши апеляційну скаргу
приватного підприємства
«Аквілля»
м.Калуш
Івано-Франківської області

на ухвалу
господарського суду
Івано-Франківської
області
від 18.03.2014 р.

у справі
№ 909/581/13

за позовом
приватного підприємства «Аквілля»

м.Калуш Івано-Франківської області

до відповідача
фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 м.Калуш Івано-
Франківської
області

про
стягнення заборгованості в сумі

144 000, 00 грн.

за участю представників сторін від:

позивача: не з'явився

відповідача: ОСОБА_2

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду
Івано-Франківської області від 18.03.2014 р.
(у складі колегії суддів: головуюча
суддя Скапровська І.М., судді Грица Ю.І.,
Шкіндер П.А.) зупинено провадження у
справі на підставі п.2 ч.2 ст.79 ГПК
України.

Ухвала суду мотивована тим, що суд не
може винести обґрунтоване та законне
рішення, а тому, необхідно направити
матеріали справи до слідчих органів
для здійснення перевірки дотримання
сторонами у справі при здійсненні
підприємницької діяльності вимог
чинного законодавства України.

Позивачем подано апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати зазначену
ухвалу суду та передати справу для
розгляду до місцевого господарського
суду. В своїй апеляційній скарзі
скаржник зазначає, що відповідно до ч.
ч. 1, 4 ст.90 ГПК України, господарський
суд, виявивши при вирішенні
господарського спору порушення
законності або недоліки в діяльності
підприємства, установи, організації,
державного чи іншого органу, виносить
окрему ухвалу. Якщо при вирішенні
господарського спору господарський
суд виявить у діяльності працівників
підприємств та організацій порушення
законності, що містять ознаки дії,
переслідуваної у кримінальному
порядку, господарський суд надсилає
про цей факт повідомлення органам
внутрішніх справ чи прокурору. А тому,
окрема ухвала суду виноситься тільки у
разі виявлення відповідних конкретних
фактів, підтверджених в судовому
засіданні або рішенням суду.

Відповідачем подано відзив на
апеляційну скаргу, в якому просить
залишити ухвалу без змін, а апеляційну
скаргу без задоволення.

Ухвалою Львівського апеляційного
господарського суду від 09.04.2014 р. (у
складі колегії суддів: головуючий
суддя Матущак О.І., судді Кузь В.Л.,
Юрченко Я.О.) апеляційну скаргу
прийнято до провадження та призначено
справу до розгляду на 24.04.2014 р.

Розпорядження голови Львівського
апеляційного суду від 23.04.2014р. у зв'язку
із перебуванням у відпустці судді
Юрченка Я.О., змінено склад колегії
суддів та введено замість судді
Юрченка Я.О. - суддю Скрипчук О.С.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, подав заяву про
розгляд справи за його відсутності. В
судовому засіданні відповідачем
викладено заперечення по суті
апеляційної скарги, просить суд ухвалу
місцевого суду залишити без змін, а
апеляційну скаргу без задоволення.

Розглянувши наявні у справі матеріали,
давши належну оцінку доводам
апеляційної скарги та відзиву на неї,
заслухавши пояснення відповідача у
судовому засіданні, колегія суддів
апеляційного господарського суду
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню, а
оскаржувана ухвала суду першої
інстанції залишенню без змін, з огляду
на наступне.

Як вбачається з позовної заяви,
предметом позовних вимог є стягнення
грошових коштів у зв'язку з їх
збереженням відповідачем без
достатньої правової підстави на
підставі ст.1212 ЦК України.

Як встановлено апеляційною інстанцією,
рішенням господарського суду
Івано-Франківської області від 02.07.2013 р.
позовні вимоги приватного
підприємства «Аквілля» до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення
144 000,00грн. задоволено.

Постановою Львівського апеляційного
господарського суду від 23.10.2013 р.
рішення місцевого суду залишено без
змін, а апеляційну скаргу без
задоволення.

Постановою Вищого господарського суду
України від 18.12.2013 р. касаційну скаргу
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2
задоволено частково, рішення суду
першої інстанції та постанову
апеляційного господарського суду
скасовано, справу направлено на новий
розгляд до місцевого господарського
суду.

При цьому, Вищий господарський суд
України зазначив, що відповідачем ФОП
ОСОБА_2 як на підставу отримання коштів
надано копію договору №01 від 25.06.2011 р.
оренди транспортного засобу, тоді як
встановлено судами, що платіжні
доручення, надані як докази
перерахування позивачем ПП «Аквілія»
коштів протягом червня-жовтня 2011 року,
містять призначення платежу «за
послуги згідно договору №01 від
25.06.2011р.» Однак, договір про надання
послуг з перевезення продукції
позивача, який сторонами не укладався,
і договір оренди транспортного засобу -
це різні договори.

Крім цього, суд касаційної інстанції
звернув увагу, що висновки судів є
передчасними, оскільки судами
попередніх інстанцій не встановлено та
не надано належної правової оцінки,
який саме договір мав укладатись між
сторонами і який фактично був
укладений та на підставі яких
правовідносин позивач протягом
червня-жовтня 2011 року здійснював
перерахунок коштів.

З огляду на вищевикладене та наявну у
справі копію договору оренди
транспортного засобу №01 від 25.06.2011
р.(а.с.86-87), платіжні доручення, згідно
яких протягом червня-жовтня 2011 року
позивач здійснював перерахунок коштів
(а.с.26-33), а також відсутність оригіналу
вказаного договору, колегія суддів
вважає за необхідне зазначити
наступне.

Згідно ч.1 ст.1212 ЦК України, особа, яка
набула майно або зберегла його у себе
за рахунок іншої особи (потерпілого)
без достатньої правової підстави
(безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.

З аналізу зазначеної статті норми, що
зобов'язання із набуття або збереження
майна без достатньої правової підстави
має місце за наявності таких умов:
набуття або збереження майна, що
означає, що особа набуває нові
цінності, збільшує кількість та
вартість належного їй майна або
зберігає майно, яке неминуче мало б
вибути із її володіння; таке набуття
або збереження майна відбувається за
рахунок іншої особи, тобто внаслідок
втрати або недоотримання цього майна
іншою особою - потерпілим; відсутність
правової підстави для набуття або
збереження майна за рахунок
потерпілого.

Отже, виходячи із зазначених норм
цивільного законодавства можна дійти
висновку, що чинний договір чи інший
правочин є достатньою та належною
правовою підставою набуття майна
(отримання грошей).

А відтак, в даному випадку,
встановлення факту існування спірного
договору є необхідним елементом для
вирішення спору по суті.

Таким чином, судова колегія
погоджується з позицією місцевого
господарського суду, що за таких
обставин, є неможливим прийняти
рішення по суті спору. А тому, необхідно
зупинити провадження у справі та
направити матеріали справи до органів
прокуратури для здійснення перевірки
дотримання сторонами у справі при
здійсненні підприємницької діяльності
вимог чинного законодавства України.

Разом тим, судова колегія звертає увагу
на наступне.

У відповідності до ч.ч.1,3 ст.90 ГПК
України, господарський суд, виявивши
при вирішенні господарського спору
порушення законності або недоліки в
діяльності підприємства, установи,
організації, державного чи іншого
органу, виносить окрему ухвалу.

Окрема ухвала виноситься щодо усунення
порушень законності чи недоліків у
діяльності підприємств і організацій.

Згідно ч.3 ст.90 ГПК України, якщо при
вирішенні господарського спору
господарський суд виявить у діяльності
працівників підприємств та
організацій порушення законності, що
містять ознаки дії, переслідуваної у
кримінальному порядку, господарський
суд надсилає про цей факт повідомлення
органам внутрішніх справ чи
прокуратури.

На відміну від окремої ухвали
повідомлення органам внутрішніх справ
чи прокуратури надсилається
господарським судом не з будь-якого
факту порушення підприємством або
організацією законності, а лише у тих
випадках, коли господарський суд в
процесі розгляду справи виявить у
діяльності працівників підприємства,
організації такі порушення законності,
які містять ознаки дії, переслідуваної
в кримінальному порядку.

Отже, головною умовою надіслання
повідомлення про порушення законності
певними особами у органи внутрішніх
справ чи прокуратури є встановлення
такого факту господарським судом при
вирішення спору.

У даному випадку, господарський суд не
встановив порушення законності, які
містять ознаки дії, переслідуваної в
кримінальному порядку, натомість
правомірно зупинив провадження у
справі з направленням матеріалів
справи до органів прокуратури для
отримання висновку компетентного
органу про встановлення факту
порушення законності чи ж відсутності
у діях позивача складу злочину,
оскільки такий факт є необхідним для
прийняття законного та обґрунтованого
рішення суду у даній справі.

Крім цього, судом першої інстанції
обґрунтовано взято до уваги письмові
та усні пояснення відповідача, які
підтверджуються письмовими доказами,
хронологією та підставами їх
виникнення, та які можуть
характеризуватися як такі, що вчинені і
переслідуються в кримінальному
порядку.

Таким чином, не підлягають ототожненню
поняття винесення окремої ухвали,
направлення повідомлення в
прокуратуру та зупинення провадження у
справі з направленням матеріалів
справи до органів прокуратури. А тому,
твердження позивача про те, що окрема
ухвала суду виноситься тільки у разі
виявлення відповідних конкретних
фактів, підтверджених в судовому
засіданні або рішенням суду, є
безпідставними та не можуть слугувати
підставою для скасування ухвали
місцевого суду.

Згідно ст. 33, абзацу 2 ст. 34, ст. 43 ГПК
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог та
заперечень.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Скаржником не подано суду належних та
допустимих доказів, які б
підтверджували обґрунтованість вимог,
заявлених у апеляційній скарзі.

За таких обставин, апеляційний
господарський суд прийшов до висновку,
що ухвала прийнята із дотриманням норм
чинного законодавства та у
відповідності до обставин справи, тому
підстав для її зміни чи скасування,
колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105, 106
Господарського процесуального кодексу
України, Львівський апеляційний
господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Ухвалу господарського суду
Івано-Франківської області від 18.03.2014 р.
у справі № 909/581/13 залишити без змін,
апеляційну скаргу - без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили
з дня її прийняття та може бути
оскаржена в касаційному порядку.

3. Справу направити у
господарський суд Івано-Франківської
області.

Повний текст постанови
виготовлено та підписано 29.04.2014 р.

Головуючий-суддя
Матущак О.І.

Суддя
Кузь В.Л.

Суддя
Скрипчук О.С.