м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 22/172 13.05.14
Господарський суд міста Києва в складі:
головуючого судді
розглянувши справу № 22/172
за позовом спільного
підприємства «Вітмарк-Україна» у формі
товариства з обмеженою
до товариства з обмеженою
відповідальністю «О`кей Україна»
про стягнення 444 868,89 грн.
Представники сторін:
від позивача: не з'явився;
від відповідача: не з'явився.
обставини справи:
До Господарського суду міста Києва
звернулось спільне підприємство
«Вітмарк-Україна» у формі товариства з
обмеженою відповідальністю (надалі -
позивач) з позовом до товариства з
обмеженою відповідальністю «О`кей
Україна» (надалі - відповідач) про
стягнення 444 868,89 грн.
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що
відповідач в порушення умов укладеного
між сторонами Договору поставки №
599/11/07/ПТ KV-2892 від 05.11.2007р. у визначений
строк не розрахувався за отриманий
товар, внаслідок чого виникла
заборгованість у сумі 373339,95 грн., за
прострочення сплати якої додатково
річних - 5916,72 грн. та інфляційні втрати -
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 13.05.2010р. (суддя Самсін В.В.)
порушено провадження у справі № 22/172.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 18.06.2010р. провадження у справі
було зупинено до затвердження реєстру
вимог кредиторів у справі № 50/86-б про
банкрутство товариства з обмеженою
відповідальністю «О`кей Україна». Цією
ж ухвалою зобов'язано сторін
повідомити суду про усунення причин, що
зумовили зупинення провадження у
справі № 22/172.
Розпорядженням Заступника голови
Господарського суду міста Києва Бойко
Р.В. від 01.10.2013р. проведено повторний
автоматичний розподіл, у зв'язку з
обранням судді Самсіна Р.І. на посаду
судді Київського апеляційного
господарського суду, в провадженні
якого перебувала справа № 22/172. За
результатами повторного автоматичного
розподілу справу № 22/172 передано на
розгляд судді Привалову А.І.
14.04.2014р. господарський суд надіслав на
адресу сторін лист, в якому зобов'язав
сторони до 28.04.2014р. надати докази
включення вимог спільного
підприємства «Вітмарк-Україна» у формі
товариства з обмеженою
відповідальністю до реєстру
кредиторів у справі № 50/86-б. Проте,
сторони вимоги суду не виконали та у
визначений строк не надали витребувані
Враховуючи, що після зупинення
провадження у справі пройшов значний
проміжок часу (майже чотири роки) та
станом на 29.04.2014р. від сторін не
надходило будь-якої інформації
стосовно включення вимог спільного
підприємства «Вітмарк-Україна» у формі
товариства з обмеженою
відповідальністю до реєстру
кредиторів у справі № 50/86-б, суд ухвалою
від 29.04.2014р. поновив провадження у
справі та призначив її розгляд на
Представники сторін у судове засідання
не з'явились, про причини неявки суд не
повідомили, вимоги ухвали від 29.04.2014р.
не виконали, витребувані документи не
Сторони належним чином повідомлені про
призначення справи до розгляду в
засіданні господарського суду, про час
і місце його проведення.
Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК України.
(п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
Згідно ст. 64 Господарського
процесуального кодексу України, ухвала
про порушення провадження у справі
надсилається сторонам за повідомленою
ними господарському суду поштовою
адресою. У разі ненадання сторонами
інформації щодо їх поштової адреси,
ухвала направляється за адресою
місцезнаходження сторін, що зазначена
в Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців.

У відповідності до ст. 87 Господарського
процесуального кодексу України, ухвала
від 29.04.2014р. про поновлення провадження
у справі та призначення справи до
розгляду в судовому засіданні була
надіслана сторонам рекомендованою
кореспонденцією з повідомленням про
вручення на адреси, що зазначені в
позовній заяві.

Оскільки про поважні причини неявки в
судове засідання представників сторін
суд не повідомлений, клопотань про
відкладення розгляду справи від сторін
не надходило, тому суд вважає, що у
відповідності до ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України, справа
може бути розглянута за наявними в ній
матеріалами, без участі представників
сторін, яких достатньо для винесення
рішення по суті.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82
Господарського процесуального кодексу
України, рішення прийнято
господарським судом за результатами
оцінки доказів, поданих сторонами, у
нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України, в
засіданні суду була оголошена вступна
та резолютивна частини рішення.

Розглянувши наявні у справі
документи і матеріали, всебічно і повно
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, що мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

05.11.2007р. між позивачем (за договором -
постачальник) та відповідачем (за
договором - покупець) було укладено
Договір поставки №599/11/07/ПТ KV-2892 з
протоколом розбіжностей, згідно з
умовами якого постачальник
зобов'язується поставляти товар, а
покупець зобов'язується в порядку та
на умовах, визначених договором,
приймати товар і оплачувати його
вартість, за цінами, вказаними у
відповідній Специфікації.

Згідно п. 1.4. договору, право власності і
ризик випадкової загибелі або
пошкодження товарів переходить від
постачальника до покупця з моменту,
коли товар поставлено покупцю. Товар
буде вважатися поставленим покупцю за
умови, що: сторони підписали ТТН/ТН, що
засвідчує отримання товару покупцем;
постачальник надав покупцю всі
передбачені договором документи;
постачальник поставив товар покупцю,
відповідно до вимог даного договору.

У п. 8.2. договору сторони погодили, що
покупець здійснює оплату товару
протягом 40 днів з моменту поставки
товару.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач поставив відповідачу товарів
на загальну суму 373,339,95 грн., що
підтверджується видатковими
накладними, копії яких залучені до
матеріалів справи.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу
України, господарським визнається
зобов'язання, що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського
кодексу України, майнові зобов'язання,
які виникають між учасниками
господарських відносин, регулюються
Цивільним кодексом України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 712 Цивільного кодексу
України, за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України, суб'єкт
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язання повинні
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов і вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Статтею 530 Цивільного кодексу України
передбачено, що якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Проте, відповідач взяті на себе
зобов'язання не виконав, внаслідок чого
у відповідача виникла перед позивачем
заборгованість на день подання позову
в розмірі 373339,95 грн.

Крім того, за порушення виконання
грошових зобов'язань за договором,
позивачем нарахована пеня в сумі 37249,45
грн., а також згідно з ч. 2 ст. 625
Цивільного кодексу України
розраховані 3% річних - 5916,72 грн. та
інфляційні втрати - 28362,77 грн.

Разом з тим, судом встановлено, що
згідно даних системи діловодства
Господарського суду міста Києва,
ухвалою від 08.02.2010р. порушено справу про
банкрутство товариства з обмеженою
відповідальністю «О`кей Україна» і з
цього моменту боржник знаходиться в
особливому правовому режимі, який
регламентується нормами Закону
України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» (в редакції
чинній на день звернення позивача до
суду), а вимоги всіх кредиторів
погашаються в межах процедури
банкрутства в порядку, встановленому
зазначеним Законом.

23.04.2010р. в газеті «Голос України» № 72
було опубліковано оголошення про
порушення провадження у справі № 50/86-б
про банкрутство товариства з обмеженою
відповідальністю «О`кей Україна».

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 18.06.2010р. провадження у даній
справі було зупинено до затвердження
реєстру вимог кредиторів у справі № 50/86
про банкрутство товариства з обмеженою
відповідальністю «О`кей Україна». Цією
ж ухвалою зобов'язано сторін
повідомити суду про усунення причин, що
зумовили зупинення провадження у
справі № 22/172.

На день вирішення спору позивач не
надав суду доказів звернення з заявою
про визнання його кредиторських вимог
у справі № 50/86-б про банкрутство
товариства з обмеженою
відповідальністю «О`кей Україна».

Відповідно до п. 54, 55 постанови Пленуму
Верховного суду України від 18.12.2009 року
№ 15 «Про судову практику в справах про
банкрутство», Закон України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
і Господарський процесуальний кодекс
України не містять приписів стосовно
заборони прийняття судом позовної
заяви до боржника, щодо якого вже
порушено справу про банкрутство, а
також стосовно вирішення спору за цим
позовом по суті. Порушення справи про
банкрутство не віднесено статтею 62
Господарського процесуального кодексу
України до підстав для відмови судом у
прийнятті позовної заяви. Тому суди
мають у встановленому Господарським
процесуальним кодексом України
порядку приймати позовні заяви до
особи, щодо якої порушено справу про
банкрутство і вирішувати спір за цією
вимогою по суті за правилами позовного
провадження до опублікування в
офіційному друкованому органі
оголошення про порушення справи про
банкрутство. Після публікації
оголошення господарський суд на
підставі частини першої статті 79
Господарського процесуального кодексу
України ухвалою суду зупиняє позовне
провадження і роз'яснює позивачу зміст
і наслідки частини другої статті 14
Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом». Якщо позивач
не звернувся у місячний строк з дня
публікації із заявою про визнання його
вимог до боржника у справі про
банкрутство, господарський суд
поновлює позовне провадження та
відмовляє у задоволенні позову на
підставі частини другої статті 14
Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом».

Згідно ч. 2 ст. 14 Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
(в редакції чинній на день звернення
позивача до суду), вимоги конкурсних
кредиторів, що заявлені після
закінчення строку, встановленого для
їх подання, або не заявлені взагалі, - не
розглядаються і вважаються погашеними,
про що господарський суд зазначає в
ухвалі, якою затверджує реєстр вимог
кредиторів. Зазначений строк є
граничним і поновленню не підлягає.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Статтею 34 Господарського
процесуального кодексу України
передбаченою, що господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи. Обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Оскільки, позивачем не подано доказів
звернення у місячний строк з дня
публікації із заявою про визнання його
вимог до боржника у справі № 50/86-б про
банкрутство товариства з обмеженою
відповідальністю «О`кей Україна», суд
дійшов висновку про відмову в
задоволенні позовних вимог на
підставі частини другої статті 14
Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» (в редакції
чинній на день звернення позивача до
суду).

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

Відмовити в задоволенні позовним
вимог.

Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня
його прийняття, оформленого відповідно
до вимог ст. 84 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 13.05.2014р.

Суддя
А.І.
Привалов