РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" травня 2014 р.
Справа № 903/102/14

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючий суддя
Миханюк М.В.

суддя
Савченко Г.І. ,

суддя
Павлюк І. Ю.

при секретарі судового засідання
Кушніруку Р.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Рівненського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу заступника
Волинського прокурора з нагляду за
додержанням законів у воєнній сфері
Західного регіону України на рішення
господарського суду Волинської
області від 25.03.14 р.

у справі № 903/102/14

за позовом заступника Волинського
прокурора з нагляду за додержанням
законів у воєнній сфері Західного
регіону України в інтересах держави -
Міністерства оборони України в особі
концерну "Військторгсервіс"

до підприємця ОСОБА_1

за участю третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача: 1. Товариства з
обмеженою відповідальністю "Інтер
Інвест Компані"

2. Товариства з обмеженою
відповідальністю "Інтерінвестгруп"

про звільнення нежитлового приміщення

за участю прокурора Ящука Р.В. (посв. №
011893 від 29.10.2012 р.)

за участю представників:

позивача - не з'явився

відповідача - не з'явився

третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача Товариства з
обмеженою відповідальністю "Інтер
Інвест Компані" - не з'явився

третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Інтерінвестгруп" - не з'явився

Судом роз'яснено прокурору права та
обов'язки, передбачені ст.ст.20, 22, 29 ГПК
України.

Клопотання про технічну фіксацію
судового процесу не поступало, заяв про
відвід суддів не надходило.

Рішенням господарського суду
Волинської області від 25.03.14 р. у справі
№ 903/102/14 (суддя Шум М.С.) відмовлено у
позові заступника Волинського
прокурора з нагляду за додержанням
законів у воєнній сфері Західного
регіону України в інтересах держави -
Міністерства оборони України в особі
концерну "Військторгсервіс" до
підприємця ОСОБА_1, треті особи, які не
заявляють самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача:
товариство з обмеженою
відповідальністю "Інтер Інвест
Компані", товариство з обмеженою
відповідальністю "Інтерінвестгруп" про
звільнення нежитлового приміщення.

Не погоджуючись з винесеним рішенням,
заступник Волинського прокурора з
нагляду за додержанням законів у
воєнній сфері Західного регіону
України звернувся до суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
оскаржене рішення скасувати, а
провадження у справі - припинити.

Скаржник вважає, що рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню через
неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи, а також
невідповідність висновків, викладених
у рішенні суду першої інстанції,
обставинам справи. Скаржник зазначає,
що Волинською прокуратурою з нагляду
за додержанням законів у воєнній сфері
за зверненням Міністра оборони України
проведено перевірку в частині
законності використання нерухомого
майна нежитлових приміщень,
розташованих в АДРЕСА_1 фізичною особою
- підприємцем ОСОБА_1 Строк дії договору
оренди № 32 від 01.07.2003 р., укладеного між
ФОП ОСОБА_1 та ДП МО України "Управління
торгівлі ПрикВО" (правонаступник -
Концерн "Військторгсервіс"), закінчився
01.04.2011 р. Скаржник також зазначає, що
01.05.2011 р. між ТзОВ "Інтерінвестгруп" та
ФОП ОСОБА_1 укладено договір суборенди,
відповідно до п.1.2. якого майно
знаходиться в користуванні ТзОВ
"Інтерінвестгруп" відповідно до
Договору оренди №140/5-1-01-03 від
01.01.2003 р. На думку скаржника, даний
договір суборенди підтверджує, що з
01.05.2011 р. ТзОВ "Інтерінвестгруп" передав
ФОП ОСОБА_1 майно в оренду не на
підставі договору № 32, а на підставі
договору № 140/5-1-01-03 від 01.01.2003 р.
Скаржник зазначає, що до ухвалення
оскаржуваного судового рішення ФОП
ОСОБА_1 без необхідних правових підстав
використовувала спірне нерухоме майно.
Скаржник також повідомляє, що 31.03.2014 р.
між ФОП ОСОБА_1 та Концерном
"Військторгсервіс" укладено договір,
яким урегульовано питання оренди
нежитлових приміщень, розміщених за
адресою: АДРЕСА_1

Ухвалою Рівненського апеляційного
господарського суду від 22.04.2014 р. у
складі колегії суддів: головуючий
суддя Миханюк М.В., суддя Савченко Г.І.,
суддя Павлюк І.Ю. апеляційну скаргу
заступника Волинського прокурора з
нагляду за додержанням законів у
воєнній сфері Західного регіону
України на рішення господарського суду
Волинської області від 25.03.14 р. у справі
№ 903/102/14 прийнято до провадження та
призначено до розгляду в судовому
засіданні.

05.05.2014 р. до Рівненського апеляційного
господарського суду надійшов відзив на
апеляційну скаргу підприємця ОСОБА_1, в
якому відповідач вважає рішення суду
першої інстанції прийнятим у
відповідності до норм як
матеріального, так і процесуального
права, відтак апеляційна скарга є
безпідставною та не підлягає
задоволенню. На підтвердження своїх
доводів, відповідач зазначає, що
договір оренди № 32 на сьогоднішній
день не розірваний, предметом судового
розгляду не був, спірне майно
використовується підприємцем ОСОБА_1
на умовах договору суборенди
нежитлового приміщення від 01 січня 2013
року, укладеного між "Інтер Інвест
Компані" та підприємцем ОСОБА_1
та не має відношення до договору оренди
№140/5-1-01-03 від 01.01.2003р. оренди майнового
комплексу структурного підрозділу
підприємства, розірваного рішенням
господарського суду міста Києва у
справі № 5011-58/9614-2012 від 29 серпня
2012 року. Відповідач також стверджує, що
апелянтом не надано жодного акта
приймання-передачі спірного майна,
яким нежитлове приміщення, орендоване
ОСОБА_1 з 2003 року було б передане
Концерну "Військторгсервіс" для
подальшої передачі в оренду будь-якому
суб'єкту господарювання; в договорі
оренди № 32 від 01 липня 2003 року відсутня
заборона щодо передачі в суборенду
майно. Підтвердженням того, що спірне
нежитлове приміщення було передане в
оренду на підставі договору № 32 від
01 липня 2003 року, а не договору оренди
№140/5-1-01-03 від 01 січня 2003 року є угода,
укладена між Концерном
"Військторгсервіс" та ФОП ОСОБА_1 від
31.03.2014 р. Враховуючи вищевикладене,
підприємець ОСОБА_1 просить залишити
рішення господарського суду
Волинської області від 25.03.14 р. у справі
№ 903/102/14 без змін, а апеляційну скаргу
без задоволення.

Прокурор Ящук Р.В. у судовому засіданні
12.05.2014 р. надав пояснення по суті спору.

Сторони - Міністерство оборони України,
Концерн "Військторгсервіс",
підприємець ОСОБА_1 та треті особи, які
не заявляють самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідача:
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Інтер Інвест
Компані", та Товариства з обмеженою
відповідальністю "Інтерінвестгруп" не
забезпечили явку своїх представників у
призначене на 12.05.2014 р. судове
засідання, причини неявки суду не
повідомили. Всі учасники судового
процесу були належним чином
повідомлені про час та місце розгляду
скарги у встановленому порядку, що
підтверджується повідомленнями про
вручення поштових відправлень та
реєстром на відправку рекомендованої
кореспонденції (а.с. 197, 200-201, 213).

Явка представників сторін, третіх осіб
в судове засідання не вимагалась.
Враховуючи вищезазначене, колегія
суддів визнала за можливе здійснити
розгляд апеляційної скарги за
відсутності представників сторін та
третіх осіб, за наявними у справі
матеріалами.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
заслухавши пояснення прокурора,
вивчивши матеріали справи, наявні в ній
докази, перевіривши правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, Рівненський апеляційний
господарський суд

ВСТАНОВИВ:

01.07.2003 року між державним
підприємством Міністерства оборони
України "Управління військової
торгівлі ПрикВо" правонаступником всіх
прав і обов'язків якого є концерн
"Військторгсервіс", що підтверджується
наказами Міністерства оборони України
від 16.05.2000 року №140, від 05.07.2007 року№135
(а.с. 156-157) та підприємцем ОСОБА_1
укладено договір оренди приміщення №32
(а.с. 105-110).

Відповідно до п. п. 1.1. 10.1, 10.8
договору оренди №32 від 01.07.2003 року
позивач передає, а відповідач приймає у
строкове платне користування
нежитлове приміщення за адресою
АДРЕСА_1 Договір діє з 01.07.2003 року по
1.07.2004 року строком на один рік. У разі
відсутності заяви однієї із сторін про
припинення або зміну договору оренди
протягом одного місяця після
закінчення терміну дії договору він
вважається продовженим на той самий
термін і на тих самих умовах, які були
передбачені договором.

Відповідно до п. 1 ст. 2 Закону
України "Про оренду державного та
комунального майна" орендою є
засноване на договорі строкове платне
користування майном, необхідним
орендареві для здійснення
підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до ст. 174
Господарського кодексу України
господарські зобов'язання можуть
виникати, зокрема, з договору. Між
сторонами зобов'язання виникли з
договору оренди №32 від 01.07.2003 року.

Відповідно до ст. 17 Закону України
"Про оренду державного та комунального
майна" у разі відсутності заяви однієї
із сторін про припинення або зміну умов
договору оренди протягом одного місяця
після закінчення терміну дії договору
він вважається продовженим на той
самий термін і на тих самих умовах, які
були передбачені договором.

01.08.2008 року між концерном
"Військторгсервіс" та підприємцем
ОСОБА_1 укладено угоду про внесення
змін до договору оренди приміщення від
01.07.2003 року №32 (а.с. 111) відповідно до
якої даний договір діє з 01.07.2003 року до
31.12.2014 року. Крім того, п. 1.1 договору №32
від 01.07.2003 року викладено в редакції:
"позивач передає, а відповідач приймає"
в строкове платне користування
державне окреме індивідуально
визначене майно - частину приміщення
загальною площею 252,0 кв. м., розміщене за
адресою: АДРЕСА_1, що перебуває на
балансі концерну "Військторгсервіс".

В матеріалах справи також
містяться додаткова угода від 01.04.2009
року про продовження дії договору
оренди від 01.07.2003 року №32 до 01.04.2011 року
та додаткова угода від 01.04.2011 року про
продовження дії договору оренди до
01.04.2012 року (а.с. 26, 158).

Як встановлено колегією суддів
Рівненського апеляційного
господарського суду, жодних доказів на
підтвердження скасування чи
недійсності підписаної сторонами
угоди від 01.08.2008 року про продовження
договору оренди приміщення від 01.07.2003
року №32 до 31.12.2014 року в матеріалах
справи відсутні, тому у суду першої
інстанції правомірно були відсутніми
підстави не брати його до уваги.

Крім того, умовами самого
договору №32 від 01.07.2003 року
передбачено, що у разі відсутності
заяви однієї із сторін про припинення
або зміну договору оренди протягом
одного місяця після закінчення терміну
дії договору він вважається
продовженим на той самий термін і на
тих самих умовах, які були передбачені
договором (п. 10.8). В матеріалах справи
відсутні будь-які заяви сторін по
даному договору щодо його припинення
або розірвання.

01.05.2011 року між концерном
"Військторгсервіс", підприємцем ОСОБА_1
та ТзОВ "Інтерінвестгруп" укладено
додаткову угоду про внесення змін та
доповнень до договору №32 від 01.07.2003
року (а.с. 112). Відповідно до зазначеної
додаткової угоди усі права та обов'язки
за договором №32 від 01.07.2003 року, які
виконував відповідач - підприємець
ОСОБА_1 переходять до правонаступника -
ТзОВ "Інтерінвестгруп", крім наявної та
несплаченої заборгованості за
договором. Починаючи з 01.05.2011 року
правонаступник - ТзОВ "Інтерінвестгруп"
підтвердив свої зобов'язання за
договором №32 від 01.07.2003 року (п. п. 1, 4
додаткової угоди).

Додаткова угода від 01.05.2011 року
про внесення змін та доповнень до
договору №32 від 01.07.2003 року підписана
передставниками та скріплена
печатками трьох сторін: підприємця
ОСОБА_1, концерну "Військторгсервіс" та
ТзОВ "Інтерінвестгруп".

Колегією суддів Рівненського
апеляційного господарського суду
встановлено, що зазначені вище договір
оренди приміщення від 01.07.2003 року, угода
від 01.08.2008 року про внесення змін до
договору оренди приміщення від 01.07.2003
року №32, додаткова угода від 01.05.2011 року
про внесення змін та доповнень до
договору №32 від 01.07.2003 року предметом
судового розгляду не були, недійсними
чи розірваними не визнавалися. Докази в
підтвердження протилежного сторонами
суду першої інстанції не надано.

Колегія суддів апеляційного суду
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що на підставі
договору №32 від 01.07.2003 року спірне
приміщення загальною площею 252,0 кв. м.,
що розміщене за адресою: АДРЕСА_1
знаходиться в орендному користуванні
товариства з обмеженою
відповідальністю "Інтерінвестгруп",
термін дії договору визначено до 31.12.2014
року.

Відповідно до ст. 22 Закону України
"Про оренду державного та комунального
майна" орендар має право передати в
суборенду нерухоме та інше окреме
індивідуально визначене майно (окремі
верстати, обладнання, транспортні
засоби, нежилі приміщення тощо), якщо
інше не передбачено договором оренди.
При цьому строк надання майна у
суборенду не може перевищувати терміну
дії договору оренди.

01.01.2013 року між ТзОВ
"Інтерінвестгруп" та ТзОВ "Інтер Інвест
Компані" укладено договір оренди
спірного приміщення (а.с. 113), відповідно
до умов якого спірне майно знаходиться
у оплатному користуванні товариства з
обмеженою відповідальністю
"Інтерінвестгруп" у відповідності до
договору №32 від 01.07.2003 року. Договір діє
до 31.12.2014 року (п. п. 1.2, 10.1.1 договору).

В свою чергу, 01.01.2013 року між ТзОВ
"Інтер Інвест Компані" та відповідачем
по справі - підприємцем ОСОБА_1 укладено
договір суборенди (а.с. 124) відповідно до
умов якого відповідач отримав у
строкове платне користування
нежитлові приміщення загальною площею
252, 0 кв. м., що розміщене за адресою:
АДРЕСА_1 (п. 1.1 договору). Крім того, п. 1.2
договору передбачено, що майно
знаходиться в орендному користуванні
ТзОВ "Інтер Інвест Компані" у
відповідності до договору оренди,
укладеного з ТзОВ "Інтерінвестгруп".

Акт приймання-передачі спірного
приміщення на підставі договору
суборенди від 01.01.2013 року знаходиться в
матеріалах справи (а. с. 128).

Додатковою угодою від 01.11.2013 року
сторони зазначеного договору
суборенди: ТзОВ "Інтер Інвест Компані"
та підприємець ОСОБА_1 встановили строк
його дії - до 31.12.2014 року (а.с. 129).

Зазначені вище договори оренди та
суборенди предметом судового розгляду
не були, недійсними чи розірваними не
визнавалися. Встановлення
відповідності зазначених договорів чи
порядку їх укладення нормам чинного
законодавства не є предметом розгляду
даного спору.

Відповідно до п. 4.1 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України від 29.05.2013 року №12 "Про деякі
питання практики застосування
законодавства про оренду (найм) майна"
для продовження дії договору не
вимагається обов'язкового укладення
нового договору або внесення змін до
нього.

Відповідно до ст. 26 Закону України
"Про оренду державного та комунального
майна" одностороння відмова від
договору оренди не допускається.

Відповідно до ст. 28 Закону України
"Про оренду державного та комунального
майна" орендареві забезпечується
захист його права на майно, одержане
ним за договором оренди, нарівні із
захистом, встановленим законодавством
щодо захисту права власності.

Колегія суддів апеляційного суду
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що відповідач користується
спірним приміщенням на підставі
договору суборенди від 01.01.2013 року,
строк дії якого визначено до 31.12.2014 року
(а.с. 124-129). Відповідний договір
суборенди укладено на підставі
договору оренди №32 від 01.07.2003 року, а
тому підстав для задоволення позовних
вимог судом першої інстанції, а саме
зобов'язання підприємця ОСОБА_1
звільнити нежитлові приміщення
загальною площею 252, 0 кв. м., що
розміщене за адресою: АДРЕСА_1, не було.

До матеріалів справи також
долучені квитанції на підтвердження
сплати відповідачем орендних платежів
(а. с. 130-136).

Щодо доводів представника
скаржника, що відповідач користується
спірним приміщенням на підставі
розірваного рішенням господарського
суду міста Києва договору оренди
№140/5-1-01-03 від 01.01.2003 року колегія суддів
апеляційного суду зазначає наступне.

Рішенням господарського суду м. Києва
від 29.08.2012 року №5011-58/9614-2012
постановлено, зокрема, розірвати
договір №140/5-1-01-03 від 01.01.2003 року оренди
майнового комплексу структурного
підрозділу підприємства, що укладений
між концерном "Військторгсервіс" та
товариством з обмеженою
відповідальністю "Інтерінвестгруп",
витребувано у товариства з обмеженою
відповідальністю "Інтерінвестгруп" до
державної власності в оперативне
управління Міністерства оборони
України та у повне господарське
відання Концерну "Військторгсервіс"
об'єкти оренди за договором №140/5-1-01-03
від 01.01.2003 року оренди цілісного
майнового комплексу структурного
підрозділу підприємства, загальною
вартістю 41 638 734,73 грн., куди входить,
зокрема, і нежитлове приміщення,
магазин з №92-1 по 92-53, літ. А-5, розміщені
за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 28-34).

Постановою Вищого господарського суду
України від 18.03.2013 року №5011-58/9614-2012
відповідне рішення суду першої
інстанції та постанову апеляційної
інстанції від 27.11.2012 року залишено без
змін (а. с. 39-42).

На виконання рішень судів
господарським судом м. Києва видано
наказ від 24.12.2012 року (а. с. 35).

В матеріалах справи також міститься
договір суборенди від 01.05.2011 року,
укладений між ТзОВ "Інтерінвестгруп" та
підприємцем ОСОБА_1 (а. с. 118) відповідно
до умов якого відповідач отримав у
строкове платне користування спірне
приміщення (п. 1.1 договору). Пунктом 1.2
договору передбачено, що майно
знаходиться в орендному користуванні
ТзОВ "Інтерінвестгруп" у відповідності
до договору оренди №140/5-1-01-03 від 01.01.2003
року, укладеного відповідно між ТзОВ
"Інтерінвестгруп" та концерном
"Військторгсервіс". В матеріалах справи
міститься акт приймання-передачі до
відповідного договору (а.с. 121).

Колегія суддів апеляційного суду
встановила, що 01.01.2013 року ТзОВ
"Інтерінвестгруп" та підприємець
ОСОБА_1 уклали додаткову угоди до
договору суборенди, якою вирішили
припинити дію договору від 01.05.2011 року
за взаємною згодою з 01.01.2013 року. До
матеріалів справи долучено акт
пиймання-передачі на підставі
зазначеної додаткової угоди про
передачу спірних приміщень ТзОВ
"Інтерінвестгруп" (а.с. 123).

Відтак, відносини між відповідачем та
ТзОВ "Інтерінвестгруп", які
грунтувалися на підставі розірваного
рішенням господарського суду міста
Києва договору оренди
№140/5-1-01-03 від 01.01.2003 року припинилися.
Відповідач в свою чергу орендоване на
підставі зазначеного розірваного
договору оренди майно передала
орендодавцеві - ТзОВ "Інтерінвестгруп".

Крім того, представник відповідача
долучила до матеріалів справи
додаткову угоду від 03.05.2011 року до
договору оренди №140/5-1-01-03 від 01.01.2003
року, що укладена між концерном
"Військторгсервіс" та ТзОВ
"Інтерінвестгруп" про те, що сторони
прийшли до взаємної згоди виключити із
акту приймання-передачі основних
фондів філією №3 концерну
"Військторгсервіс" в оренду ТзОВ
"Інтерінвестгруп" від 01.05.2011 року пункту
5 "нежитлові приміщення магазин (з №92-1
по 92-53, літ. А-5), розміщені за адресою:
АДРЕСА_1" (а. с. 179).

Відтак, колегія суддів апеляційного
суду приходить до висновку, що спірне
майно використовується на підставі
договору оренди №32 від 01.07.2003 року та
інших, укладених на основі нього
договорів, які в судовому порядку
недійсними або розірваними не
визнавалися.

Доводи скаржника, викладені в
апеляційній скарзі, про те, що 31.03.2014 р.
між ФОП ОСОБА_1 та Концерном
"Військторгсервіс" укладено договір,
яким урегульовано питання оренди
нежитлових приміщень, розміщених за
адресою: АДРЕСА_1, а відтак є підстава
для припинення провадження у справі,
колегією суддів апеляційного суду не
приймаються, оскільки відносини,
передбачені додатковою угодою від
31.03.2014 р., виникли між сторонами після
прийняття рішення судом першої
інстанції.

Згідно ст.33 ГПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень. Докази подаються
сторонами та іншими учасниками
судового процесу.

Враховуючи встановлені обставини, суд
першої інстанції дійшов правильного
висновку про відмову у позові.

На підставі вищевикладеного, колегія
суддів прийшла до висновку, що доводи
скаржника, викладені в апеляційній
скарзі є безпідставними та
необгрунтованими, такими, що не
підлягають задоволенню.

Таким чином, місцевим господарським
судом повністю з'ясовані обставини, що
мають значення для справи. Висновки,
викладені в рішенні місцевого
господарського суду відповідають
обставинам справи. Судом не порушені та
правильно застосовані норми
матеріального та процесуального права,
а тому рішення підлягає залишенню без
змін.

Керуючись ст.ст. 99,101,103,105 ГПК України,
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду
Волинської області від 25.03.14 р. у справі
№ 903/102/14 залишити без змін.

2. Апеляційну скаргу заступника
Волинського прокурора з нагляду за
додержанням законів у воєнній сфері
Західного регіону України на рішення
господарського суду Волинської
області від 25.03.14 р. у справі № 903/102/14
залишити без задоволення.

3. Матеріали справи № 903/102/14 повернути
до господарського суду Волинської
області.

4. Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку.

Головуючий суддя
Миханюк М.В.

Суддя
Савченко Г.І.

Суддя
Павлюк І. Ю.