м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "ФІНАНСОВА ЛІЗИНГОВА
ГРУПА" в особі ліквідатора Гартенко
до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Сан Таун"
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
позивача Публічне акціонерне
товариство Акціонерний банк
про витребування майна з чужого
незаконного володіння
Головуючий суддя Цюкало Ю.В.
Суддя Блажівська О.Є.
Суддя Ломака В.С.
У засіданні брали участь:
від позивача: не з'явилися;
від відповідача: Шульга Д.О. (за
довіреністю від 10.01.2014);
від третьої особи: Старіков Є.О. (за
довіреністю №29 від 17.01.2014).
В судовому засіданні 24 квітня 2014 року,
відповідно до положень ст. 85
Господарського процесуального кодексу
України, було оголошено вступну та
резолютивну частину рішення.
09.12.2013 до канцелярії Господарського
суду міста Києва надійшла позовна
заява Товариства з обмеженою
відповідальністю "ФІНАНСОВА ЛІЗИНГОВА
ГРУПА" в особі ліквідатора Гартенко
Віталія Федоровича до Товариства з
обмеженою відповідальністю "Сан-Таун"
про витребування майна з чужого
незаконного володіння.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 12.12.2013 суддею Цюкало Ю.В.
прийнято позовну заяву до розгляду та
розгляд справи призначено на 23.12.2013.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 23.12.2013 відкладено розгляд
справи на 13.01.2014 на підставі ст. 77
Господарського процесуального кодексу
В судовому засіданні 13.01.2014 судом було
розглянуто клопотання вих.№02/09-кл18 від
02.09.2013 позивача "Про витребування
доказів". Вказане клопотання судом
задоволено на підставі ст. 38
Господарського процесуального кодексу
Ухвалою Господарського суду міста
справи на 10.02.2014.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 10.02.2014 продовжено строк
розгляду спору на 15 днів та відкладено
розгляд справи на 24.02.2014.
У судове засідання, призначене на
24.02.2014, з'явився представник третьої
особи, надав усні пояснення по суті
спору, відповів на запитання суду.
Представники сторін в судове засідання
не з'явилися, причини неявки суд не
повідомили, про дату, час та місце
судового засідання повідомлені
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 24.02.2014 суд ухвалив розгляд
справи здійснити колегіально у складі
трьох суддів.
Розпорядженням голови Господарського
суду міста Києва від 24.02.2014 для
колегіального розгляду справи
визначено наступний склад суду:
головуючий суддя Цюкало Ю.В., суддя
Блажівська О.Є., суддя Ломака В.С.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 24.02.2014 вищевказаною колегією
суддів прийнято справу до свого
провадження, розгляд справи призначено
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 24.03.2014 відкладено розгляд
справи на 16.04.2014.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 16.04.2014 відкладено розгляд
справи у судовому засіданні на 24.04.2014.
В судове засідання, призначене на
24.04.2014, представник позивача не
з'явився, причини неявки суд не
повідомив, про дату, час та місце
судового засідання повідомлений
Представники відповідача та третьої
особи у судове засідання з'явились,
надали усні пояснення по суті спору,
відповіли на запитання суду.
За приписами ст.65 Господарського
процесуального кодексу України ухвала
про порушення провадження у справі
надсилається учасникам судового
процесу за повідомленою ними
господарському суду поштовою адресою.
У разі ненадання сторонами інформації
щодо їх поштової адреси, ухвала про
відкриття провадження у справі
надсилається за адресою
місцезнаходження (місця проживання)
сторін, що зазначена в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців. У разі
відсутності сторін за такою адресою,
вважається, що ухвала про порушення
провадження у справі вручена їм
Відповідно до п.11 листа №01-8/123 від
15.03.2007р. Вищого господарського суду
України «Про деякі питання практики
застосування норм Господарського
процесуального кодексу України,
порушені у доповідних записках про
роботу господарських судів у 2006 році»
до повноважень господарських судів не
віднесено встановлення фактичного
місцезнаходження юридичних осіб або
місця проживання фізичних осіб -
учасників судового процесу на час
вчинення тих чи інших процесуальних
дій. Тому відповідні процесуальні
документи надсилаються господарським
судом згідно з поштовими реквізитами
учасників судового процесу, наявними в
матеріалах справи.
Статтею 93 Цивільного кодексу України
встановлено, що місцезнаходженням
юридичної особи є фактичне місце
ведення діяльності чи розташування
офісу, з якого проводиться щоденне
керування діяльністю юридичної особи
(переважно знаходиться керівництво) та
здійснення управління і обліку.
Згідно із ч.4 ст.89 вказаного Кодексу
України відомості про
місцезнаходження юридичної особи
вносяться до Єдиного державного
Відповідно до ч.1 ст.16 Закону України
«Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців»
Єдиний державний реєстр створюється з
метою забезпечення державних органів,
а також учасників цивільного обороту
достовірною інформацією про юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців з
Єдиного державного реєстру.
Наразі, всю судову кореспонденцію було
направлено за адресою позивача, що
зазначена у позовній заяві та повністю
узгоджуються з відомостями з Витягу з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців.
З огляду на неявку позивача в судове
засідання, господарський суд враховує,
що за змістом ст.22 Господарського
процесуального кодексу України
прийняття участі у судовому засіданні
є правом сторони. При цьому, норми
вказаної статті зобов'язують сторони
добросовісно користуватись належними
їм процесуальними правами.
За приписами ст.69 Господарського
процесуального кодексу України спір
має бути вирішено господарським судом
у строк не більше двох місяців від дня
одержання позовної заяви. У виняткових
випадках за клопотанням сторони, з
урахуванням особливостей розгляду
спору, господарський суд ухвалою може
продовжити строк розгляду спору, але не
більш як на п'ятнадцять днів.
Статтею 77 зазначеного Кодексу України
передбачено, що господарський суд
відкладає в межах строків,
встановлених ст.69 цього Кодексу
розгляд справи, коли за якихось
обставин спір не може бути вирішено в
Відкладення розгляду справи є правом
та прерогативою суду, основною умовою
для якого є не відсутність у судовому
засіданні представників сторін, а
неможливість вирішення спору у
відповідному судовому засіданні.
Відповідно до підпункту 3.9.2. пункту 3
постанови пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" від 26
грудня 2011 року N 18 у випадку нез'явлення
в засідання господарського суду
представників обох сторін або однієї з
них справа може бути розглянута без їх
участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
Таким чином, враховуючи вищенаведене,
керуючись принципами розумності
строків судового провадження, за
висновками суду, у матеріалах справи
достатньо документів, які мають
значення для правильного вирішення
спору, внаслідок чого справа може бути
розглянута за наявними у ній
документами відповідно до вимог ст.75
Господарського процесуального кодексу
України, а неявка позивача не
перешкоджає вирішенню справи по суті.
Клопотання щодо фіксації судового
процесу учасниками процесу не
заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд
справи здійснювався без застосування
засобів технічної фіксації судового
процесу у відповідності до статті 811
Господарського процесуального кодексу
Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення відповідача та
третьої особи, суд, -
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 22.07.2010 порушено провадження у
справі №44/459-Б про банкрутство
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фінансова Лізингова
Група» (далі за текстом - ТОВ «Фінансова
Позивач зазначає, що постановою
Господарського суду міста Києва від
09.04.2012 у справі №44/459-Б ТОВ «Фінансова
Лізингова Група» визнано банкрутом та
відкрито ліквідаційну процедуру,
ліквідатором призначено Гартенка
Позивач посилається на те, що протягом
здійснення ліквідаційної процедури по
справі №44/459-Б ліквідатором за
результатами детального вивчення та
проведення аналізу документації, що
була в тому числі надана на запити від
кредиторів по справі, державних
органів й інших установ, підприємств та
організацій, встановлено, що у
попередніх періодах ТОВ «Фінансова
Лізингова Група» на замовлення ТОВ
«КСК-Центр» (правонаступником якого є
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Сан-Таун») було
придбано та надано у фінансовий лізинг
певне мано, зокрема: за Договором
фінансового лізингу №136л/12/07 від 07.12.2007 -
Позивач вказує, що з огляду на
невиявлення фактичного
місцезнаходження керівника ТОВ
«Фінансова Лізингова Група» та його
посадових осіб, будь-яка документація
підприємства-банкрута, в тому числі яка
підтверджує право власності на вказане
майно, ліквідатору після його
призначення не передавалась.
З метою забезпечення здійснення
ліквідаційної процедури по справі
№44/459-Б належним чином на адресу ТОВ
«Сан-Таун» була направлена відповідна
Заява-повідомлення №26/04-п2 від 26.04.2012
про необхідність повернення
транспортних засобів та механізмів, що
підприємством-банкрутом в лізинг
(оренду), та щодо яких не проведений
розрахунок у повному обсязі.
Позивач наголошує на тому, що станом на
час звернення до суду відповіді на
вказану заяву не отримано, майно ТОВ
«Фінансова Лізингова Група» не
Таким чином, позивач прийшов до
висновку, що станом на поточну дату в
володінні та користуванні ТОВ
«Сан-Таун» знаходиться майно, що
фактично належить на праві власності
підприємству-банкруту. З огляду на
закінчення строку дії Договору
фінансового лізингу, не проведення
розрахунків за вказаним Договором в
повному обсязі, таке майно підлягає
поверненню ТОВ «Фінансова Лізингова
На підставі вищезазначеного позивач
звернувся до суду за захистом
порушених прав та просить суд
витребувати з володіння ТОВ «Сан-Таун»
та зобов'язати ТОВ «Сан-Таун» повернути
ТОВ «Фінансова Лізингова Група» майно
(разом з реєстраційною та технічною
документацією, комплектуючими
пристроями, обладнанням та інвентарем),
11.02.2014 відповідачем на виконання вимог
суду, надано додаткові документи для
долучення до матеріалів справи.
Ухвалами Господарського суду міста
Києва від 12.12.2013, 13.01.2014 суд зобов'язував
відповідача надати письмовий відзив на
позов із зазначенням доказів, що
підтверджують викладені у відзиві
обставини, та нормативно-правового
обґрунтування своїх заперечень. Однак
всупереч вимог суду відповідач відзив
не надав та не надіслав.

ПАТ «Укргазбанк» надано до суду
письмові пояснення б/н від 10.02.2014,
відповідно до яких третя особа
погоджується з позовними вимогами та
просить суд задовольнити позов у
повному обсязі.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд вважає, що
позовні вимоги не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

За приписами ст. 509 Цивільного кодексу
України, ст.173 Господарського кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу
України зобов'язання виникають,
зокрема, з договору.

Відповідно до ст. 626 Цивільного
кодексу України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України
встановлено, що відповідно до ст. 6
цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Як вбачається з матеріалів справи,
07.12.2007 між ТОВ «Фінансова Лізингова
Група» (лізингодавець) та ТОВ
«КСК-Центр» (лізингоодержувач) було
укладено Договір фінансового лізингу
№136л/12/07, згідно з п.1.1. якого сторони
домовились про те, що лізингодавець
бере на себе обов'язок у строк не
пізніше 20.12.2007, але в будь-якому випадку
протягом 30 банківських днів після
надходження на розрахунковий рахунок
лізингодавця повної суми першого
авансового лізингового платежу у
відповідності до графіку платежів
передати лізингоодержувачу у
користування на визначений у п.1.6.
Договору строк лізингу і за
встановлену вказаним Договором плату
(лізингові платежі) наступне майно:
КАМАЗ-65115, ХТС4226, загальною
вартістю з ПДВ 347 504,24 грн.

Дослідивши матеріали справи судом
встановлено,що вказаний Договір за
своєю правовою природою є договором
лізингу.

У відповідності до п. 1 ст. 806 Цивільного
кодексу України, за договором лізингу
одна сторона (лізингодавець) передає
або зобов'язується передати другій
стороні (лізингоодержувачеві) у
користування майно, що належить
лізингодавцю на праві власності і було
набуте ним без попередньої
домовленості із лізингоодержувачем
(прямий лізинг), або майно, спеціально
придбане лізингодавцем у продавця
(постачальника) відповідно до
встановлених лізингоодержувачем
специфікацій та умов (непрямий лізинг),
на певний строк і за встановлену плату
(лізингові платежі).

Статтею 1 Закону України "Про
фінансовий лізинг"за договором
фінансового лізингу лізингодавець
зобов'язується набути у власність річ у
продавця (постачальника) відповідно до
встановлених лізингоодержувачем
специфікацій та умов і передати її у
користування лізингоодержувачу на
визначений строк не менше одного року
за встановлену плату (лізингові
платежі).

Відповідно до п.1.3. Договору, вартість
предмета лізингу (без ПДВ) складає 289
586,87 грн., ПДВ (20%) - 57 917,37 грн. Загальна
вартість предмета лізинга складає 347
504,24 грн.

На виконання умов Договору між
сторонами було укладено Акт
приймання-передачі предмета лізингу
від 12.12.2007, відповідно до якого на
підставі Договору №136л/12/07 від 07.12.2007,
лізингодавець передав, а
лізингоотримувач прийняв предмет
лізинга, а саме КАМАЗ 65115-018, ХТС4226.

Як вбачається з матеріалів справи між
сторонами було укладено ряд Додаткових
угод до Договору, якими було внесено
зміни в частині графіку платежів,
реквізитів лізингодавця.

Згідно з п.1.4 предмет лізингу, що
передається у фінансовий лізинг за
вказаним Договором, буде спеціально
набутий лізингодавцем у відповідності
встановленим лізингоотримувачем
специфікаціям та умовам, визначеним у
замовленні на предмет лізингу у
Відкритого акціонерного товариства
«Торговий дім «КАМАЗ».

У відповідності до п.2.1. за надане право
користування переданим у лізинг за
Договором предметом лізингу
лізингоотримувач зобов'язується
сплачувати лізингодавцю лізингові
платежі у відповідності до графіку
платежів.

Пунктом 3 частини 2 статті 11 Закону
України «Про фінансовий лізинг»
визначено, що лізингоодержувач
зобов'язаний своєчасно сплачувати
лізингові платежі.

З матеріалів справи слідує, що ТОВ
«Сан-Таун», згідно Договору
фінансового лізингу №136л/12/07 від 07.12.2007
на розрахунковий рахунок ТОВ
«Фінансово-Лізингова Група» було
перераховано за період з 10.12.2007 по 07.12.2010
грошові кошти у сумі 519 250,74 грн., з яких
347 504,24 грн. - за предмет лізингу, 122 616,85
грн. - винагорода, 49 129,65 грн. - оплата по
Договору лізингу, зарахована як «інші
штрафи та пеня». Наведене
підтверджується копіями банківських
виписок, наявних в матеріалах справи.

Таким чином, відповідачем було
виконано свій обов'язок за Договором
щодо сплати грошових коштів у повному
обсязі, докази чого наявні в матеріалах
справи.

Також, суд зазначає, що п. 1.9 Договору
передбачено, що перехід права
власності оформлюється Актом про
перехід права власності, котрий
підписують представники лізингодаця
та лізингоотримувача протягом 5 днів
після оплати останнього лізингового
платежу і викупної вартості предмета
лізингу у відповідності до Додатку №2
до Договору, а також сплаті
лізингоотримувачем всіх платежів
необхідних для виконання угоди.

Частина 1 статті 193 Господарського
кодексу України, положення якої
кореспондуються із нормами статей 525, 526
Цивільного кодексу України,
встановлює, що суб'єкти господарювання
та інші учасники господарських
відносин повинні виконувати
господарські зобов'язання належним
чином відповідно до закону, інших
правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання -відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться і до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом. Частиною 2
вказаної статті визначено, що кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Нормами статті 629 Цивільного кодексу
України встановлено, що договір є
обов'язковим до виконання сторонами.

Так, в матеріалах справи наявний Акт
прийому-передачі предмета лізингу у
власність від 28.03.2011 до Договору
№136л/12/07 від 07.12.2007, укладений між ТОВ
«Фінансова Лізингова Група» та ТОВ
«Сан-Таун» на виконання п. 1.9 Договору.
Вказаний Акт скріплений підписами та
печатками сторін.

За змістом ст. 316 Цивільного кодексу
України правом власності є право особи
на річ (майно), яке вона здійснює
відповідно до закону за своєю волею,
незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 317, ст. 319 Цивільного
кодексу України власникові належать
права володіння, користування та
розпорядження своїм майном.

Згідно із ст. 328 Цивільного кодексу
України право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

Одночасно, ст. 334 Цивільного кодексу
України передбачено, що право
власності у набувача майна за
договором виникає з моменту передання
майна, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Враховуючи наведене вище, судом
встановлено, що однією з підстав для
набуття права власності на майно діюче
законодавство визначає правочин, у
якому сторони передбачають, в тому
числі, умови переходу від однієї
сторони до іншої прав стосовно
володіння, розпорядження та
користування майном.

Відповідно до вказаного Акту сторони
дійшли згоди про те, що всі
взаєморозрахунки за Договором
сторонами виконано у повному обсязі,
договірна ціна купівлі-продажу
(викупна ціна) предмета лізингу за
Договором сплачена лізингоодержувачем
в повній сумі.

Також, у п. 2 вказаного Акту зазначено,
що на підставі п.1.9 Договору
лізингодавець передає, а
лізингоодержувач приймає у власність
наступний предмет лізингу: КАМАЗ 65115-018,
ХТС4226.

Пунктом 3 Акту прийому-передачі
предмета лізингу у власність від 28.03.2011
передбачено, що з дати підписання
даного Акту зобов'язання за Договором
вважаються виконаними сторонами в
повному обсязі, а дія Договору
закінченою.

Таким чином, на підставі документів,
наявних в матеріалах справи та
пояснень представників сторін, суд
прийшов до висновку, що ТОВ «Сан-Таун»
виконано обов'язки за Договором у
повному обсязі, проведено повну оплату
за Договором, та на виконання п.1.9.
Договору між сторонами укладено Акт
прийому-передачі предмета лізингу у
власність. Матеріалами справи
підтверджується, що всі
взаєморозрахунки за Договором
сторонами виконано у повному обсязі.

Крім того, з матеріалів справи відомо,
що постановою Господарського суду
міста Києва від 09.04.2012 у справі №44/459-Б,
ТОВ «Фінансова Лізингова Група»
визнано банкрутом та відкрито
ліквідаційну процедуру.

З огляду на вищезазначене слідує, що
Акт прийому-передачі предмета лізингу
у власність від 28.03.2011 було складено до
моменту визнання «Фінансова Лізингова
Група» боржником, що свідчить про
виконання ТОВ «Сан-Таун» зобов'язань за
Договором в межах строків,
встановлених чинним законодавством
України та умовами Договору.

Згідно зі статтею 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до статті 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування (стаття 34 Господарського
процесуального кодексу України).

Статтею 43 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Відповідно до п. 2.3. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" якщо стороною (або
іншим учасником судового процесу) у
вирішенні спору не подано суду в
обґрунтування її вимог або заперечень
належні і допустимі докази, в тому
числі на вимогу суду, або якщо в разі
неможливості самостійно надати докази
нею не подавалося клопотання про
витребування їх судом (частина перша
статті 38 ГПК України), то розгляд справи
господарським судом може
здійснюватися виключно за наявними у
справі доказами, і в такому разі у суду
вищої інстанції відсутні підстави для
скасування судового рішення з мотивів
неповного з'ясування місцевим
господарським судом обставин справи.

З огляду на вищезазначене, суд
зазначає, що позивачем не доведено
належними доказами позовні вимоги, а
твердження, зазначені в позовній заяві
спростовуються матеріалами справи.
Враховуючи повне виконання
відповідачем своїх зобов'язань за
Договором, суд прийшов до висновку про
відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Товариства з
обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА
ЛІЗИНГОВА ГРУПА" в особі ліквідатора
Гартенко Віталія Федоровича -
відмовити.

Рішення набирає законної сили в
порядку, встановленому ст. 85
Господарського процесуального кодексу
України. Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку та в строки,
встановлені ст. 93 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 25.04.2014р.

Головуючий суддя
Ю.В. Цюкало

Суддя
О.Є. Блажівська

Суддя
В.С. Ломака