ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

12.05.2014
Справа № 905/1544/14

Господарський суд Донецької області у
складі судді Сич Ю.В.

при секретарі судового засідання
Щитовій Л.М.

розглянув у відкритому судовому
засіданні матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного
товариства «Харківський
машинобудівний завод «Світло Шахтаря»,
м.Харків (ідентифікаційний код 00165712)

до відповідача Публічного
акціонерного товариства «Шахта імені
О.Ф. Засядька», м.Донецьк
(ідентифікаційний код 00174846)

про стягнення основного боргу в сумі
499860,00грн., інфляції в сумі 4745,19грн., пені
в сумі 32151,83грн., 3% річних у розмірі
7671,13грн.

від позивача: не з'явився,

від відповідача: Цікра К.О. за
довіреністю №45/Юр від 18.03.2013р.

В судовому засіданні 26.03.2014р.

оголошено перерву до 15.04.2014р.

на підставі ст. 77
Господарського

процесуального кодексу
України.

Позивач, Публічне акціонерне
товариство «Харківський
машинобудівний завод «Світло Шахтаря»,
м.Харків звернувся до господарського
суду Донецької області з позовом до
відповідача, Публічного акціонерного
товариства «Шахта імені О.Ф. Засядька»,
м.Донецьк про стягнення основного
боргу в сумі 499860,00грн., інфляції в сумі
4745,19грн., пені в сумі 32151,83грн., 3% річних у
розмірі 7671,13грн.

Ухвалою від 12.03.2014р. господарський суд
Донецької області порушив провадження
у справі №905/1544/14.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на неналежне виконання
відповідачем умов договору на
виконання робіт з ремонту виробів №38/715
від 15.07.2013р. в частині оплати виконаних
робіт, внаслідок чого утворилась
заборгованість у розмірі 499860,00грн. та
підстави для нарахування 3% річних у
розмірі 7671,13грн., інфляційних втрат в
сумі 4745,19грн., пені у розмірі 32151,83грн.

На підтвердження вказаних обставин
позивач надав копії договору на
виконання робіт з ремонту виробів №38/715
від 15.07.2013р., специфікації №1 від
15.07.2013р., рахунків-фактури №564 від
12.08.2013р., №535 від 30.07.2013р., транспортної
накладної №568 від 12.08.2013р., №504 від
23.07.2013р., №536 від 30.07.2013р., довіреностей
на отримання товарно-матеріальних
цінностей №2/39 від 09.08.2013р., №2528 від
22.07.2013р., претензії №3045 від 07.11.2013р.,
актів виконаних робіт від 23.07.2013р., від
30.07.2013р., від 12.08.2013р., податкової
накладної №275 від 23.07.2013р., №308 від
30.07.2013р., №100 від 12.08.2013р., службової
записки від 21.03.2014р.

Нормативно свої вимоги позивач
обґрунтовує ст. 193, 199, 216, 222, 232, 265
Господарського кодексу України, ст.ст.
1, 2 Господарського процесуального
кодексу України, ст.ст. 525, 526, 536, 625, 655
Цивільного кодексу України.

26.03.2014р. відповідачем надано відзив на
позовну заяву, за яким зазначено, що
відповідач не має заперечень по суті
позову.

Розгляд справи здійснювався без
застосування засобів технічної
фіксації судового процесу відповідно
до ст. 81-1 Господарського
процесуального кодексу України.

Відповідно до ст.4-3 Господарського
процесуального кодексу України
судочинство в господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.

Розгляд справи відкладався на підставі
ст. 77 Господарського процесуального
кодексу України.

Під час судового розгляду справи
представників сторін було ознайомлено
з правами та обов'язками у
відповідності із ст. 22 Господарського
процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши
подані докази за своїм внутрішнім
переконанням та заслухавши
представників сторін, суд встановив:

15.07.2013р. між Публічним акціонерним
товариством «Харківський
машинобудівельний завод «Світло
Шахтаря» (підрядник) та Публічним
акціонерним товариством «Шахта імені
А.Ф. Засядько» (замовник) укладено
договір на виконання робіт по ремонту
виробів №38/715 (далі - Договір), за
умовами якого підрядник приймає на
себе зобов'язання на свій ризик та за
завданням замовника з власних
матеріалів виконати роботи з ремонту
виробів в номенклатурі, кількості та в
строки, визначені сторонами в доданих
до цього договору специфікаціях, які є
невід'ємними частинами договору (п.1.1.
Договору).

За п. 8.1. Договору цей договір вступає в
силу з моменту його підписання обома
сторонами та діє до 31.12.2013р.

Відповідно до п.3.1. Договору вартість
виконаних підрядником робіт
визначається сторонами в
специфікаціях.

Так, сторонами підписано специфікацію
№1 від 15.07.2013р. до Договору, за якою
загальна вартість робіт складає
499860,00грн.

За п. 4.1. Договору передача виробів для
виконання робіт за цим договором
здійснюється сторонами з оформленням
відповідного акту прийому-передачі
виробів.

Передача виробів з ремонту
здійснюється за товарно-транспортною
накладною представнику замовника при
наявності довіреності (п.4.2. Договору).

Так, 23.07.2013р. сторонами складено акт
виконаних робіт на суму 250428,00грн.,
30.07.2013р. - на суму 185580,00грн., 12.08.2013р. - на
суму 63852,00грн., що разом становить
499860,00грн., які підписані з обох сторін
та підписи скріплені відбитками
печаток підприємств. Отже, суд робить
висновок, що виконані роботи прийняті
замовником без заперечень.

Відповідно до п.3.1. Договору вартість
виконаних підрядником робіт
визначається сторонами в
специфікаціях.

Умови та порядок оплати зазначаються в
специфікаціях до цього договору (п.3.4.
Договору).

Так, відповідно до специфікації №1 від
15.07.2013р. визначено умови оплати:
протягом 20 календарних днів з дати
відвантаження продукції з ремонту.

Відповідно до наявних в матеріалах
справи транспортних накладних №568 від
12.08.2013р., №504 від 23.07.2013р., №536 від 30.07.2013р.
та довіреностей на отримання
товарно-матеріальних цінностей
підрядником передано замовнику
відповідну продукцію.

Відтак, кінцевий термін оплати
виконаних робіт на суму 250428,00грн.
становить 12.08.2013р., на суму 185580,00грн. -
19.08.2013р., на суму 63852,00грн. - 02.09.2013р.

У відповідності з ч.1 ст. 530 Цивільного
кодексу України якщо у зобов'язані
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Проте, у встановлені терміни замовник
не здійснив розрахунків з підрядником,
у зв'язку із чим з 13.08.2013р. виникла
заборгованість у розмірі 250428,00грн., з
20.08.2013р. - на суму 20185580,00грн., з 03.09.2013р. -
на суму 63852,00грн.

Проаналізувавши вищезазначений
договір, судом встановлено, що останній
за своєю правовою природою є договором
підряду та підпадає під регулювання
статей 837-864 Цивільного кодексу України.

За статтею 837 Цивільного кодексу
України за договором підряду одна
сторона (підрядник) зобов'язується на
свій ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу. Договір
підряду може укладатися на
виготовлення, обробку, переробку,
ремонт речі або на виконання іншої
роботи з переданням її результату
замовникові.

Згідно зі статтею 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутністю конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Статтею 509 Цивільного кодексу України
закріплено, що зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, сплатити
гроші тощо), а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору, цього Кодексу та інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу
України, цивільні права і обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також з дій осіб, що не передбачені
актами цивільного законодавства, але
за аналогією породжують цивільні права
і обов'язки.

Частиною 2 ст.11 Цивільного кодексу
України встановлено, що підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини.

Доказів погашення заборгованості у
розмірі 499860,00грн. відповідачем суду не
представлено.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

За таких обставин, суд вважає доведеним
борг відповідача перед позивачем у
сумі 499860,00грн., а позовні вимоги в цій
частині є такими, що підлягають
задоволенню.

Також відповідно до позовної заяви
позивач просив суд стягнути з
відповідача 3% річних у розмірі 7671,13грн.,
нараховані за період з 03.09.2013р. по
20.02.2014р. на суму 63852,00грн., з 13.08.2013р. по
20.02.2014р. на суму 250428,00грн., з 20.08.2013р. по
20.02.2014р. на суму 185580,00грн., інфляційні
втрати у розмірі 4745,19грн., нараховані за
період з 01.09.2013р. по 20.02.2014р. на суму
63852,00грн., з 13.08.2013р. по 20.02.2014р. на суму
250428,00грн., з 20.08.2013р. по 20.02.2014р. на суму
185580,00грн., пеню у розмірі 32151,83грн.,
нараховану за період з 03.09.2013р. по
20.02.2014р. (182 дні) на суму 63852,00грн., з
13.08.2013р. по 20.02.2014р. (182 дні) на суму
250428,00грн., з 20.08.2013р. по 20.02.2014р. (182 дні) на
суму 185580,00грн.

У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Перевіривши розрахунок 3% річних за
визначені позивачем періоди, які не
суперечать приписам чинного
законодавства, господарським судом
дійшов висновку, що визначена
позивачем сума нарахування є вірною.

Відтак, господарський суд дійшов
висновку, що позовні вимоги щодо
стягнення 3% річних у розмірі 7671,13грн.
підлягають задоволенню.

Перевіривши розрахунок інфляційних
втрат з урахуванням вимог листа
Верховного суду України №62-97р від
03.04.1997р. «Рекомендації відносно порядку
застосування індексів інфляції при
розгляді судових справ», суд дійшов
висновку, що обрахована позивачем сума
є вірною.

Таким чином, позовні вимоги щодо
стягнення інфляційних втрат у розмірі
4745,19грн. підлягають задоволенню.

Щодо стягнення пені у розмірі 32151,83грн.,
господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до п.5.4. Договору у випадку
прострочення виконання замовником
зобов'язань, передбачених п.п.2.2.1, 3.4., 3.5.
цього договору, замовник оплачує
підряднику пеню у розмірі подвійної
облікової ставки Національного банку
України, яка діяла в період, за який
нараховується пеня, від суми
простроченого платежу, за кожний день
прострочення, а також 5% річних від суми
заборгованості, за кожний день
прострочення, починаючи з дати
отримання замовником виробів з
ремонту.

За приписами ч.6 ст. 232 Господарського
кодексу України нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Відтак, враховуючи, що Договором не
передбачено періоду нарахування пені,
то при здійсненні відповідного
розрахунку застосовуються обмеження,
встановлені приписами ч.6 ст. 232
Господарського кодексу України, щодо
строку, протягом якого може
нараховуватись дана штрафна санкція.

За приписами ст. 1 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Згідно до ч.1 ст.612 Цивільного кодексу
України, боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Відповідно до ст.610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). У разі порушення
зобов'язання настають правові наслідки
встановлені договором або законом.

Отже, порушення боржником прийнятих на
себе зобов'язань тягне за собою
відповідні правові наслідки, які
полягають у можливості застосування
кредитором до боржника встановленої
законом або договором
відповідальності.

Відтак, здійснивши розрахунок пені,
нарахованої за період з 03.09.2013р. по
20.02.2014р. на суму 63852,00грн., з 13.08.2013р. по
10.02.2014р. на суму 250428,00грн., з 20.08.2013р. по
17.02.2014р. на суму 185580,00грн., судом
встановлено, що сума пені становить
32151,72грн.

Таким чином, позовні вимоги щодо
стягнення пені підлягають задоволенню
частково у розмірі 32151,72грн.

Судові витрати по сплаті судового
збору підлягають стягненню
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог у відповідності до ст.49
Господарського процесуального кодексу
України.

На підставі вищенаведеного, керуючись
ст.ст. 11, 509, 526, ч.1 ст. 530, ст.ст. 610, 612, 625, 837
Цивільного кодексу України; ст. 193
Господарського кодексу України, ст.ст.
4-2, 4-3, 22, 43, 44, 49, 82-85, 115, 116 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного
товариства «Харківський
машинобудівний завод «Світло Шахтаря»,
м.Харків до відповідача, Публічного
акціонерного товариства «Шахта імені
О.Ф. Засядька», м.Донецьк про стягнення
основного боргу в сумі 499860,00грн.,
інфляції в сумі 4745,19грн., пені в сумі
32151,83грн., 3% річних у розмірі 7671,13грн.
задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Шахта імені О.Ф. Засядька»
(83054, м.Донецьк, проспект Засядька,
ідентифікаційний код 00174846) на користь
Публічного акціонерного товариства
«Харківський машинобудівний завод
«Світло Шахтаря» (61001, м.Харків,
вул.Світло Шахтаря, буд.4/6,
ідентифікаційний код 00165712) суму
основної заборгованості у розмірі
499860,00грн., 3% річних у розмірі 7671,13грн.,
інфляційні втрати у розмірі 4745,19грн.,
пеню у розмірі 32151,72грн., судовий збір у
розмірі 10888,56грн.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

У судовому засіданні 12.05.2014р. оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційного скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повний текст рішення складено та
підписано 13.05.2014р.

Суддя
Ю.В. Сич