ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" квітня 2014 р.
Справа № 921/1253/13-г/17

Львівський апеляційний господарський
суд в складі колегії:

головуючого судді
Орищин Г.В.

суддів
Галушко Н.А.

Костів Т.С.

розглянув апеляційну скаргу
товариства з обмеженою
відповідальністю «Національна торгова
компанія» від 13.03.2014р. №12/18

на рішення господарського суду
Тернопільської області від 03.03.2014р.

у справі №921/1253/13-г/17

за позовом дочірнього підприємства
«Фуршет Центр», м.Ірпінь, Київська обл.

до відповідача товариства з обмеженою
відповідальністю «Національна торгова
компанія», м.Тернопіль

про стягнення заборгованості в сумі
45546,74 грн.,

за участю представників:

від позивача - Сук О.В.,

від відповідача - Пеньонжко В.І.

Права та обов'язки сторін, передбачені
ст.ст. 20, 22 ГПК України, роз'яснено.

Рішенням господарського суду
Тернопільської області від 03.03.2014р. у
справі №921/1253/13-г/17 (суддя Андрусик Н.О.)
позовні вимоги задоволено частково,
стягнуто з товариства з обмеженою
відповідальністю (надалі - ТзОВ)
«Національна торгова компанія» на
користь дочірнього підприємства
(надалі - ДП) «Фуршет Центр» 38307,51грн.
основного боргу та 1447,04грн. судового
збору. В решті позову відмовлено.

Приймаючи рішення, суд першої
інстанції виходив із того, що 38307,51грн.
заборгованості підтверджені
матеріалами справи і підлягають до
стягнення, оскільки до позивача
перейшло право вимоги за договором про
надання рекламних послуг, який був
укладений між ДП «Продмережа» і ТзОВ
«Національна торгова компанія». Разом
з тим, оскільки між ДП «Продмерережа» і
ТзОВ «Національна торгова компанія»
відбулось часткове зарахування
зустрічних однорідних вимог ще до
моменту переходу до позивача права
вимоги, позовні вимоги в частині
стягнення 7239,23 грн. є безпідставними.
Твердження відповідача про наявність
факту зарахування між ДП
«Продмерережа» і ТзОВ «Національна
торгова компанія» пені, 3% річних і
інфляційних нарахувань суд визнав
безпідставними, оскільки такі вимоги
не є однорідними та безспірними.

Дане рішення оскаржив відповідач,
оскільки вважає, що при його прийнятті
судом неправильно було застосовано
норми матеріального права, а також, що
висновки суду не відповідають
обставинам справи, у зв'язку з чим
просить оскаржуване рішення скасувати
та прийняти нове рішення, яким
відмовити в позові повністю.

Позиція скаржника ґрунтується на тому,
що висновок суду про неоднорідність та
спірність зустрічних вимог ДП
«Продмерережа» і ТзОВ «Національна
торгова компанія» в частині сум пені, 3%
річних і інфляційних нарахувань є
невірним, оскільки зустрічні вимоги є
грошовими, то скаржник вважає їх
однорідними, а наявність лише
заперечень позивача, без наведення ним
власного розрахунку вказаних сум, не
вважає безумовною підставою для
відмови у зарахуванні.

Не погоджуючись із апеляційною
скаргою, позивач подав до суду відзив, в
якому просить оскаржуване рішення
залишити без змін, а апеляційну скаргу -
без задоволення. У відзиві він
зазначив, що суд правильно застосував
норми права, які регулюють спірні
правовідносини. Крім цього, вказав на
спірність сум пені та інфляційних
втрат через неврахування при їх
розрахунку вимог ст.232 ГК України та
невірного порядку їх нарахування.
Також, на думку позивача, вимоги щодо
стягнення штрафних санкцій не є
юридично однорідними із вимогами про
сплату заборгованості.

З матеріалів справи та апеляційної
скарги вбачається наступне:

01.01.2011р. між ДП «Продмережа»
(виконавець) та ТзОВ «Національна
торгова компанія» (замовник) було
укладено договір №РПМ 006503 про надання
рекламних послуг (надалі - рекламний
договір), відповідно до умов якого,
виконавець зобов'язався надати
замовнику рекламні послуги, а замовник,
в свою чергу, зобов'язався прийняти
такі послуги та оплатити їх в порядку
та на умовах, передбачених договором
(а.с. 9-13).

Відповідно до п.1.2 цього договору, сума
договору (вартість рекламної кампанії)
становила 130000,00 грн. з ПДВ. Пунктом 3.2.
договору передбачено обов'язок
замовника сплатити вказану суму на
поточний рахунок виконавця не пізніше
31.10.2011р.

Визначені договором послуги
виконавець надав в повному обсязі, що
підтверджується актом
прийому-передачі виконаних робіт
(наданих послуг) № від 15.10.2011р.,
підписаним замовником без зауважень та
претензій (а.с. 14). Проте, всупереч
умовам договору, оплату за надані
послуги замовник не здійснив.

Згідно актів від 31.12.2011р. та від 31.08.2012р.
(а.с. 15, 16), між ДП «Продмережа» та ТзОВ
«Національна торгова компанія» було
проведено часткове зарахування
зустрічних грошових вимог на суму 57000,00
грн. та 27453,26 грн., у зв'язку з чим
заборгованість відповідача перед ДП
«Продмережа» зменшилася до 45546,74 грн.
Вказане зарахування було проведено у
зв'язку з наявністю заборгованості ДП
«Продмережа» перед відповідачем за
договором поставки №ПМ006278 від 01.09.2011р.

24.04.2013р. між ДП «Продмережа» та
позивачем було укладено договір №СА/2
про відступлення права вимоги (далі -
договір про відступлення права вимоги),
за яким, зокрема, позивач набув право
вимоги до ТзОВ «Національна торгова
компанія» за рекламним договором в
сумі 45546,74 грн. (а.с. 17-19). Про
відступлення права вимоги відповідача
було повідомлено листом №54 від 24.04.2013р.,
докази відправлення якого наявні в
матеріалах справи (а.с. 20-22).

Подальша несплата відповідачем
вказаної суми заборгованості стала
підставою для звернення ДП «Фуршет
Центр» до суду з позовом про її
стягнення.

Разом з тим, як вбачається із
матеріалів справи, заявою від 09.09.2013р.
№09 (а.с. 49) ТзОВ «Національна торгова
компанія» повідомила ДП «Фуршет Центр»
про зарахування однорідних зустрічних
вимог на суму 45533,22 грн. (із яких - 7239,23
грн. основного боргу, 3655,87грн. 3% річних,
17060,72 грн. пені та 17598,12 грн. інфляційних
втрат). Підставою подання заяви стала
заборгованість позивача перед
відповідачем за договором поставки
№ФЦ008367/151 від 16.02.2012р. (надалі - договір
поставки, а.с. 57-60, 110-116). Розмір цієї
заборгованості відповідач
обґрунтовував видатковими накладними,
остання з яких датована 10.04.2012р. (а.с.
61-74), рішенням господарського суду
Київської області від 19.06.2013р. у справі
№911/1775/13 (а.с. 75-81) та розрахунком сум
грошових вимог (а.с. 88-93).

Факт надіслання відповідачем вказаної
заяви та отримання її позивачем
вбачається із копій фіскальних чеків
про відправку та повідомлень про
вручення поштових відправлень
позивачу за його поштовою та юридичною
адресою (а.с. 50, 51).

Судова колегія, заслухавши пояснення
сторін, оцінивши подані сторонами
докази на відповідність їх фактичним
обставинам і матеріалам справи, вважає,
що підстави для задоволення
апеляційної скарги та, відповідно,
скасування оскаржуваного рішення -
відсутні, з огляду на наступне:

Відповідно до ст. 512 ЦК України,
кредитор у зобов'язанні може бути
замінений іншою особою внаслідок
передання ним своїх прав іншій особі за
правочином (відступлення права вимоги).

Статтями 513, 514 ЦК України передбачено,
що правочин щодо заміни кредитора у
зобов'язанні вчиняється у такій самій
формі, що і правочин, на підставі якого
виникло зобов'язання, право вимоги за
яким передається новому кредиторові.
До нового кредитора переходять права
первісного кредитора у зобов'язанні в
обсязі і на умовах, що існували на
момент переходу цих прав, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Згідно ст.515 ЦК України, заміна
кредитора у зобов'язанні здійснюється
без згоди боржника, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Якщо боржник не був письмово
повідомлений про заміну кредитора у
зобов'язанні, новий кредитор несе ризик
настання несприятливих для нього
наслідків. У цьому разі виконання
боржником свого обов'язку первісному
кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до п.1 договору про
відступлення права вимоги, ДП
«Продмережа» відступило, а ДП «Фуршет
Центр» набуло право вимоги до ТзОВ
«Національна торгова компанія» за
договором про надання рекламних послуг
№РПМ006503 від 01.01.2011р. в розмірі 45553,22 грн.
і стало кредитором за цим договором.
При цьому, пунктом 7 договору про
відступлення права вимоги було
встановлено обов'язок ДП «Продмережа»
повідомити боржника про відступлення
права вимоги.

На виконання вимог закону та умов
договору, листом про відступлення
права вимоги №54 від 24.04.2013р.
відповідача у справі було повідомлено
про вищезазначену обставину.

Зважаючи на названі положення ЦК
України та договору про відступлення
права вимоги, колегія суддів
погоджується із висновком суду першої
інстанції про те, що між ДП
«Продмережа» і ДП «Фуршет Центр» було
укладено договір оплатної цесії та про
те, що останнє набуло права вимоги до
ТзОВ «Національна торгова компанія» за
договором про надання рекламних послуг
№РПМ006503 від 01.01.2011р. в розмірі 45553,22 грн.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції, матеріалами справи
підтверджується факт надання ТзОВ
«Національна торгова компанія»
рекламних послуг за договором №РПМ 006503
від 01.01.2011р. на загальну суму 130000,00 грн.
та наявність заборгованості за даним
договором в розмірі 45546,74 грн. (з
урахуванням зарахування зустрічних
вимог згідно актів 31.12.2011р. та 31.08.2012р. на
загальну суму 84453,26 грн.).

Крім того, з матеріалів справи не
вбачається, а відповідачем не
заперечується та обставина, що
заборгованість за надані рекламні
послуги ним не була погашена ні
первісному, ні новому кредитору.

Оскільки про відступлення права вимоги
відповідач був повідомлений належним
чином та не висунув будь-яких
заперечень щодо суми заборгованості
новому кредитору, його борг за
рекламним договором перед ДП «Фуршет
Центр» становить 45546,74 грн.

Стосовно заяви ТзОВ «Національна
торгова компанія» від 09.09.2013р. №09 до ДП
«Фуршет Центр» про зарахування
однорідних зустрічних вимог на суму
45533,22 грн., колегія суддів вважає за
необхідне зазначити таке.

Відповідно до ст. 601 ЦК України та ч. 3 ст.
203 ГК України, зобов'язання
припиняється зарахуванням зустрічних
однорідних вимог, строк виконання яких
настав, а також вимог, строк виконання
яких не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги.
Зарахування зустрічних вимог може
здійснюватися за заявою однієї із
сторін.

Зі змісту вказаної статті вбачається,
що зарахування зобов'язань можливе за
наявності всіх умов для зарахування, а
саме: 1) зустрічності вимог; 2)
однорідності вимог; 3) настання строку
виконання вимог, невстановленість
строку виконання вимог, або
визначеність такого строку моментом
пред'явлення вимоги; 4) подання однією
із сторін відповідної заяви.

При цьому, взаємозалік зустрічних
однорідних вимог передбачає наявність
документально підтвердженого боргу
однієї сторони перед іншою. Якщо
наявність боргу не буде підтверджена
належними доказами (тобто такі вимоги
не є безспірними), то це свідчитиме про
відсутність підстав для проведення
взаємозаліку. У такому випадку,
відповідний спір має бути вирішений у
судовому порядку з дотриманням вимог
процесуального закону.

Як вбачається із заяви від 09.09.2013р. №09, в
порядку ст. 601 ЦК України відповідачем
було повідомлено про зарахування суми
заборгованості в розмірі 45546,74 грн., 7239,23
грн. з яких становлять основну
заборгованість за поставлений згідно
видаткових накладних товар.

На думку судової колегії, суд першої
інстанції належним чином врахував
норми законодавства, пункт 7.9 договору
поставки (відповідно до якого оплата
товару повинна бути здійснена покупцем
з відстрочкою платежу у 50 днів з
моменту приймання-передачі товару) та
обставини справи і визнав вимоги щодо
зарахування 7239,23 грн. основної
заборгованості безспірними (оскільки
такі визнаються обома сторонами),
однорідними та такими, строк виконання
яких настав.

Стосовно твердження апелянта про
безспірність і однорідність вимог про
стягнення 17060,72 грн. пені, 3655,87 грн. 3%
річних та 17598,12 грн. інфляційних
нарахувань, то такі не базуються на
матеріалах справи і нормах чинного
законодавства з огляду на наступне.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України визначено,
що боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Відповідно до п.8.6 договору поставки, у
випадку затримання постачальником в
перерахуванні будь-яких платежів,
передбачених даним договором, він
зобов'язаний сплатити покупцю пеню в
розмірі подвійної облікової ставки НБУ
від суми заборгованості за кожен день
прострочення.

Як вірно зазначено місцевим
господарським судом, а також
встановлено колегією суддів, є наявні
підстави вважати, що вищевказані суми
може бути стягненою в меншому розмірі,
зважаючи на таке: 1) судами враховано
можливість застосування передбаченого
ч.1 ст. 233 ГК України, ч. 3 ст. 551 ЦК України
та п. 3 ч.1 ст. 83 ГПК України права суду
зменшити розмір штрафних санкцій, якщо
вони надмірно великі порівняно із
збитками кредитора; 2) як вбачається із
розрахунку (а.с. 88-93) датою початку
нарахування пені є 15.05.2012р., в той час, як
заява про зарахування вимог була
надіслана позивачу 13.09.2013р. (тобто,
більше, ніж через рік часу від моменту
початку нарахування пені). Крім того, з
розрахунку не вбачається, які саме
облікові ставки НБУ було застосовано
відповідачем та чи враховувались ним
процеси дефляції; 3) з розрахунку
інфляційних нарахувань не вбачається
індексів інфляції, які використовував
відповідач при їх нарахуванні, а також
чи дотримувався відповідач
правильного порядку здійснення
розрахунку; 4) позивач заперечує проти
правильності розрахунку вказаних сум з
вищенаведених підстав (тобто відсутня
безспірність в цій частині). Разом з
тим, позивач погоджується із сумою
основного боргу; 5) звернення ДП «Фуршет
Центр» до ТзОВ «Національна торгова
компанія» з позовом у даній справі
свідчить про незгоду позивача з заявою
відповідача, що є необхідною умовою для
зарахування зустрічних однорідних
вимог.

З огляду на відсутність доказів
безспірності та однорідності
зустрічних зобов'язань, визначених в
заяві №09 від 09.09.2013р. в частині
зарахування 17060,72 грн. пені, 3655,87 грн. 3%
річних та 17598,12 грн. інфляційних
нарахувань, колегія суддів
погоджується із висновком суду першої
інстанції про те, що за відсутності
розгляду в окремому позовному
провадженні спору про стягнення
нарахованих відповідачем відсотків
річних, пені та інфляційних нарахувань,
або наявності погодження обома
сторонами сум вказаних нарахувань, за
відсутності доказів щодо наявності
(дійсності) зобов'язання, його змісту та
умов виконання, заява відповідача на
зарахування зустрічних однорідних
вимог №09 від 09.09.2013р. в цій частині є
спірною та такою, що унеможливлює
проведення зарахування зустрічних
однорідних вимог на підставі ст. 601 ЦК
України.

Відповідно до ст.ст. 33, 43 ГПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на викладене, судова колегія,
прийшла до висновку про
обґрунтованість оскаржуваного
рішення, як такого, що прийняте
відповідно до обставин та матеріалів
справи з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

Судові витрати по апеляційній скарзі, в
порядку ст.49 ГПК України, слід покласти
на скаржника.

Враховуючи вищенаведене та керуючись
ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський
апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду
Тернопільської області від 03.03.2014р. у
справі №921/1253/13-г/17 залишити без змін, а
апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю
«Національна торгова компанія» - без
задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку.

Справу повернути в місцевий
господарський суд.

Повний текст постанови складений
29.04.2014р.

Головуючий суддя
Орищин Г.В.

суддя
Галушко Н.А.

суддя
Костів Т.С.