КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" квітня 2014 р. Справа№ 32/553

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Отрюха Б.В.

суддів: Михальської Ю.Б.

Тищенко А.І.

За участю представників:

Від позивача: Олексієнко М.Г. -
представник;

Від відповідача: Мицько Р.М. -
представник;

розглянувши апеляційну скаргу
Дочірньої компанії "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду міста
Києва від 10.02.2014

у справі № 32/553 (суддя Ковтун С.А.)

за позовом Відкритого
акціонерного товариства "Укрнафта"

до Дочірньої компанії "Газ України"
Національної акціонерної

компанії "Нафтогаз України"

про стягнення 11 930 ,47 грн. пені

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2006 року Відкрите акціонерне
товариство "Укрнафта" звернулося до
Господарського суду міста Києва з
позовом до дочірньої компанії "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" про
стягнення 951 375,99 грн. за договором №
29/06/04-2336/1779-Г від 30.12.2004 , а саме: 896 866,38
грн. основного боргу з урахуванням
індексу інфляції, трьох процентів
річних в розмірі 24 797,13 грн., 29 712,48 грн.
пені.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 12.10.2006 позов задоволено
повністю.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 27.11.2006 вказане
рішення було залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду
України від 01.03.2007 постанову
апеляційної інстанції та рішення
місцевого суду в частині, що стосується
стягнення суми пені у розмірі 29 712,48 грн.
було скасовано, справу в цій частині
передано на новий розгляд до
Господарського суду міста Києва.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції по цій справі, колегія
суддів зазначила, що суди, стягуючи
пеню за період з 01.01.2006 по 30.06.2006, тобто
за шість місяців, що передували
зверненню позивача до суду, не
з'ясували момент прострочення
виконання зобов'язання щодо кожного
акта здачі-прийому послуг по
транспортуванню природного газу
окремо, хоча ця обставина має істотне
значення для встановлення початку і
закінчення перебігу строку позовної
давності та визначення 6-місячного
періоду, за який може бути стягнута
неустойка.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 10.02.2014 позов задоволено
повністю.

Присуджено до стягнення з Дочірньої
компанії "Газ України" Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України" на користь Відкритого
акціонерного товариства "Укрнафта" 11 930,
47 грн. пені.

Не погодившись з прийнятим рішенням,
Дочірня компанія "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" звернулось до
Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить рішення
Господарського суду міста Києва від
10.02.2014 скасувати та прийняти нове
рішення, яким в задоволенні позовних
вимог відмовити.

В обґрунтування своїх вимог апелянт
зазначив, що рішення суду прийнято з
неповним з'ясуванням обставин справи,
на підтвердження чого в своїй
апеляційній скарзі виклав ряд
обставин, які, на його думку, виступають
підтвердженням його правової позиції
та спростовують правильність
винесеного рішення.

Відповідно до автоматичного розподілу
справ між суддями апеляційну скаргу
Дочірньої компанії "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" у справі № 32/553
передано на розгляд судді Київського
апеляційного господарського суду
Отрюху Б.В.

Розпорядженням Голови Київського
апеляційного господарського суду від
26.03.2014 для розгляду апеляційної скарги
Дочірньої компанії "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" сформовано колегію
суддів у складі: Головуючого судді
Отрюха Б.В, суддів Михальської
Ю.Б. та Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 26.03.2014
апеляційну скаргу прийнято до
провадження.

18.04.2014 через відділ документального
забезпечення Київського апеляційного
господарського суду від скаржника
надійшли доповнення до апеляційної
скарги.

В судовому засіданні 22.04.2014 сторони
надали свої пояснення по справі.

Беручи до уваги межі перегляду справи у
апеляційній інстанції, обговоривши
доводи апеляційної скарги, заслухавши
пояснення представників сторін,
проаналізувавши на підставі фактичних
обставин справи застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права при прийнятті
оскаржуваного рішення суду,
апеляційний господарський суд
встановив наступне.

30.12.2004 між відкритим акціонерним
товариством "Укрнафта" (виконавцем) та
дочірньою компанією "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" (замовником)
укладено договір транспортування
природного газу № 29/06/04-2336/1779-Г (далі -
Договір), відповідно до п. 1.1 якого
виконавець зобов'язується здійснити
транспортування природного газу, а
замовник - оплатити послуги по
транспортуванню газу.

Згідно з п. 6.2 Договору оплата послуг
виконавця по транспортуванню газу
здійснюється замовником до 25 числа,
наступного за місяцем транспортування
газу.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 12.10.2006, залишеним в цій
частині без змін постановою Київського
апеляційного господарського суду від
27.11.2006 та постановою Вищого
господарського суду України від 01.03.2007
було встановлено, що заборгованість
замовника перед виконавцем у розмірі
822 529,81 грн. виникла внаслідок
неналежного виконання відповідачем
зобов'язань за Договором.

Відповідно до вимог чинного
законодавства, а саме вимог ч. 2 ст. 35
Господарського процесуального кодексу
України факти, встановлені рішенням
господарського суду (іншого органу,
який вирішує господарські спори) під
час розгляду однієї справи не
доводяться знову при вирішенні інших
спорів, в яких беруть участь ті самі
сторони.

Статтями 11, 509 Цивільного кодексу
України передбачено,що договір є
підставою виникнення цивільних прав і
обов'язків (зобов'язань), які мають
виконуватися належним чином і в
установлений строк відповідно до
вказівок закону, договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського
кодексу України, в силу зобов'язання
одна сторона (боржник) зобов'язана
вчинити на користь другої сторони
(кредитора) певну дію (передати майно,
виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Стаття 526 Цивільного кодексу України
передбачає, що зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства тощо. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, що передбачено ст. 525
Цивільного кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України
унормовано, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема, відшкодування
збитків, сплата неустойки.

Пунктом 7.2 Договору передбачено, що у
разі несвоєчасної оплати послуг по
транспортуванню газу у строки,
зазначені п. 6.2 Договору, замовник
сплачує пеню в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ, що діяла в період,
за який сплачується пеня, від суми
простроченого платежу за кожний день
прострочення платежу.

Відповідно до рішення суду першої
інстанції від 10.02.2014, нарахована
позивачем пеня за період з 25.09.2005 по
24.07.2006 року підлягає задоволенню.

В матеріалах справи міститься заява
позивача про зменшення розміру
позовних вимог від 30.01.2014, відповідно до
змісту якої просив стягнути з
відповідача 11 930,47 грн. пені.

Відповідно до розрахунку пені,
наданого позивачем, позивач просив
стягнути пеню за заборгованістю:

- серпня 2005 року за період 25.09.2006 по
24.03.2006;

- вересня 2005 року за період з 25.10.2006
по 24.04.2006;

- жовтень 2005 року за період з 25.11.2006
по 24.04.2006;

- листопад 2005 року за період з
25.12.2006 по 24.05.2006;

Пунктом 6 ст.232 Господарського кодексу
України встановлено, що нарахування
штрафних санкцій за прострочення
виконання зобов'язання, якщо інше не
встановлено законом або договором,
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано.

Таким чином, проведення позивачем
нарахування штрафних санкцій за межами
шестимісячного строку з моменту
порушення зобов'язання суперечить
положенням п.6 ст. 232 Господарського
кодексу України.

Статтею 22 Господарського
процесуального кодексу України
унормовано, що позивач вправі до
прийняття рішення по справі збільшити
розмір позовних вимог за умови
дотримання встановленого порядку
досудового врегулювання спору у
випадках, передбачених статтею 5 цього
Кодексу, в цій частині, відмовитись від
позову або зменшити розмір позовних
вимог. До початку розгляду
господарським судом справи по суті
позивач має право змінити предмет або
підставу позову шляхом подання
письмової заяви.

Між тим, позивач заяви про уточнення
позовних вимог не надавав, доказів
направлення такої заяви стороні не
пред'являв.

Відповідно до п.2 ст.83 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд, приймаючи рішення,
вправі виходити за межі позовних вимог,
якщо це необхідно для захисту прав і
законних інтересів позивачів або
третіх осіб з самостійними вимогами на
предмет спору і про це є клопотання
заінтересованої сторони.

Як вбачається з рішення суду першої
інстанції, приймаючи рішення у справі,
суд дійшов висновку про задоволення
позовних вимог за період з 25.09.2005 по
24.07.2006, чим без клопотання
заінтересованої сторони збільшив
період нарахування пені, вийшовши за
межі позовних вимог, чим порушив
приписи п.2 ст.83 Господарського
процесуального кодексу України.

Крім того, відповідно до позовної
заяви, позивач просив стягнути пеню за
період з 01.06.2006 по 30.06.2006.

Вихід судом першої інстанції за межі
позовних вимог без заяви
заінтересованої особи, шляхом
задоволення позовних вимог про
стягнення пені за період з 25.09.2005,
позбавив відповідача можливості заяви
про застосування строку позовної
давності до вимог за період, що не був
предметом позову з розрахунку до
позовної заяви.

Так, відповідно до п.п.3,4 ст.267
Цивільного кодексу України, позовна
давність застосовується лише за заявою
сторони у спорі,зробленою до винесення
ним рішення. Сплив позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною у спорі,є підставою для
відмови у позові.

Таким чином, застосування строку
позовної давності можливо виключно за
заявою сторони.

Частина 1 ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України
передбачає, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Згідно з ч. 2 ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Враховуючи вищенаведене, а також
проаналізувавши наявні в матеріалах
справи документи та заслухавши
пояснення представника сторін, колегія
суддів Київського апеляційного
господарського суду приходить до
висновку про скасування рішення
Господарського суду міста Києва від
10.02.2014 у даній справі та задоволенню
апеляційної скарги Дочірньої компанії
"Газ України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України".

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, 103, 104, 105 ГПК
України, Київський апеляційний
господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Дочірньої компанії
"Газ України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України"
задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста
Києва від 10.02.2014 у справі № 32/553
скасувати.

3.В задоволенні позову Відкритого
акціонерного товариства "Укрнафта"
відмовити.

4. Стягнути з Відкритого акціонерного
товариства "Укрнафта" (04053, м. Київ, пров.
Несторівський, 3-5, код 00135390) на користь
дочірньої компанії "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" (04116, м. Київ, вул.
Шолуденка, 1, код 31301827) 913 (дев'ятсот
тринадцять) грн. 50 коп. судового збору
за подання апеляційної скарги.

5. Господарському суду міста Києва
видати відповідний наказ.

6. Матеріали справи № 32/553 повернути до
Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя
Б.В. Отрюх

Судді
Ю.Б. Михальська

А.І. Тищенко