ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"13" травня 2014 р.
Справа № 918/422/14

Суддя Горплюк А.М. розглянувши
матеріали справи

за позовом Сільськогосподарського
приватного підприємства "Хлібороб"

до відповідача Товариства з обмеженою
відповідальністю
виробничо-торгівельного підприємство
"Агропереробка"

про стягнення в сумі 58 351 грн. 66 коп.

В засіданні приймали участь:

Від позивача: Григоровський Ю.В.
(довіреність б/н від 23.01.2014р.).

Від відповідача: не з'явився.

Суть спору: позивач -
Сільськогосподарське приватне
підприємство "Хлібороб" звернулося до
господарського суду Рівненської
області з позовною заявою до
Товариства з обмеженою
відповідальністю
виробничо-торгівельного підприємства
"Агропереробка", в якому просить
стягнути з відповідача 51 000 грн. 00 коп.
основного боргу за закуплене молоко, 1
221 грн. 56 коп. індексації вартості
грошового зобов'язання за основним
боргом, 2 020 грн. 60 коп. процентів за
користування коштами - простроченими
сумами несплати боргу та 8 278 грн. 37 коп.
пені.

Ухвалою суду від 09.04.2014р. прийнято
позовну заяву до розгляду та порушено
провадження, розгляд справи призначено
на 24.04.2014р.

24.04.2014р. позивач, через відділ
канцелярії та документального
забезпечення суду, подав заяву про
уточнення позовних вимог, в якому
просить стягнути з відповідача 51 000
грн. 00 коп. основного боргу за закуплене
молоко, 2 104 грн. 82 коп. індексації
вартості грошового зобов'язання за
основним боргом, 3 118 грн. 43 коп.
процентів за користування коштами -
простроченими сумами несплати боргу та
2 128 грн. 41 коп. пені. Судом заяву
прийнято до розгляду.

12.05.2014р. відповідач, через відділ
канцелярії та документального
забезпечення суду, подав відзив на
позовну заяву, в якому підтвердив факт
підписання Договору № 04/2012 від 01.04.2012р.
та вважав за правильне застосування 3 %
річних та індексу інфляції на наявну
заборгованість, однак просив відмовити
в задоволенні позову в частині
стягнення пені.

В судовому засіданні 13.05.2014р.
представник позивача підтримав
позовні вимоги з врахуванням заяви про
уточнення позовних вимог, просив позов
задоволити повністю, а представник
відповідача в судове засідання не
з'явився, про час та місце розгляду
справи повідомлявся належним чином,
про що свідчать поштові повідомлення.

Суд вбачає, що наявних у справі
матеріалів достатньо для розгляду
позовної заяви без участі представника
відповідача відповідно до статті 75 ГПК
України.

В результаті розгляду матеріалів
справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

01.04.2012р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю Виробничо
торгівельним підприємством
"Агропереробка" (заготівельник) та
сільськогосподарським приватним
підприємством "Хлібороб"
(товаровиробник) укладено Договір
№04/2014 (надалі - Договір; а.с. 9-10).

Відповідно до п. 1.1. Договору,
товаровиробник зобов'язується продати
та передати у власність заготівельнику
молоко коров'яче, в подальшому
іменоване товар, а заготівельник
зобов'язується прийняти та оплатити
його вартість на умовах даного
договору.

Згідно п. 2.1. Договору, товар
передається заготівельнику за
договірними цінами, визначеними
Протоколом до даного договору.

Пунктами 5.1. та 5.2. Договору сторони
погодили, що заготівельник проводить
розрахунки з товаровиробником, шляхом
перерахування фінансових коштів на
розрахунковий рахунок або внесення
готівки в касу товаровиробника. Оплату
за поставлену продукцію здійснювати
через десять днів з дати поставки.

На виконання умов Договору позивачем
було поставлено, а відповідачем
отримано товар на загальну суму 181 048
грн. 00 коп., що підтверджується
приймальною квитанцією № 4023 за квітень
2012р., що підписана уповноваженими
особами відповідача та скріплена
печаткою ТОВ ВТП "Агропереробка" (а.с. 11).

У відповідності до п. 5.3. Договору,
сторони зобов'язалися кожного місяця
проводити звірку розрахунків з
підписанням відповідного акту звірки.

31.10.2013р. між сторонами здійснено звірку
розрахунків за період з 01.01.2013р. по
31.10.2013р., якою виявлено наявність
заборгованості ТОВ ВТП "Агропереробка"
в розмірі 52 000 грн. 00 коп., що
підтверджується актом звірки
розрахунків від 31.10.2013р., що підписаний
сторонами та скріплений відтисками їх
печаток (а.с. 12).

08.01.2014р. в рахунок погашення
заборгованості відповідач сплатив
позивачу 1 000 грн. 00 коп., що
підтверджується копією платіжного
доручення № 2649 від 08.01.2014р. (а.с. 13).

Таким чином, у відповідача перед
позивачем, за мінусом здійснених оплат,
рахується заборгованість за
поставлений товар в сумі 51 000 грн. 00 коп.

У зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем взятих на себе
зобов'язань та наявною заборгованістю,
14.02.2014р. позивач направив відповідачу
претензію, якою вимагав протягом 2-х
днів погасити заборгованість (а.с. 14-18,
докази направлення - 19).

Вказана претензія залишена
відповідачем без відповіді та
задоволення.

Крім того, враховуючи порушення
відповідачем умов договору позивач
нарахував останньому пеню в розмірі 2 128
грн. 41 коп., 3% річних в розмірі 3 118 грн. 43
коп. та інфляційні втрати в розмірі 2 104
грн. 82 коп.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, встановивши обставини справи
і давши їм правову оцінку,
господарський суд вважає, що позов
підлягає задоволенню частково,
виходячи з наступного.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема є договори та
інші правочини.

Відповідно до статті 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматись від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Згідно частини 1 статті 530 ЦК України
якщо у зобов'язані встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до ст. 526 ЦК України, що
кореспондується із ст. 193 ГК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

У відповідності до ст. 629 ЦК України
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Частини 1, 2 ст. 712 ЦК України
встановлюються, що за договором
поставки продавець (постачальник), який
здійснює підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

В силу ст. 655 ЦК України за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідно до ст. 692 ЦК України
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Пунктами 5.1. та 5.2. Договору сторони
погодили, що заготівельник проводить
розрахунки з товаровиробником, шляхом
перерахування фінансових коштів на
розрахунковий рахунок або внесення
готівки в касу товаровиробника. Оплату
за поставлену продукцію здійснювати
через десять днів з дати поставки.

Із матеріалів справи вбачається, що
відповідач, всупереч взятих на себе
зобов'язань, лише частково оплати
вартість поставленого товару.

Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК
України боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом, при цьому статтею 525 ЦК
України встановлено, що одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

На підставі викладеного, вимоги
позивача про стягнення з відповідача
заборгованості за поставлений товар по
Договору в сумі 51 000 грн. 00 коп.
обґрунтовані, стверджується
матеріалами справи, а відтак
підлягають задоволенню.

У поданій позовній заяві та заяві про
уточнення позовних вимог, позивач
просить стягнути з відповідача 3%
річних та інфляційні втрати. При
прийнятті рішення в цій частині суд
бере до уваги наступне.

Згідно статті 625 ЦК України боржник не
звільняється за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Суд погоджується з вірністю зробленого
позивачем розрахунку 3% річних та
інфляційних, а відтак вимоги позивача
про стягнення з відповідача 3 118 грн. 43
коп. 3% річних та 2 104 грн. 82 коп.
інфляційних обґрунтовані,
стверджується матеріалами справи та
підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просить стягнути з
відповідача пеню за порушення взятих
на себе зобов'язань. При прийнятті
рішення в цій частині суд бере до уваги
наступне.

Частина 1 статті 546 ЦК України
передбачає, що виконання зобов'язання
може забезпечуватися неустойкою,
порукою, гарантією, заставою,
притриманням, завдатком.

Згідно статті 547 ЦК України правочин
щодо забезпечення виконання
зобов'язання вчиняється у письмовій
формі. Правочин щодо забезпечення
виконання зобов'язання, вчинений із
недодержанням письмової форми, є
нікчемним.

У відповідності до статті 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Відповідно до статті 230 ГК України
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.
Суб'єктами права застосування штрафних
санкцій є учасники відносин у сфері
господарювання, зазначені у статті 2
цього Кодексу.

Частина 6 статті 231 ГК України
встановлює, що штрафні санкції за
порушення грошових зобов'язань
встановлюються у відсотках, розмір
яких визначається обліковою ставкою
Національного банку України, за увесь
час користування чужими коштами, якщо
інший розмір відсотків не передбачено
законом або договором.

Законом України "Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань" №543/96-ВР від 22.11.1996р.
визначено, що розмір пені за
прострочку платежу повинен
встановлюватися за згодою сторін,
тобто в договорі (стаття 1 Закону).

З матеріалів справи вбачається, що ні
договором від 01.04.2012р., ні окремим
договором сторони не передбачили
забезпечення зобов'язання у вигляді
неустойки (пені). Таким чином, з
урахуванням положень статті 547 ЦК
України, вимога позивача про стягнення
з відповідача пені в розмірі 2 128 грн. 41
коп. безпідставна та необґрунтована, а
відтак не підлягає задоволенню.

Доказів сплати боргу відповідач суду
не подав.

Статтями 33 та 34 ГПК України визначено,
що кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

У відповідності до статті 43 ГПК
України, господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення, для господарського суду
не є обов'язковим.

З огляду на вищевикладене в сукупності
вбачається, що вимоги позивача про
стягнення з відповідача 51 000 грн. 00 коп.
основного боргу, 2 104 грн. 82 коп.
індексації вартості грошового
зобов'язання за основним боргом, 3 118
грн. 43 коп. 3% річних стверджуються
Договором та іншими матеріалами справи
і підлягають задоволенню на підставі
ст.ст. 11, 509, 526, 530, 546, 549, 625, 612, 629 ЦК
України та ст.ст. 173, 193, 230, 232 ГК України.

Відповідно до частини 1 статті 49 ГПК
України, судовій збір покладається у
спорах, що виникають при виконанні
договорів та з інших підстав, - на
сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Позивачем заявлялись позовні вимоги в
розмірі 58 351 грн. 66 коп., судом позов
задоволено частково в розмірі 56 223 грн.
25 коп., відтак на відповідача
покладаються витрати по сплаті
судового збору в розмірі 1 753 грн. 90 коп.

Керуючись ст.ст. 49, 81-1, 82-85 ГПК України,
суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю виробничо -
торгівельне підприємство
"Агропереробка" (35360, Рівненський район,
с. Велика Омеляна, вул.. Ярослава Гашека,
120, ) на користь
сільськогосподарського приватного
підприємства "Хлібороб" (34133, Рівненська
область, Дубровицький район, с. Милячі,
) - 51 000 грн. 00 коп.
основного боргу, 2 104 грн. 82 коп.
індексації вартості грошового
зобов'язання за основним боргом, 3 118
грн. 43 коп. 3% річних та 1 753 грн. 90 коп.
витрат по сплаті судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Рішення підписане суддею "16" травня
2014р..

Суддя
Горплюк А.М.