ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

06 травня 2014 р. Справа №
903/164/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Юкон-Продтрейд"

до відповідача: Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1

про стягнення 56 626, 27 грн.

Суддя: Дем'як В.М.

за участю представників сторін:

від позивача: Петрук Ю.О. - за дов. №323
від 25.03.2013р.

від відповідача: ОСОБА_3 - за посв. №2-7
від 30.11.11р., ОСОБА_1

Суть спору: - Товариство з обмеженою
відповідальністю "Юкон - Продтрейд"
звернувся з позовом до відповідача -
Фізичиої-особи підприємця ОСОБА_1 та
просить стягнути 56 626.27 грн.
заборгованості згідно договору
поставки №м1/95 від 30.12.2010р.. в т.ч. :
основного боргу - 54 962.35 грн. та пені - 1
663.92 грн.

Заявлені вимоги позивач підтверджує:
договором поставки № м1/95 від 30.12.2010р.;
товарно-транспортною накладною
(резервування) № р- від 29.04.2013р.;
товарно- транспортною накладною №
ю-000032343 від 21.10.2013р.; довідкою про взяття
на облік платника податків №130 від
19.11.2008р.

Додатково в обгрунтування позову подав
письмові пояснення експедитора ОСОБА_4,
письмові пояснення торговельного
агента ОСОБА_5 та накази про прийняття
їх на роботу.

В судове засідання представник
позивача подав клопотання про
залучення у справі в якості свідків для
надання пояснень та участі у судовому
процесі ОСОБА_4, ОСОБА_5

Відповідач у відзиві на позовну заяву
та в судовому засіданні позов не визнає
; вважає його безпідставним і
необгрунтованим посилаючись на те, що
договір поставки, який є предметом
даного судового розгляду ніколи не
підписував. Доводить , що підпис який
міститься у договорі не його, а
виконаний іншою особою. Вважає, що
накладна №р- 000086767 від 29.04.2013р. про
резервування товару не є доказом
поставки товару ТзОВ «Юкон-Протрейд»
за договором поставки №м1/95 від 30.12.2010р..
оскільки у ній не зазначено ким вона
видана, не містить печаток та
реквізитів про те, що резервування було
здійснено на підставі умов договору і
заборгованості у нього перед позивачем
не існує.

В судовому засіданні підприємець та
його представник просили суд про
призначення почеркознавчої експертизи
та про витребування у позивача до
матеріалів справи оригіналу договору
поставки №м1/95 від 30.12.2010р.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представниів
сторін, господарський суд,-

встановив:

Предметом даного спору є сягнення
заборгованості за отриманий отриманий
товар на підставі договору поставки
№м1/95 від 30.12.2010р. за накладною про
резервування товару № р-000086767 від
29.04.2013р. на суму 54 962,35 грн.

Відповідно до ст. 144 Господарського
кодексу України, ст.11 Цивільного
кодексу України, обов'язки суб'єктів
господарювання виникають з угод,
передбачених законом, а також з угод,
непередбачених законом, але таких які
йому не суперечать.

У п.2.5. Постанови від 26.12.2011, № 18 "Про
деякі питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції"
Пленум Вищого господарського суду
України вказав, що будь-які подані
учасниками процесу докази (в тому
числі, зокрема, й стосовно інформації у
мережі Інтернет) підлягають оцінці
судом на предмет належності і
допустимості. Вирішуючи питання щодо
доказів, господарські суди повинні
враховувати інститут допустимості
засобів доказування, згідно з яким
обставини справи, що відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Що ж до належності доказів, то нею є
спроможність відповідних фактичних
даних містити інформацію стосовно
обставин, які входять до предмета
доказування з даної справи.

Дослідивши подані позивачем та
відповідачем докази про стягнення
заборгованості за договором поставки ,
суд дійшов висновку про те, що у
відповідача не виникли цивільні права
та обов'язки по оплаті
товарно-транспортної накладної (
резервування) на підставі договору
поставки № мі/95 від 30.12.20010р. При цьому
виходив із такого.

Статтею 207 Цивільного кодексу України
визначено, що правочин вважається
таким, що вчинений у письмовій формі,
якщо він підписаний сторонами.
Правочин , який вчиняє юридична особа,
підписується особами, уповноваженими
на це її установчими документами,
довіреністю, законом або іншими актами
цивільного законодавства, та
скріплюється печаткою.

Відповідач - підприємець ОСОБА_1
заперечує факт підписання договору
поставки та доводить про те, що підпис
на договорі значиться на його, а іншої
невстановленої особи.

Візуальне співставлення підпису
підприємця ОСОБА_1 на інших документах
(зокрема накладних) дає можливість
дійти висновку про те, що підпис на
договорі поставки значиться
невстановленої особи.

Дану обставину представник позивача в
судовому засіданні не спростував.

Оригінал договору відповідач суду не
подав, оскільки доводить про те, що його
у нього ніколи не було.

Товарно - транспортна накладна (
резервування) від 29.04.2013р. не містить
відомостей про те, що товар поставлявся
на умовах вказаного договору поставки.

У товарно - транспортній накладній
№ю-000032343 від 21.10.2013р. ( а.с. 12) на яку
позивач посилається як на підставу для
оплати відповідачем вартості товару
поставленого за накладною
резервування вказано інший договір - №
мл/95 від 30.12.2010р.

Слід звернути увагу і на те, що накладна
№ю-000032343 від 21.10.2013р. не містить підпис
відповідача та сформована позивачем в
односторонньому порядку через 6
місяців від видачі накладної -
резервування .

За умовами договору поставки ( п.5.6.)
переданий покупцю на резервування
товар , в разі його неоплати після
спливу 30 денного терміну від дати
передачі, автоматично вважається таким
що реалізувався покупцю , з оформленням
відповідних документів.

В судовому засіданні з'ясовано, що
будь-які інші бухгалтерські документи
щодо оформлення даної господарської
операції у позивача відсутні.

Доводи позивача про те, що цивільні
права та обов'язки виникли у сторін на
підставі договору поставки №м1/95 від
30,12.2010р. не підтверджено документами
первинного бухгалтерського обліку.

Системний аналіз Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженому
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 року №88 та інших підзаконних
нормативних актів, які регулюють
порядок ведення бухгалтерського
обліку на підприємствах свідчить про
те, що у бухгалтерському

обліку повинні відображатися
господарські операції, що впливають на
стан майна, капіталу, зобов'язань і
фінансових результатів на підставі
первинних документів. Останні для
надання їм юридичної сили доказовості
в розумінні статті 34 ГПК України
повинні мати крім обов'язкових
реквізитів додаткові в залежності від
характеру операції, зокрема підставу
для здійснення господарських операцій.
Таким чином, в якості доказу первинні
документи мають містити повні дані про
конкретні господарські операції та
підставу їх здійснення.

При дослідженні вищезазначених
накладних, судом встановлено, що в них
не містяться посилання на договір від 30
грудня 2010 року № м1/95 що суперечить
вимогам Закону України «По
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні».

З огляду на вимоги щодо належності та
допустимості доказів у господарському
процесі, судом не взято до уваги покази
свідків : експедитора ОСОБА_4 та
торговельного агента ОСОБА_5 щодо
обставин поставки відповідачу товару
за договором №м1/95.

З врахування встановлених обставин по
справі, суд відхилив клопотання
відповідача про призначення у справі
судової почеркознавчої експертизи.

За змістом ст.16 Цивільного кодексу
України особа має право звертатися із
позовом до суду за захистом свого
порушеного права або інтересу.

Позивач не підтвердив належними
доказами про порушене своє майнове
право зі сторони відповідача -
підприємця ОСОБА_1

Отже, у суду відсутні правові підстави
для покладення на відповідача
виконання цивільного обов'язку по
сплаті 54 962,35 коп. основного боргу та
1663,92 грн. пені на користь ТзОВ
"Юкон-Продтрейд".

Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами і іншими
учасниками судового процесу. Обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст. 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
грунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

На підставі наведеного, суд вважає, шо
вимоги позивача є необгрунтованими та
такими, що не підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, керуючись
ст.ст. 11,16 Цивільного кодексу України, 193
Господарського кодексу України, ст.ст.
33,34,43.82-85 Господарського процесуального
кодексу України, господарський суд,-

вирішив:

1.В позові відмовити.

Повний текст рішення складено

07.05.14

Суддя
В. М. Дем`як