м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/2647/14 15.04.14
За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Територія Інвест"
до Публічного акціонерного
товариства "Укрсоцбанк"
про визнання недійсним
Суддя Стасюк С.В.
Представники сторін:
від позивача Тараба Н.В. (дов. н/б від
06.02.2014 року)від відповідача Кучерявий
Д.В. (дов. № 08.42-186/84-3255 від 17.12.2013 року)
Відповідно до статті 85 Господарського
процесуального кодексу України у
судовому засіданні 15 квітня 2014 року
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення у справі.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ :
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Територія Інвест"
(надалі по тексту - позивач) звернулось
до Господарського суду міста Києва з
позовом до Публічного акціонерного
товариства "Укрсоцбанк" (надалі по
тексту - відповідач) визнання недійсним
іпотечного договору (з майновим
поручителем) від 11.07.2011 року,
посвідченого ОСОБА_3 приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу, зареєстрованого
в реєстрі за № 3574.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 19.02.2014 року порушено
провадження у справі № 910/2647/14, розгляд
справи призначено на 18.03.2014 року.
18.03.2014 року через відділ діловодства
Господарського суду міста Києва від
відповідача надійшов відзив на позов
та клопотання про припинення
провадження у справі на підставі
пункту 5 частини 1 статті 80
Господарського процесуального кодексу
18.03.2014 року через відділ діловодства
Господарського суду міста Києва від
позивача надійшло клопотання про
відкладення розгляду справи.
Представник позивача в судове
засідання 18.03.2014 року не з'явився,
вимоги ухвали суду від 19.02.2014 року не
виконав, про дату та час слухання
справи повідомлявся належним чином
рекомендованим повідомленням про
вручення поштового відправлення.
У судовому засіданні 18.03.2014 року
представник відповідача щодо
вирішення поданого клопотання про
відкладення розгляду справи поклався
на розсуд суду.
Суд, розглянувши подане позивачем
клопотання про відкладення розгляду
справи дійшов висновку про його
Водночас, як вбачається з преамбули
оспорюваного договору, останній
підписаний з боку позивача генеральним
директором Товариства з обмеженою
відповідальністю "Територія Інвест"
ОСОБА_4, який діяв на підставі статуту,
протоколу № 1 загальних зборів
учасників від 12.03.2008 року, протоколу № 12
загальних зборів учасників від 24.06.2011
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від з 18.03.2014 року задоволено
клопотання позивача про витребування у
приватного нотаріуса Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_3
копії Протоколу № 1 загальних зборів
учасників Товариства з обмеженою
відповідальністю "Територія Інвест"
від 12.03.2008 року та копії Протоколу № 12
загальних зборів учасників Товариства
з обмеженою відповідальністю
"Територія Інвест" від 24.06.2011 року,
розгляд справи відкладено на 15.04.2014
31.03.2014 року через відділ діловодства
Господарського суду міста Києва від
приватного нотаріуса Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_3
надійшли документи на виконання вимог
ухвали суду від 18.03.2014 року.
Розглянувши у судовому засіданні 15.04.2014
року клопотання представника
відповідача про припинення
провадження у справі, суд відмовляє у
його задоволенні, з огляду на наступне.
Відповідач в обґрунтування
вищевказаного клопотання посилається
на пункт 5.2. Іпотечного договору від
11.07.2011 року, посвідченого приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_3 та
зареєстрованого в реєстрі за номером №
3574, яким сторони погодили передати
будь-який спір, що стосується даного
Договору на розгляд постійно діючого
Третейського суду при асоціації
Гарантуючи судовий захист з боку
держави, Конституція України водночас
визнає право кожного будь-якими не
забороненими законом засобами
захищати свої права і свободи від
порушень і протиправних посягань
(частина п'ята статті 55). Це
конституційне право не може бути
скасоване або обмежене (частина друга
статті 22, стаття 64 Конституції України).
Одним із способів реалізації права
кожного будь-якими не забороненими
законом засобами захищати свої права і
свободи від порушень і протиправних
посягань у сфері цивільних та
господарських правовідносин є
звернення до третейського суду (абзац
перший пункту 5 мотивувальної частини
Рішення Конституційного Суду України у
справі про виконання рішень
третейських судів від 24 лютого 2004 року
№ 3-рп/2004). Відповідно до чинного
законодавства підвідомчий суду
загальної юрисдикції спір у сфері
цивільних і господарських
правовідносин може бути передано його
сторонами на вирішення третейського
суду, крім випадків, встановлених
законом (стаття 17 Цивільного
процесуального кодексу України, стаття
12 Господарського процесуального
кодексу України, стаття 6 Закону). З
метою забезпечення реалізації
зазначених положень кодексів,
керуючись пунктом 3 частини першої
статті 85 Конституції України, Верховна
Рада України прийняла Закон, який
регулює порядок утворення та
діяльності третейських судів в
Україні.

Рішенням Конституційного Суду України
у справі за конституційним поданням 51
народного депутата України щодо
відповідності Конституції України
(конституційності) положень абзаців
сьомого, одинадцятого статті 2, статті 3,
пункту 9 статті 4 та розділу VIII
"Третейське самоврядування" Закону
України "Про третейські суди" від 10
січня 2008 року (у справі № 1-3/2008 (№ 1-рп/2008)
встановлено, що згідно з положеннями
частини першої статті 124 Конституції
України правосуддя в Україні
здійснюється виключно судами. Суд,
здійснюючи правосуддя, забезпечує
захист гарантованих Конституцією
України та законами України прав і
свобод людини і громадянина, прав і
законних інтересів юридичних осіб,
інтересів суспільства і держави
(підпункт 4.1 пункту 4 мотивувальної
частини Рішення Конституційного Суду
України у справі про призначення судом
більш м'якого покарання від 2 листопада
2004 року № 15-рп/2004). Тому в контексті
статті 55 Конституції України органи
судової влади можуть здійснювати
функцію захисту майнових і немайнових
прав та охоронюваних законом інтересів
фізичних та/або юридичних осіб у сфері
цивільних і господарських
правовідносин. Третейський розгляд
спорів сторін у сфері цивільних і
господарських правовідносин - це вид
недержавної юрисдикційної діяльності,
яку третейські суди здійснюють на
підставі законів України шляхом
застосування, зокрема, методів
арбітрування. Здійснення третейськими
судами функції захисту, передбаченої в
абзаці сьомому статті 2, статті 3 Закону,
є здійсненням ними не правосуддя, а
третейського розгляду спорів сторін у
цивільних і господарських
правовідносинах у межах права,
визначеного частиною п'ятою статті 55
Конституції України.

Крім того, рішенням Конституційного
Суду України від 10 січня 2008 року у
справі № 1-3/2008 (№ 1-рп/2008)
встановлено, що третейські суди не
віднесені до системи судів загальної
юрисдикції (стаття 125 Конституції
України). З аналізу положень Закону
випливає, що третейські суди є
недержавними незалежними органами
захисту майнових і немайнових прав та
охоронюваних законом інтересів
фізичних та/або юридичних осіб у сфері
цивільних і господарських
правовідносин. Відповідно до статті 7
Закону третейський розгляд здійснюють
постійно діючі третейські суди та
третейські суди для вирішення
конкретного спору. Таким чином,
третейські суди не здійснюють
правосуддя, їх рішення не є актами
правосуддя, а самі вони не входять до
системи судів загальної юрисдикції.

Третейське застереження не може
обмежувати позивача у зверненні з
відповідним позовом до господарського
суду, оскільки господарський суд
відноситься до системи державних
судів, рішення яких є обов'язковим на
всій території України.

Так як право на захист своїх законних
прав та інтересів Конституцією
України, як Основним законом держави,
не обмежено, позивач, навіть у випадку
наявності третейського застереження у
оспорюваному договорі, має право на
звернення з позовом до суду загальної
юрисдикції.

Даної правової позиції притримується
Вищий господарський суд України,
зокрема, у постанові від 25.12.2013 року у
справі № 914/338/13-г та у постанові від
10.09.2013 року у справі № 911/361/13-г.

Крім того, відповідно до пункту 7
частини 1 статті 6 Закону України "Про
третейські суди" третейські суди в
порядку, передбаченому цим Законом,
можуть розглядати будь-які справи, що
виникають із цивільних та
господарських правовідносин, за
винятком, зокрема, справ у спорах щодо
нерухомого майна, включаючи земельні
ділянки.

В свою чергу, позивач звернувся до суду
із позовом про визнання недійсним
Іпотечного договору від 11.07.2011 року,
предметом іпотеки за яким є нежитлове
приміщення (літ. А-3), загальною площею
235,5 кв.м., що знаходиться за адресою:
Україна, Миколаївська обл., місто
Миколаїв, вул. Радянська, будинок 3.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про
іпотеку" іпотека - вид забезпечення
виконання зобов'язання нерухомим
майном, що залишається у володінні і
користуванні іпотекодавця, згідно з
яким іпотекодержатель має право в разі
невиконання боржником забезпеченого
іпотекою зобов'язання одержати
задоволення своїх вимог за рахунок
предмета іпотеки переважно перед
іншими кредиторами цього боржника у
порядку, встановленому цим Законом.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов
висновку про те, що позов про визнання
недійсним вищезазначеного Іпотечного
договору є спором, пов'язаним з
нерухомим майном, відтак, в силу статті
6 Закону України "Про третейські суди"
даний спір не підвідомчий третейському
суду.

Представник позивача у судовому
засіданні 15.04.2014 року підтримав позовні
вимоги у повному обсязі.

У судовому засіданні 15.04.2014 року
представник відповідача заперечив
проти позову, з підстав, наведених у
відзиві.

Окрім того, суд вважає за необхідне
зазначити про те, що в матеріалах
справи міститься заява Публічного
акціонерного товариства "Укрсоцбанк"
про накладення арешту на майно, яка,
згідно з відомостями комп'ютерної
програми "Діловодство
спеціалізованого суду", подана до
канцелярії суду 15.04.2014 року о 11:06 год.

Вищевказана заява відповідача не
підлягає розгляду судом, оскільки була
подана після оголошення вступної та
резолютивної частини рішення у справі
№ 910/2647/14, яке відбулось 15.04.2014 року о 10:10
год., що підтверджується відповідним
записом у протоколі судового
засідання, який складено у
відповідності до вимог статті 81-1
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши подані сторонами
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, суд -

ВСТАНОВИВ:

11.07.2011 року між Товариство з обмеженою
відповідальністю "Територія Інвест"
(іпотекодавець) та Публічним
акціонерним товариством "Укрсоцбанк"
було укладено іпотечний договір,
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_3, зареєстрований в
реєстрі за № 3574 (надалі по тексту -
Іпотечний договір), за умовами якого
іпотекодавець передає в іпотеку
іпотекодержателю у якості
забезпечення клієнтом зобов'язань за
основним зобов'язанням (за Генеральним
договором № 06.3-ГД-1 від 11.07.2011 року)
наступне нерухоме майно: нежитлове
приміщення (в літ. А-3), загальною площею
235,5 кв.м., що знаходиться за адресою:
Україна, Миколаївська обл., місто
Миколаїв, вул. Радянська, будинок 3, що
належить іпотекодавцю на праві
приватної власності.

Іпотечна вартість предмету іпотеки за
згодою сторін становить 2 793 000,00 грн. 00
коп. (пункту 1.2. Іпотечного договору).

У відповідності до пункту 1.3.
Іпотечного договору загальна вартість
предмету іпотеки, відповідно до витягу
№ 30400575 з реєстру прав власності на
нерухоме майно, виданого 23 червня 2011
року Миколаївським бюро технічної
інвентаризації, становить 3 410 632,00 грн.

Іпотечний договір від імені позивача
підписано Генеральним директором
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Територія Інвест"
ОСОБА_4, який діяв на підставі Статуту
товариства, протоколу № 1 загальних
зборів учасників товариства від 12.03.2008
року та протоколу № 12 загальних зборів
учасників товариства від 24.06.2011 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
Іпотечний договір укладено з
перевищенням повноважень ОСОБА_4,
оскільки, протокол № 12 загальних
зборів учасників від 24.06.2011 року
підписаний від імені учасників
товариства представником ОСОБА_5, який
діючи в межах повноважень, наданих йому
учасниками товариства згідно
довіреностей від 08.12.2009 року та від
17.01.2011 року, на думку позивача, не мав
прав на підписання вказаного
протоколу.

Таким чином, за твердженням позивача,
сторонами при укладені оспорюваного
правочину були недодержані вимоги, які
встановленні частин 1 та 2 статті 203
Цивільного кодексу України, що є
підставою для визнання Іпотечного
договору недійсним.

Відповідач у своєму відзиві на позов
заперечив проти позовних вимог,
посилаючись на їх безпідставність, з
огляду на те, що на підставі пунктів 3, 9
довіреностей від 08.12.2009 року та від
17.01.2011 року ОСОБА_5 був уповноважений на
представництво Компанії "Содано
Ентерпрайзис Лімітед" та Компанії "Ріо
Лімітед" в управлінні юридичними
особами, в яких довірителі є
власниками, учасниками або
акціонерами, у тому числі брати участь
у загальних зборах учасників та
приймати рішення з будь-якого питання,
зокрема і щодо передачі Товариством з
обмеженою відповідальністю "Територія
Інвест" власного нерухомого майна в
іпотеку Публічному акціонерному
товариству "Укрсоцбанк".

Окрім того, відповідач, в обґрунтування
своїх заперечень зазначив про те, що
пунктом 22.15 Статуту Товариства з
обмеженою відповідальністю "Територія
Інвест" передбачено лише попереднє
затвердження правочинів (договорів,
контрактів), що укладаються
товариством на суму, що перевищує
еквівалент 50 000,00 доларів США або
еквівалент цієї суми в іншій валюті,
саме ж право виконавчого органу
позивача на укладення правочинів щодо
розпорядження майном юридичної особи
відповідно до статуту товариства
обмежено не було.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку (частина 1 статті 509
Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 546 Цивільного
кодексу України, виконання
зобов'язання може забезпечуватися
неустойкою, порукою, гарантією,
заставою, притриманням, завдатком.

У відповідності до статті 572 Цивільного
кодексу України в силу застави
кредитор (заставодержатель) має право у
разі невиконання боржником
(заставодавцем) зобов'язання,
забезпеченого заставою, одержати
задоволення за рахунок заставленого
майна переважно перед іншими
кредиторами цього боржника, якщо інше
не встановлено законом (право застави).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що
залишається у володінні заставодавця
або третьої особи ( частина 1 статті 575
Цивільного кодексу України).

Статтею 1 Закону України "Про іпотеку"
передбачено, що іпотека - це вид
забезпечення виконання зобов'язання
нерухомим майном, що залишається у
володінні і користуванні іпотекодавця,
згідно з яким іпотекодержатель має
право в разі невиконання боржником
забезпеченого іпотекою зобов'язання
одержати задоволення своїх вимог за
рахунок предмета іпотеки переважно
перед іншими кредиторами цього
боржника у порядку, встановленому цим
Законом.

Судом встановлено, що в забезпечення
виконання зобов'язань Товариства з
обмеженою відповідальністю "Монарх
Рітейл Україна" за Генеральним
договором № 06.3-ГД-1 від 11.07.2011 року між
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Територія Інвест" та
Публічним акціонерним товариством
"Укрсоцбанк" було укладено Іпотечний
договір, посвідчений приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_3,
зареєстрований в реєстрі за № 3574, за
умовами якого позивач передав в
іпотеку відповідачу наступне нерухоме
майно: нежитлове приміщення (в літ. А-3),
загальною площею 235,5 кв.м., що
знаходиться за адресою: Україна,
Миколаївська обл., місто Миколаїв, вул.
Радянська, будинок 3, що належить
іпотекодавцю на праві приватної
власності.

Позивач, посилаючись на порушення
сторонами, під час укладення спірного
правочину, вимог, які встановленні
частинами 1,2 статті 203 Цивільного
кодексу України, просить суд визнати
Іпотечний договір недійсним.

Згідно із статтями 4, 10 та 203 Цивільного
кодексу України зміст правочину не
може суперечити Цивільному кодексу,
іншим законам України, які приймаються
відповідно до Конституції України та
Цивільного кодексу України,
міжнародним договорам, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України, актам Президента
України, постановам Кабінету Міністрів
України, актам інших органів державної
влади України, органів влади
Автономної Республіки Крим у випадках
і в межах, встановлених Конституцією
України та законом, а також моральним
засадам суспільства. Особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності.
Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. Правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Зміст правочину не повинен суперечити
положенням також інших, крім актів
цивільного законодавства,
нормативно-правових актів, прийнятих
відповідно до Конституції України
(статті 1, 8 Конституції України).

Згідно з пунктом 2.1. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними"
від 29.05.2013 року, вирішуючи спори про
визнання правочинів (господарських
договорів) недійсними, господарський
суд повинен встановити наявність
фактичних обставин, з якими закон
пов'язує визнання таких правочинів
(господарських договорів) недійсними
на момент їх вчинення (укладення) і
настання відповідних наслідків, та в
разі задоволення позовних вимог
зазначати в судовому рішенні, в чому
конкретно полягає неправомірність дій
сторони та яким нормам законодавства
не відповідає оспорюваний правочин.

Статтею 215 Цивільного кодексу України
встановлено, що підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Відповідно до постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №18 від
26.12.2011 року "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" підставу позову
становлять обставини, якими позивач
обґрунтовує свої позовні вимоги щодо
захисту права та охоронюваного законом
інтересу.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач посилається на пункт 2
довіреностей від 08.12.2009 року та від
17.01.2011 року, які видані Компанією
"Содано Ентерпрайзис Лімітед" та
Компанією "Ріо Лімітед" відповідно, на
ім'я ОСОБА_5, згідно з яким останньому
надано право на власний розсуд
приймати рішення щодо створення та/або
придбання товариств з обмеженою
відповідальністю або інших юридичних
осіб в Україні, в якій (их) довіритель
буде власником, учасником або
акціонером, та здійснювати необхідні
дії для їх заснування та реєстрації/
реєстрації змін тощо.

Проаналізувавши зміст вищевказаних
довіреностей, позивач зробив висновок
про те, що ОСОБА_5 безпідставно підписав
рішення учасників загальних зборів
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Територія Інвест",
яке оформлене Протоколом № 12 (надалі по
тексту - Протоколом № 12), адже він не мав
на це відповідних повноважень, наданих
Компанією "Содано Ентерпрайзис
Лімітед" та Компанією "Ріо Лімітед".

Проте, з вищевикладеними твердженнями
позивача неможливо погодитись, з
огляду на наступне.

Згідно з абзацом 2 частини 2 статті 207
Цивільного кодексу України правочин,
який вчиняє юридична особа,
підписується особами, уповноваженими
на це її установчими документами,
довіреністю, законом або іншими актами
цивільного законодавства, та
скріплюється печаткою.

Як вбачається з преамбули Іпотечного
договору, оспорюваний правочин зі
сторони позивача був підписаний
Генеральним директором Товариства з
обмеженою відповідальністю "Територія
Інвест" ОСОБА_4, який діяв на підставі
Статуту товариства, протоколу № 1
загальних зборів учасників товариства
від 12.03.2008 року та протоколу № 12
загальних зборів учасників товариства
від 24.06.2011 року.

Відповідно до пункту 3 Статуту
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Територія Інвест",
яка діяла на момент укладення
оспорюваного правочину (надалі по
тексту - Статут) засновниками та
учасниками товариства є Компанія
"Содано Ентерпрайзис Лімітед" та
Компанія "Ріо Лімітед", які є юридичними
особами за законодавством Республіки
Кіпр.

Згідно з частиною 1 статті 145 Цивільного
кодексу України вищим органом
товариства з обмеженою
відповідальністю є загальні збори його
учасників.

Згідно з пунктом 22.5. Статуту до
виключної компетенції загальних
зборів товариства відноситься
попереднє затвердження правочинів
(договорів, контрактів) що укладаються
товариством на суму, що перевищує
еквівалент 50 000,00 доларів США або
еквівалент цієї суми в іншій валюті, на
дату складення проекту правочину.

Пунктом 30.3. Статуту передбачено, що
генеральний директор товариства
укладає від імені товариства правочини
(договори, контракти) в межах своєї
компетенції, визначеної цим Статутом
та з урахуванням встановлених Статутом
обмежень.

У відповідності до пункту 9 довіреності
від 08.12.2009 року, виданої Компанією "Ріо
Лімітед" та довіреності від 17.01.2011 року,
виданої Компанією "Содано Ентерпрайзис
Лімітед ОСОБА_5 уповноважено від імені
довірителів брати участь в управлінні
компанією (ями): представляти
довірителя та голосувати на зборах
учасників /акціонерів компанії (й),
включаючи перші установчі збори
компанії (й), з правом голосу і/або
ухвалювання рішення з будь-якого
питання, підписувати від імені
довірителя протоколи зборів
учасників/акціонерів компанії (й) та
будь-які інші документи, пов'язані з
представництвом довірителя як
учасника/власника або акціонера
Компанії (й); входити до складу органів
управління Компанії (й).

24.06.2011 року рішенням загальних зборів
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Територія Інвест"
(оформлене Протоколом № 12) учасники
товариства в особі ОСОБА_5, який діяв на
підставі довіреності від 08.12.2009 року,
виданої Компанією "Ріо Лімітед" (89%
голосів) та довіреності від 17.01.2011 року,
виданої Компанією "Содано Ентерпрайзис
Лімітед" (11% голосів), вирішили, з метою
забезпечення виконання Товариством з
обмеженою відповідальністю "Монарх
Рітейл Україна" своїх зобов'язань за
Генеральним договором № 06.3-ГД-1 від
11.07.2011 року передати в іпотеку
Публічному акціонерному товариству
"Укрсоцбанк", на умовах, встановлених
останнім, нерухоме майно, зокрема,
нежитлове приміщення (в літ. А-3),
загальною площею 235,5 кв.м., що
знаходиться за адресою: Україна,
Миколаївська обл., місто Миколаїв, вул.
Радянська, будинок 3 та вирішено
доручити генеральному директору
товариства самостійно визначити умови
передачі майна і іпотеку банку,
іпотечну вартість майна за погодженням
з банком, а також інші істотні умови
Іпотечного договору з урахуванням
положень, викладених у даному
протоколі та зобов'язати його на
підписання договору іпотеки, а також
інших пов'язаних з ним договорів.

Вищенаведене свідчить про те, що при
укладенні Іпотечного договору,
посвідченого приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_3, зареєстрованого в
реєстрі за № 3574, Генеральний директор
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Територія Інвест"
ОСОБА_4 діяв в межах повноважень
наданих останньому загальними зборами
товариства, оформлених протоколом № 12
від 24.06.2011 року.

Згідно зі статтею 32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до статті 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Суд приходить до висновку, що позивач
не довів та не надав суду жодних
доказів, які підтверджують, що в момент
вчинення правочинів стороною
(сторонами) були недодержані вимоги,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
Цивільного кодексу України, тобто не
довів підстави, в силу яких спірні
Договори мають бути визнані
недійсними, твердження позивача, якими
останній обґрунтовував позов
спростовані матеріалами справи. Більше
того, судом встановлено та враховано,
що спірні правочини спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним, не містить положень,
які б суперечили вимогам чинного
законодавства або інтересам сторін, а
волевиявлення сторін правочинів є
вільне і відповідає їхній внутрішній
волі, що відповідає загальним вимогам,
встановленим статтею 203 Цивільного
кодексу України, додержання яких є
необхідним для чинності правочину.

Враховуючи вищенаведене, позовні
вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю "Територія Інвест"
про визнання недійсним Іпотечного
договору від 11.07.2011 року, посвідченого
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_3,
зареєстрованого в реєстрі за № 3574,
задоволенню не підлягають.

Витрати з судового збору покладаються
на позивача, відповідно до статті 49
Господарського процесуального кодексу
України.

Керуючись статтями 4, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

У позові Товариства з обмеженою
відповідальністю "Територія Інвест"
відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 22.04.2014 року

Суддя
С.В. Стасюк