номер провадження справи 25/5/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.04.2014
Справа № 908/452/14

за позовом - Відкритого акціонерного
товариства "Вуглецевий композит", 69600, м.
Запоріжжя, Північне шосе, 31-А, МСП-982

до відповідача - Публічного
акціонерного товариства "Український
графіт", 69600, м. Запоріжжя, Північне
шосе, б.20

про визнання договору недійсним

Суддя
Дьоміна А.В.

Присутні у судовому засіданні:

Від позивача - не з'явився

Від відповідача - Кофанова Н.В. дов.
№10/16 від 01.01.2014.

14.02.2014. до господарського суду
Запорізької області звернулося
Відкрите акціонерне товариство
"Вуглецевий композит" з позовом до
Публічного акціонерного товариства
"Український графіт" про визнання
недійсним договору про надання
охоронних послуг №804/29161/37 від 17.04.2012.

Ухвалою господарського суду від 17.02.2014.
позовна заява прийнята до розгляду,
порушено провадження у справі №908/452/14,
судове засідання призначено на 17.03.2014.

Ухвалою суду від 17.03.2014. у зв'язку з
нез'явленням в засідання представника
позивача неподанням ним витребуваних
доказів розгляд справи відкладено на
07.04.2014.

Ухвалою суду від 31.03.2014. судове
засідання перенесено на 14.04.2014.

Відповідно до ст. 85 ГПК України за
згодою представника відповідача у
судовому засіданні 14.04.2014. оголошено
вступну і резолютивну частини рішення.

Позивач підтримує вимоги з підстав,
викладених у позові та зазначає, що 17
квітня 2012 року між ВАТ "Вуглецевий
композит" (Замовник) та ПАТ "Український
графіт" (Виконавець) укладений договір
про надання охоронних послуг №804/29161/37
(надалі - Договір) за умовами якого
замовник доручає, а виконавець приймає
на себе обов'язки по забезпеченню
охорони території та майна об'єкта:
територія та майно ВАТ "Вуглецевий
композит" розташоване за адресою:
Україна, 69600, м. Запоріжжя, вул. Південне
шосе, 31-А (надалі - об'єкт). Позивач
вважає, що спірний договір суперечить
приписам чинного законодавства, є
недійсним, у зв'язку з тим, що під час
його укладення голова правління ВАТ
"Вуглецевий композит" Кирпушко О.В.
перевищив свої повноваження, оскільки
уклав цей договір без погодження
розпорядника майна ВАТ "Вуглецевий
композит" Іщенка Д.В. Також позивач
вважає, що договір про надання охороних
послуг було укладено ВАТ "Вуглецевий
композит" на вкрай невигідних умовах
оскільки вартість послуг охорони, які
надає відповідач є високою у
порівнянні із вартістю аналогічних
послуг, які надаються іншими
юридичними особами. Крім того, ВАТ
"Вуглецевий композит" зазначає, що
спірний договір про надання охоронних
послуг №804/29161/37 від 17.04.2012. є фіктивним,
оскільки вчинений сторонами без наміру
створення правових наслідків. На
підставі вищевикладеного позивач
просить суд визнати недійсним договір
про надання охоронних послуг №804/29161/37
від 17.04.2012.

Відповідач позов не визнає повністю
про що, зазначає у наданому відзиві.
Так, зокрема ПАТ "Український графіт"
вважає, що під час укладення спірного
договору сторонами досягнуто згоди
щодо усіх його істотних умов, у т.ч.
стосовно предмету, ціни та строку дії
договору. Кирпушко О.В., як керівник
банкрута, мав право укладати спірний
договір без погодження з розпорядником
майна, оскільки вказаний договір не
стосується передачі нерухомого майна в
оренду, заставу, внесення зазначеного
майна як внеску до статутного капіталу
господарського товариства або
розпорядження таким майном іншим
чином, розпорядження іншим майном
боржника балансова вартість якого
складає понад один відсоток балансової
вартості активів боржника. Також
позивачем не надано жодних доказів
того, що вартість послуг охорони, які
надає відповідач, є занадто високою у
порівнянні із вартістю аналогічних
послуг, які надаються іншими
юридичними особами.

Оскільки нез'явлення сторони у справі
не є перешкодою для розгляду справи по
суті, відповідно до ст. 75
Господарського процесуального кодексу
України, суд вважає за необхідне
розглянути спір за наявними у справі
матеріалами в межах строку,
передбаченого ст. 69 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи,
вислухавши пояснення представника
відповідача, суд

ВСТАНОВИВ:

17.04.2012. між ВАТ "Вуглецевий композит"
(Замовник) та ПАТ "Український графіт"
(Виконавець) укладений договір про
надання охоронних послуг №804/29161/37
(надалі - Договір) за умовами якого
замовник доручає, а виконавець приймає
на себе обов'язки по забезпеченню
охорони території та майна об'єкта:
територія та майно ВАТ "Вуглецевий
композит" розташоване за адресою:
Україна, 69600, м. Запоріжжя, вул. Південне
шосе, 31-А (надалі - об'єкт).

У відповідності до пункту 1.2. Договору
під охороною території та майна у цьому
Договорі розуміється діяльність з
організації та здійснення заходів
охорони, спрямованих на забезпечення
недоторканості та цілісності належних
Замовнику будівель, споруд, територій,
транспортних засобів,
товарно-матеріальних цінностей та
іншого рухомого і нерухомого майна, з
метою запобігання та/або недопущення
чи припинення протиправних дій щодо
нього, для збереження його фізичного
стану та забезпечення здійснення
Замовником всіх належних йому
повноважень стосовно майна.

Надання охоронних послуг здійснюється
персоналом охорони Виконавця (пункт 1.3.
Договору).

Ухвалою господарського суду
Запорізької області від 11.04.2011.
порушено провадження у справі
№12/5009/1801/11 відносно Відкритого
акціонерного товариства "Вуглецевий
композит".

Ухвалою господарського суду від 14.06.2011.
у справі №12/5009/1801/11 введено процедуру
розпорядженням майном
підприємства-позивача.

Постановою Донецького апеляційного
господарського суду у справі №12/5009/1801/11
від 03.08.2011. розпорядником майна ВАТ
"Вуглецевий композит" призначено
арбітражного керуючого Іщенка Дмитра
Васильовича.

Таким чином, Договір про надання
охоронних послуг №804/29161/37 укладений
після порушення провадження у справі
про банкрутство ВАТ "Вуглецевий
композит" та призначення розпорядника
майна.

Як вбачається зі змісту спірного
договору із боку Замовника він
підписаний головою правління ВАТ
"Вуглецевий композит" Кирпушко О.В.

Позивач вважає, що Кирпушко О.В.
підписав спірний договір про надання
охоронних послуг №804/2914/37 від 17.04.2012. без
отримання згоди розпорядника майна ВАТ
"Вуглецевий композит" Іщенка Д.В., чим
порушив приписи ст. 13 Закону України
"Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом".

Також, на думку позивача, спірний
договір було укладено ВАТ "Вуглецевий
композит" на вкрай невигідних умовах,
оскільки вартість послуг охорони, які
надає відповідач, є високою у
порівнянні із вартістю аналогічних
послуг, які надаються іншими
юридичними особами.

Так, вартість послуг охорони, які надає
відповідач, зокрема, вартість 1
людино/години становить 17,03 грн., що є
високою ціною у порівнянні із вартістю
аналогічних послуг, які надаються
іншими юридичними особами.

Крім того, позивач зазначає, що з
моменту укладення договору про надання
охоронних послуг №804/29161/37 і до
теперішнього часу, ПАТ "Український
графіт" свої обов'язки по забезпеченню
охорони території та майна ВАТ
"Вуглецевий композит" не виконує та
фактично не надає охоронних послуг
позивачу. Невиконання відповідачем
договору про надання охоронних послуг
свідчить про те, що вказаний договір
було укладено сторонами без наміру
створення правових наслідків, що в свою
чергу свідчить про те, що вказаний
договір, в силу приписів ст. 234 ЦК
України, є фіктивним.

На підставі вищевикладеного позивач
просить суд визнати недійсним договір
про надання охоронних послуг №804/29161/37
від 17.04.2012.

Дослідивши матеріали справи,
вислухавши пояснення представника
відповідача, суд вважає вимоги такими,
що не підлягають задоволенню виходячи
з наступного.

Відповідності до частини 1 ст. 203 ЦК
України зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України передбачено,
що підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Згідно п. 2.6 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 29.05.2013.
№11 "Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними" у силу припису частини
першої статті 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання
стороною (сторонами) вимог,
встановлених частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
названого Кодексу, саме на момент
вчинення правочину.

Так, в газеті "Запорізька правда" від
24.03.2012. №44 (23078) було розміщено
оголошення ВАТ "Вуглецевий композит"
про укладення договору охорони
території та майна.

Відповідач, маючи намір на укладення
договору охорони території та майна
ВАТ "Вуглецевий композит", прийняв
участь у конкурсі на його укладення та
за результатами розгляду наданих
документів щодо участі у конкурсі на
укладення договору охорони території
та майна ВАТ "Вуглецевий композит", ВАТ
"Український графіт' визнано
переможцем конкурсу на укладення
вищевказаного договору.

У зв'язку з цим Позивач просив надати
йому для підписання підписаний та
завірений печаткою ВАТ "Український
графіт" договір охорони території та
майна ВАТ "Вуглецевий композит" в
редакції, запропонованої відповідачем.

Частиною 1 ст. 627 ЦК України передбачено,
що відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відтак, в силу вимог ч. 1 ст. 627 ЦК
України, ВАТ "Вуглецевий композит" було
вільним в укладенні спірного договору
та визначенні умов цього договору, що в
свою чергу свідчить про те, що Позивач
на момент укладення договору був
ознайомлений з його змістом та
погоджувався з умовами цього договору.

У відповідності до ч. 13 ст. 13 Закону про
банкрутство керівник або орган
управління боржника виключно за
погодженням з розпорядником майна
укладає угоди щодо: передачі
нерухомого майна в оренду, заставу,
внесення зазначеного майна як внеску
до статутного капіталу господарського
товариства або розпорядження таким
майном іншим чином; одержання та видачі
позик (кредитів), поручительства і
видачі гарантій, уступки

вимоги, переведення боргу, а також
передачі в довірче управління майна
боржника; розпорядження іншим майном
боржника, балансова вартість якого
складає понад

один відсоток балансової вартості
активів боржника.

Аналіз змісту наведеної вище норми
свідчить про те, що Кирпушко О.В., як
керівник банкрута, мав право укладати
спірний договір без погодження з
розпорядником майна, оскільки вказаний
договір не стосується передачі
нерухомого майна в оренду, заставу,
внесення зазначеного майна як внеску
до статутного капіталу господарського
товариства або розпорядження таким
майном іншим чином, розпорядження
іншим майном боржника, балансова
вартість якого складає понад один
відсоток балансової вартості активів
боржника.

Частиною 1 ст. 233 ЦК України передбачено,
що правочин, який вчинено особою під
впливом тяжкої для неї обставини і на
вкрай невигідних умовах, може бути
визнаний судом недійсним незалежно від
того, хто був ініціатором такого
правочину.

Згідно п. 3.10. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 29.05.2013
№11 "Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними" ознаками правочину, що
підпадає під дію статті 233 ЦК України, є
вчинення особою правочину на вкрай
невигідних для себе умовах (зокрема,
реалізації за низьку оплату майна, що
має значну цінність), під впливом
тяжкої для неї обставини (наприклад,
під загрозою банкрутства) і
добровільно, тобто за відсутності
насильства, обману чи помилки, можливо,
навіть з ініціативи самого позивача.
Доведення того, що за відсутності
тяжкої обставини правочин не було б
вчинено або було б вчинено на інших
умовах, покладається на позивача.
Останній, крім повернення йому
одержаного другою стороною, вправі
вимагати відшкодування йому завданих
збитків і моральної шкоди стороною, яка
скористалася тяжкою обставиною.

ВАТ "Вуглецевий композит" звертаючись
до суду із вказаним позовом не зазначає
наявності тяжких обставин за яких було
вчинено спірний правочин або було б
вчинено на інших умовах.

Доводи Позивача стосовно невигідності
умов укладеного договору фактично
зводяться до того, що вартість послуг
охорони, які надає Відповідач, є
занадто високою у порівнянні із
вартістю аналогічних послуг, які
надаються іншими юридичними особами.

Так, Позивач зазначає, що вартість
послуг охорони, які надає Відповідач,
зокрема, вартість 1 людино/години
становить 17,03 грн.

З протоколу засідання правління ВАТ
"Вуглецевий композит" від 12.04.2012.
вбачається, що розцінки на аналогічні
послуги, встановлені Державною службою
охорони при Міністерстві внутрішніх
справ України від 36,00 грн. за 1
людино/годину.

Наведене свідчить, що запропонована
Відповідачем вартість послуг не є
високою у порівнянні із вартістю
аналогічних послуг, які надаються
іншими юридичними особами.

Згідно п. 3.11. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 29.05.2013
№11 Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними у розгляді відповідних
справ суд має враховувати, що ознака
фіктивності має бути притаманна діям
усіх сторін правочину. Якщо хоча б одна
з них намагалася досягти правового
результату, то даний правочин не може
визнаватися фіктивним. Позивач, який
вимагає визнання правочину недійсним,
повинен довести, що всі учасники
правочину не мали наміру створити
правові наслідки на момент його
вчинення.

Судом встановлено, що з моменту
укладення договору про надання
охоронних послуг №804/29161/37, тобто з 17
квітня 2012 року і до теперішнього часу,
ПАТ "Український графіт" свої обов'язки
по забезпеченню охорони території та
майна ВАТ "Вуглецевий композит" виконує
належним чином, в порядку та на умовах,
які визначені спірним Договором.

Персонал охорони Виконавця забезпечує
охорону території та майна ВАТ
"Вуглецевий композит", що
підтверджується актами виконаних
робіт, які підписані та завірені
печатками обох сторін без жодних
зауважень.

Статтею 33 ГПК України передбачено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Таким чином, наданими доказами
позивачем не доведено, що спірний
договір суперечить приписам чинного
законодавства, у зв'язку з чим у суда
відсутні підстави для задоволення
позову.

Враховуючи викладене, позивачу в
позові слід відмовити.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати у справі відносяться на
позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Суддя
А.В. Дьоміна