ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" квітня 2014 р.Справа № 922/1184/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Лавренюк Т.А.

при секретарі судового засідання
Вознюк С.В.

розглянувши справу

за позовом ФОП ОСОБА_1, м. Харків до ДП
Український Держаний проектний
інститут "Укрміськбудпроект", м. Харків
про стягнення 18 013,33грн. за участю
представників сторін :

позивача - ОСОБА_1, особисто за
паспортом, ОСОБА_2, ордер серія ХВ
№ 233 від 11.04.14р.;

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовною
заявою, в якій просить стягнути з
відповідача суму основного боргу в
розмірі 18 013,33грн. за неналежне
виконання відповідачем зобов'язань за
договором № 21/01-11 від 21.01.11р., а також
покласти на відповідача понесені
витрати зі сплати судового збору.

Представник позивача позовні вимоги
підтримує, просить позов задовольнити
в повному обсязі.

Представник відповідача у призначене
судове засідання не з'явився, надав
суду відзив, в якому проти позову
заперечує в повному обсязі, вважає
позовні вимоги безпідставними та
необґрунтованими, посилаючись на
недоведеність позивачем факту
поставки товару відповідачу. Просить
розглянути справу за відсутністю свого
представника за наявними у справі
матеріалами та в позові відмовити
повністю.

Враховуючи те, що судом вжито всі
заходи для належного повідомлення
відповідача про час та місце розгляду
справи, проте відповідач не
скористався своїм правом, передбаченим
ст.22 Господарського процесуального
кодексу України, оскільки в судові
засідання не з`являвся, суд вважає за
можливе розглядати справу за
відсутності представника відповідача
за наявними в справі матеріалами,
відповідно до ст.75 Господарського
процесуального кодексу України.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
всебічно та повно дослідивши матеріали
справи та надані учасниками судового
процесу докази, заслухавши пояснення
представника позивача, суд встановив
наступне.

21.01.11р. між Фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_1 (позивач) та Державним
підприємством Український державний
проектний інститут "Укрміськбудпроект"
(відповідач) укладено договір № 21/01-11
(далі договір), відповідно до умов якого
позивач зобов'язався поставити
відповідачу товар (меблі) згідно зі
специфікацією, яка є невід'ємною
частиною даного договору, а відповідач
прийняти та оплатити його вартість.

У п.2.1 договору сторони погодили, що
загальна вартість договору
визначається на підставі специфікацій.

Сторонами було підписано специфікацію
№ 1 та специфікацію № 2 до договору, в
яких сторони погодили найменування,
кількість, ціну та вартість товару.

Загальна вартість товару, відповідно
до специфікації № 1 та специфікації № 2,
складає 18 013,33грн.

Розділом 3 договору (в редакції
додаткової угоди № 1 від 31.03.11р. до
договору) строни передбачили обов'язок
відповідача здійснити оплату товару
шляхом перерахування грошових коштів
на розрахунковий рахунок позивача.

За своєю правовою природою укладений
між сторонами договір є договором
поставки.

За договором поставки одна сторона -
постачальник зобов'язується передати
(поставити) у зумовлені строки (строк)
другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму
(ст.265 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст.193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

За приписами ч.ч.1, 2 ст. 712 Цивільного
кодексу України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Оскільки сторонами не було визначено
строк оплати товару за договором, суд
керується ч.1 ст.692 Цивільного кодексу
України, відповідно до якої покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Таким чином, суд дійшов висновку, що
строк оплати за поставлений за
договором товар наступив наступного
дня після його поставки (прийняття
відповідачем).

Позивач на виконання умов договору
поставив на адресу відповідача товар
на загальну суму 18 013,33грн. Факт
поставки товару на вказану суму
підтверджується видатковими
накладними № 1 від 27.01.11р. на суму 10
011,33грн., № 2 від 01.04.11р. на
суму 8 002,00грн. та довіреностями на
отримання товарно-матеріальних
цінностей, оформленими належним чином
та наявними у матеріалах справи.

Видаткові накладні відповідають
вимогам ст.9 Закону України від 16.07.99р.
№ 996-ХІV "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні", пункту
2.4 Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку. Дані накладні
є первинними документами, які фіксують
здійснення господарської операції
(поставка товару) та початок перебігу
строку для оплати за поставлений товар.

Враховуючи викладене, суд не приймає
заперечення відповідача щодо
недоведеності позивачем факту
поставки товару та отримання його
відповідачем, оскільки даний факт
спростовується належними доказами,
наявними у справі.

Відповідач взяті на себе зобов'язання
за договором належним чином не виконав,
за отриманий за договором товар не
розрахувався.

Згідно зі ст.33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вказані обставини та те, що
відповідач не надав суду доказів на
підтвердження сплати ним
заборгованості перед позивачем у сумі
18 013,33грн., або доказів, які б
спростували факт поставки позивачем
відповідачу товару, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги є
обґрунтованими, законними та такими, що
підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат, суд керується ст.49
Господарського процесуального кодексу
України, відповідно до якої судовий
збір при задоволенні позову
покладається на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись
статтями 692, 712 Цивільного кодексу
України, статтями 193, 265 Господарського
кодексу України, статтями 1, 4, 12, 22, 32, 33,
34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Державного підприємства
Український державний проектний
інститут "Укрміськбудпроект", (61145, м. Харків, вул.
Космічна, 21-А, п/р 144 в ХФ ПАТ КБ
"Хрещатик" м. Харків, МФО 350880) на користь
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1,
ідент номер НОМЕР_1 (61047, АДРЕСА_1, п/р
НОМЕР_2 в АТ "Регіон-Банк" м. Харків, МФО
351254) - 18 013,33грн. основного боргу, 1
827,00грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 29.04.2014 р.

Суддя Т.А. Лавренюк