ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

22.04.14р. Справа № 904/3134/13

За позовом Приватного підприємця
ОСОБА_1, м. Дніпропетровськ

до Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк "ПРИВАТБАНК",

м. Дніпропетровськ

про стягнення 47 565,26 грн. Публічне
акціонерне товариство комерційний
банк "ПРИВАТБАНК" Приватний
підприємець ОСОБА_1

Суддя Бєлік В.Г.

Представники:

від позивача: ОСОБА_2 - дов. від 12.04.2013р.,
представник;

від відповідача: не з"явився.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач - Фізична особа - підприємець
ОСОБА_1 звернувся до господарського
суду з позовом до відповідача -
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк "ПриватБанк" про
стягнення боргу в сумі 46 000,00 грн., 3%
річних у сумі 260,88 грн., пені у сумі 1304,38
грн.

Позов мотивований тим, що відповідачем
самостійно з його рахунку на користь
ТОВ "Ед Юкейшн" перераховано 46000,00 грн.,
які, в порушення вимог ст. 1073 ЦК України,
на письмову вимогу позивача
відповідачем в добровільному порядку
не повернуті.

Заперечуючи проти позову, ПАТ
"ПриватБанк" зазначає, що списання
коштів позивача відбувалося за
платіжними дорученнями, засвідченими
електронним цифровим підписом, а тому
підстави для застосування ст. 1073 ЦК
України відсутні.

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 16.07.2013р.
(суддя Коваленко О.О) позов задоволено
частково. Стягнуто з ПАТ Комерційний
банк "ПриватБанк" на користь ФОП ОСОБА_1
основна заборгованість у сумі 46 000 грн.
та судовий збір у сумі 1 720,00 грн., в
решті позовних вимог відмовлено.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
20.11.2013р. (колегія суддів у складі:
Науменко І.М. - головуючий, Павловський
П.П., Кузнецов В.О.) рішення
господарського суду Дніпропетровської
області від 16.07.2013 скасовано, в позові
відмовлено.

Постановою Вищого господарського
суду України від 28.01.2014р. постанову
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від 20.11.2013р. та
рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 16.07.2013р.
по справі №904/3134/13 скасовано. Справу №
904/3134/13 передано на новий розгляд до
господарського суду Дніпропетровської
області.

Відповідно до положень ст. 21 справу
№904/3134/13 передано на розгляд судді
Бєлік В.Г.

Ухвалою господарського суду
Дніпропетровської області від 21.02.2014р.
справу № 904/3134/13 прийнято до свого
провадження.

03.03.2014р. представник позивача подав
заяву про зміну предмета позову, в якій
просить задовольнити цю заяву та
вирішити даний позов з урахуваннями
запропонованих змін. А саме, прохальну
частину позовної заяви викласти в
наступній редакції:

1) зобов'язати ПАТ КБ "ПриватБанк"
(, адреса: м.
Дніпропетровськ, вул. Набережна
Перемоги, 50) зарахувати
безпідставно списані грошові кошти в
сумі 46 000, 00 грн. на картковий рахунок
ФОП ОСОБА_1 (код ІПН НОМЕР_1, адреса:
АДРЕСА_1), відкритий на підставі
договору банківського рахунку на
комплексне обслуговування № 113021 від
29.06.2011р.;

2) зобов'язати ПАТ КБ "ПриватБанк"
(, адреса: м.
Дніпропетровськ, вул. Набережна
Перемоги, 50) закрити кредитний ліміт,
який було відкрито для ФОП ОСОБА_1 (код
ІПН НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1) на підставі
договору банківського рахунку на
комплексне обслуговування за № 113021
від 29.06.2011р. та угоди про відкриття
поточного рахунку та картки із
зразками

підписів та відтиску печатки від
29.06.2011р.;

3) стягнути з ПАТ КБ "ПриватБанк" (, адреса: м.
Діпропетровськ, вул. Набережна
Перемоги, 50) на користь ФОП ОСОБА_1 (код
ІПН НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1) три
проценти річних в розмірі 1 500,99 грн. та
проценти за весь час прострочення
платежу в розмірі 3 446, 22 грн.

4) стягнути з ПАТ КБ "ПриватБанк"
(, адреса: м.
Діпропетровськ, вул. Набережна
Перемоги, 50) на користь ФОП ОСОБА_1 (код
ІПН НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1) судовий
збір.

2. Звернути ретельну увагу та
дослідити письмовий доказ наданий
відповідачем - "висновок служби
безпеки відповідача від 12.03.2013р.",
яким вони фактично визнають позовні
вимоги, та судову практику ВГСУ надану
позивачем.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України до
початку розгляду господарським судом
справи по суті позивач має право
змінити предмет або підставу позову
шляхом подання письмової заяви.

Враховуючи, що вказана заява подана
позивачем до початку розгляду
господарським судом справи по суті,
заяву про зміну предмета позову
прийнято суддею до розгляду.

Відповідно до ст. 77 ГПК України, в
судових засіданнях було оголошено
перерву: від 11.03.2014р. о 11:45 год. до 27.03.2014р.
о 10:45 год., від 27.03.2014р. о 10:45 год. до
15.04.2014р. о 10:15 год., 15.04.2014р. о 10:15 год. до
22.04.2014р. о 10:15 год.

Представник відповідача в дане судове
засідання не з'явився, про час і місце
судового засідання повідомлений судом
належним чином за адресою, зазначеною в
позовній заяві. Крім того, був
присутній в судовому засіданні від
15.04.2014р.

Клопотання про відкладення розгляду
справи у зв'язку з неможливістю участі
у справі представника відповідача до
суду не надходило.

Нез'явлення у судове засідання
представника відповідача за
викладених обставин не є перешкодою
для розгляду справи.

Суд вважає за можливе розглянути дану
справу по суті за наявними в ній
матеріалами відповідно до ст.75
Господарського процесуального кодексу
України.

За згодою представника позивача в
судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення
відповідно до ч.2 ст. 85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, господарський суд, -

В С Т А Н О В И В :

29.06.2011р. між ФОП ОСОБА_1 та ПАТ
Комерційний банк "ПриватБанк" (далі
Банк) укладено договір № 113021
банківського рахунку на комплексне
обслуговування відповідачем позивача.

29.06.2011 сторони також уклали договір про
відкриття поточного рахунку з карткою
примірника підписів та печатки.

06.02.2013, близько 17 год. 30 хв. працівник
Банку відповідача по телефону
повідомив позивача, що з його рахунку,
згідно платіжних доручень № 298 від
06.02.2013 на суму 20 000,00 грн., № 299 від 06.02.2013
на суму 19 000,00 грн. та № 300 від 06.02.2013 на
суму 7 000,00 грн. списано 46 000,00 грн., які в
подальшому Банком перераховано на
користь ТОВ "Ед Юкейшн". З даною
банківською операцією позивач не
погодився, просив відповідача
заблокувати рахунок і повернути
перераховані кошти.

Оскільки відповідач кошти у сумі 46 000,00
грн. позивачу не повернув, позивач
07.02.2013 звернувся до відділення Банку
відповідача та до його служби безпеки з
письмовою заявою про розслідування
безпідставного, на його погляд,
списання 46 000,00 грн. та повернення цих
коштів на рахунок ФОП ОСОБА_1

Однак, в листі від 13.03.2013р. Банк
повідомив ФОП ОСОБА_1, що не має змоги
виконати його вимоги, посилаючись на
Умови і правила надання банківських
послуг.

Наведене стало приводом для звернення
позивача до суду з вимогою стягнення 46
000,00 грн. безпідставно списаних
грошових коштів, які позивач визначив
як боргове зобов'язання, 1 304,38 грн. -
пені за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань та 260,88 грн. - 3% річних.

Згідно поданої позивачем заяви про
зміну предмета позову, позивач просить
задовольнити наступні позовні вимоги:

1) зобов'язати ПАТ КБ "ПриватБанк"
зарахувати безпідставно списані
грошові кошти в сумі 46 000, 00 грн. на
картковий рахунок ФОП ОСОБА_1,
відкритий на підставі договору
банківського рахунку на комплексне
обслуговування № 113021 від 29.06.2011р.;

2) зобов'язати ПАТ КБ "ПриватБанк"
закрити кредитний ліміт, який було
відкрито для ФОП ОСОБА_1 на підставі
договору банківського рахунку на
комплексне обслуговування за № 113021
від 29.06.2011р. та угоди про відкриття
поточного рахунку та картки із
зразками

підписів та відтиску печатки від
29.06.2011р.;

3) стягнути з ПАТ КБ "ПриватБанк" на
користь ФОП ОСОБА_1 три проценти річних
в розмірі 1 500,99 грн. та проценти за весь
час прострочення платежу в розмірі 3 446,
22 грн.

4) стягнути з ПАТ КБ "ПриватБанк" на
користь ФОП ОСОБА_1 (код ІПН НОМЕР_1,
адреса: АДРЕСА_1) судовий збір.

2. Звернути ретельну увагу та
дослідити письмовий доказ наданий
відповідачем - "висновок служби
безпеки відповідача від 12.03.2013р.",
яким вони фактично визнають позовні
вимоги, та судову практику ВГСУ надану
позивачем.

Заперечуючи проти позову, ПАТ
"ПриватБанк" зазначає, що списання
коштів позивача відбувалося за
платіжними дорученнями, засвідченими
електронним цифровим підписом, а тому
підстави для застосування ст. 1073 ЦК
України відсутні.

За результатом розгляду справи
господарський суд прийшов до висновку,
що позивачем невірно обраний спосіб
захисту права, у зв'язку з чим не вбачає
підстав для задоволення вимог
позивача, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України за
договором банківського рахунка банк
зобов'язується приймати і зараховувати
на рахунок, відкритий клієнтові
(володільцеві рахунка), грошові кошти,
що йому надходять, виконувати
розпорядження клієнта про
перерахування і видачу відповідних сум
з рахунка та проведення інших операцій
за рахунком.

Згідно з ч. 1 ст. 1068 ЦК України банк
зобов'язаний вчиняти для клієнта
операції, які передбачені для рахунків
даного виду законом, банківськими
правилами та звичаями ділового
обороту, якщо інше не встановлено
договором банківського рахунка.

Банк зобов'язаний за розпорядженням
клієнта видати або перерахувати з його
рахунка грошові кошти в день
надходження до банку відповідного
розрахункового документа, якщо інший
строк не передбачений договором
банківського рахунка або законом (ч. 3
ст. 1068 ЦК України).

У ч. 1 ст. 1071 ЦК України закріплено, що
банк може списати грошові кошти з
рахунка клієнта на підставі його
розпорядження.

Позивач, стверджуючи, що розпорядження
на перерахування коштів не надавав,
звернувся до відділення Банку
відповідача для виявлення причини
несанкціонованого списання грошових
коштів та причетних до цього осіб.

Листом від 13.03.2013р. № 20.1.0.0.0/7-130213/2934 Банк
повідомив ОСОБА_1, що "за результатами
службового розслідування був
зроблений обґрунтований висновок про
те, що схема шахраїв була розрахована
на неуважність користувачів "Приват 24"
і недостатню захищеність їх
персональних комп'ютерів від
комп'ютерних вірусів". За допомогою
шкідливого "вірусного" програмного
забезпечення зловмисник мав
можливість увійти під
скомпрометованими даними в реальний
"Приват 24" самого клієнта, створюючі
платежі в реальному "Приват 24" клієнта".
При цьому, з посиланням на п.п.1.5.5, 1.5.13,
3.7.11, 3.7.12 Умов і правил надання
банківських послуг зазначено, що
відповідальність за здійснення
спірної банківської операції з
переказу грошових коштів несе саме
клієнт. А також рекомендовано ОСОБА_1
перевірити персональний комп'ютер на
наявність комп'ютерного "вірусного"
програмного забезпечення (а.с. 18 т. 1).

Відповідно до п. 2.10 Інструкції про
безготівкові розрахунки в Україні в
національній валюті, затвердженої
постановою Правління НБУ від 21.01.2004р. №
22 клієнт, виходячи з технічних
можливостей своїх та обслуговуючого
банку, може подавати до банку
розрахункові документи як на паперових
носіях, так і у вигляді електронних
розрахункових документів,
використовуючи системи дистанційного
обслуговування. Спосіб подання
клієнтом документів до банку
передбачається в договорі
банківського рахунку.

Згідно з умовами договору
банківського рахунку № 113021 від 29.06.2011р.
за допомогою дистанційного керуванням
рахунку Банк здійснює рахунково-касове
обслуговування клієнта за всіма
відкритими у нього рахунках на основі
розрахункових документів в
електронному вигляді.

Так, судом встановлено, що відповідно
до договору банківського рахунку №113021
від 29.06.2011р., що складається з заяви
позивача, Регламенту/Правил на
комплексне банківське обслуговування
та Тарифів банку, картки зі зразками
підписів та відбитку печатки, позивачу
банком було відкрито рахунок в
національній валюті № НОМЕР_2. На
виконання зазначеного вище договору
банківського рахунку, позивачеві
банком було надано ключі та паролі
доступу до програмного комплексу
"Приват 24" з правом виключно особистого
користування. Офіційні документи з
боку позивача щодо передачі
повноважень в частині використання
цифрового електронного підпису
позивача третім особам від ФОП ОСОБА_1
до Банку не надходили (докази
зворотного - відсутні). В особистій
картці з відображенням підписів та
відбитку печатки вказані дані виключно
ФОП ОСОБА_1

Грошові кошти з рахунку позивача на
користь ТОВ "Ед Юкейшн" були
перераховані згідно платіжних
доручень № 298 від 06.02.2013р. на суму 20 000,00
грн., №299 від 06.02.2013р. на суму 19 000,00 грн.
та № 300 від 06.02.2013р. на суму 7 000,00 грн.

Загальний порядок здійснення переказу
коштів в Україні, а також
відповідальність суб'єктів переказу
регулюються Законом України "Про
платіжні системи та переказ коштів в
Україні".

Пунктом 8.1 ст. 8 Закону України "Про
платіжні системи та переказ коштів в
Україні" встановлено, що банк
зобов'язаний виконати доручення
клієнта, що міститься в розрахунковому
документі, який надійшов протягом
операційного часу банку, в день його
надходження. У разі надходження
розрахункового документа клієнта до
обслуговуючого банку після закінчення
операційного часу банк зобов'язаний
виконати доручення клієнта, що
міститься в цьому розрахунковому
документі, не пізніше наступного
робочого дня.

Відповідно до п. 32.3 ст. 32 зазначеного
Закону банки зобов'язані виконувати
доручення клієнтів, що містяться в
документах на переказ, відповідно до
реквізитів цих документів та з
урахуванням положень, встановлених
пунктом 22.6 ст. 22 Закону.

Відповідно до вказано пункту 22.6
Законом України "Про платіжні системи
та переказ коштів в Україні"
обслуговуючий платника банк у
розрахунковому документі зобов'язаний
перевірити відповідність номера
рахунка платника та коду юридичної
особи (відокремленого підрозділу
юридичної особи) згідно з Єдиним
державним реєстром підприємств та
організацій України / реєстраційним
(обліковим) номером платника податків /
реєстраційним номером облікової
картки платника податків - фізичної
особи (серії та номера паспорта, якщо
фізична особа відмовилася від
прийняття реєстраційного номера
облікової картки платника податків та
має відмітку в паспорті) і приймати цей
документ лише в разі їх збігу. Крім
цього, обслуговуючий платника, банк
перевіряє повноту, цілісність і
достовірність цього розрахункового
документа в порядку, встановленому
нормативно-правовими актами
Національного банку України. У разі
недотримання зазначених вимог
відповідальність за шкоду, заподіяну
платнику, покладається на банк, що
обслуговує платника.

В матеріалах справи відсутні докази
того, що Банк, прийнявши вказані
електронні платіжні документи до
виконання, перевірив дійсність
електронного документу та
проставленого на ньому
електронно-цифрового підпису, а також
дотримання вищенаведених положень
законодавства про платіжні системи
щодо розрахунковим документів.

Як вбачається, в матеріалах справи
міститься надана відповідачем
роздруківка ІР адреси комп'ютера, з
якого входили під реквізитами позивача
до електронної системи Банку та з якої
були сформовані платіжні доручення, в
якій міститься інформація щодо Лог
спроб порушень системи безпеки
користувачем (введення невірного
пароля). Позивач стверджує, що з неї
вбачається можливість встановлення
підміну ІР адреси, оскільки вказана ІР
адреса не належала комп'ютеру позивача.

Достовірне з'ясування наявності
(відсутності) несанкціонованого
доступу до системи ПК "Приват 24"
комп'ютера ФОП ОСОБА_1, на що
посилається відповідач як на підставу
відсутності його вини, оцінка та
дослідження деяких обставин пов'язаних
з їх технічною стороною, дослідження
обставин виписки з протоколу П24
користувача vfksi1 з 01.01.2013, потребує
спеціальних знань з цього приводу
(а.с.89-91 т.1).

В порядку ст. 41 ГПК України для
роз'яснення питань, що виникають при
вирішенні господарського спору і
потребують спеціальних знань,
господарський суд призначає судову
експертизу. Учасники судового процесу
мають право пропонувати
господарському суду питання, які мають
бути роз'яснені судовим експертом.

Оскільки питання, що виникли при
вирішенні даного господарського спору,
потребують спеціальних знань, судом
було запропоновано сторонам
проведення у справі судової
експертизи. Враховуючи, що обидві
сторони заперечували проти її
проведення, судова експертиза у справі
не призначалась.

Відтак, відповідачем не спростовано
доводів позивача про неналежний захист
системи ПК "Приват 24" комп'ютера ФОП
ОСОБА_1 від несанкціонованого доступу
сторонніх осіб.

Більш того, відповідачем до матеріалів
справи надано Заключення служби
безпеки Банка від 12.03.2013р. в якому
зазначено про наявність факту
шахрайського зняття коштів з рахунків
клієнтів (а.с. 124-127)

Відповідно до ч. 3 ст. 11 ЦК України
цивільні права та обов'язки можуть
виникати безпосередньо з актів
цивільного законодавства.

Відповідно до п. 5 ч.2 ст. 16 ЦК України
способом захисту цивільних прав та
інтересів може бути примусове
виконання обов'язку в натурі.

Згідно зі ст.1073 ЦК України у разі
несвоєчасного зарахування на рахунок
грошових коштів, що надійшли клієнтові,
їх безпідставного списання банком з
рахунка клієнта або порушення банком
розпорядження клієнта про
перерахування грошових коштів з його
рахунка банк повинен негайно після
виявлення порушення зарахувати
відповідну суму на рахунок клієнта або
належного отримувача, сплатити
проценти та відшкодувати завдані
збитки, якщо інше не встановлено
законом.

Згідно з ст. 1212 ЦК України особа, яка
набула майно або зберегла його у себе
за рахунок іншої особи без достатньої
правової підстави, зобов'язана
повернути потерпілому це майно. Особа
зобов'язана повернути майно і тоді,
коли підстава, на якій воно було набуте,
згодом відпала. Положення цієї глави
застосовуються незалежно від того, чи
безпідставне набуття або збереження
майна було результатом поведінки
набувача майна, потерпілого, інших осіб
чи наслідком події. Положення цієї
глави застосовуються також до вимог
про: 1) повернення виконаного за
недійсним правочином; 2) витребування
майна власником із чужого незаконного
володіння; 3) повернення виконаного
однією із сторін у зобов'язанні; 4)
відшкодування шкоди особою, яка
незаконно набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи.

Крім того, відповідно до п.п. 32.3.2 п. 32.7
ст. 32 Закону України "Про платіжні
системи та переказ коштів в Україні" у
разі переказу з рахунка платника без
законних підстав, за ініціативою
неналежного стягувача, з порушенням
умов доручення платника на здійснення
договірного списання або внаслідок
інших помилок банку повернення
платнику цієї суми здійснюється у
встановленому законом судовому
порядку. При цьому банк, що списав кошти
з рахунка платника без законних
підстав, має сплатити платнику пеню у
розмірі процентної ставки, що
встановлена цим банком по
короткострокових кредитах, за кожний
день починаючи від дня переказу до дня
повернення суми переказу на рахунок
платника, якщо інша відповідальність
не передбачена договором.

Отже, виходячи з системного аналізу
змісту ч.3 ст. 11, п. 5 ч. 2 ст. 16, ст.ст. 1073, 1212
ЦК України та п.п. 32.3.2, 32.7 ст.32 Закону
України "Про платіжні системи та
переказ коштів в Україні", належними
способами захисту прав клієнта в разі
списання його коштів банком без
законних підстав, законодавець
визначає зобов'язання банку вчинити
певні дії.

Порядок та терміни повернення Банком
помилково зарахованих коштів
передбачено п.п.32.3.1. Закону України "Про
платіжні системи та переказ коштів в
Україні" від 05.04.2001р. № 2346-ІІІ (далі -
Закон № 2346) та п. 2.36, 2.37 Інструкції про
безготівкові розрахунки в Україні в
національній валюті, затвердженої
постановою правління НБУ від 21.01.2004р. №
22 (далі - Інструкція № 22).

Виходячи з вищевказаних пунктів Закону
та Інструкції банк зобов'язаний був
одразу після виявлення своєї помилки
перерахувати ці кошти на рахунок
отримувача, якому вони призначалися,
але внаслідок помилки банку не були
зараховані. У разі невиконання банком
цієї вимоги, отримувач, якому
призначалися кошти, має право в
порядку, установленому законодавством
України, вимагати від банку - порушника
сплати пені в розмірі, визначеному
законодавством України. Суму цих
коштів банк відображає за рахунками
дебіторської заборгованості до часу її
відшкодування неналежним отримувачем.

Одночасно банк, що помилково переказав
кошти, зобов'язаний негайно надіслати
повідомлення неналежному отримувачу
(безпосередньо або через банк, який
обслуговує цього отримувача) про
здійснення йому помилкового переказу
та про необхідність повернення
зазначеної суми протягом трьох робочих
днів здати надходження такого
повідомлення.

Банк, що обслуговує неналежного
отримувача, отримавши повідомлення,
передає його (у день отримання, але не
пізніше наступного робочого дня)
отримувачу під підпис або надсилає
рекомендованим листом.

Неналежний отримувач зобов'язаний
повернути помилково зараховані кошти
протягом трьох робочих днів з дати
отримання повідомлення.

У разі неповернення коштів неналежним
отримувачем добровільно банк, з вини
якого кошти зараховані цьому
отримувачу не за призначенням, стягує
їх в судовому порядку.

Відповідно до п.1.4 Інструкції про
безготівкові розрахунки в Україні в
національній валюті, затвердженої
Постановою Правління Національного
банку України від 21.01.2004р. № 22 (надалі -
Інструкція) неналежний отримувач -
особа, якій без законних підстав
зарахована сума переказу на її рахунок
або видана їй у готівковій формі;
неналежний платник - особа, з рахунку
якої помилково або неправомірно
переказана сума коштів, помилкове
списання / зарахування коштів -
списання / зарахування коштів,
унаслідок якого з вини банку або
клієнта відбувається їх списання з
рахунку неналежного платника та/або
зарахування на рахунок неналежного
отримувача.

Згідно з п. 2.35 Інструкції кошти, що
помилково зараховані на рахунок
неналежного отримувача, мають
повертатися ним у строки, установлені
законодавством України, за порушення
яких неналежний отримувач несе
відповідальність згідно із
законодавством України. У разі
неповернення неналежним отримувачем
за будь-яких причин коштів у зазначений
строк повернення їх здійснюється в
судовому порядку.

Дослідивши подані соронами докази,
судом встановлено, що відповідачем не
дотримано своїх зобов'язань за
договором банківського рахунку та
зазначених законодавчих вимог, а саме:

- отримавши від позивача заяву про
заблокування коштів, банк не вчинив
передбачених Інструкцією дій щодо
негайного надіслання повідомлення
неналежному отримувачу (безпосередньо
або через банк, що обслуговує цього
оримувача) про здійснення йому
помилкового переказу та про потребу
повернути суму.

Виходячи з вищевикладеного, суд
прийшов до висновку, що зарахування
банком коштів у розмірі 46 000,00 грн. на
рахунок позивача, з подальшим
списанням для погашення
заборгованості за сировину за
договором № 18-13 від 05.01.2013р. ТОВ "Ед
Юкейшн" було помилковим.

Відповідно до статті 16 Цивільного
кодексу України кожна сторона має
право звернутися до суду за захистом
свого немайнового або майнового права
та інтересу. Способами захисту
цивільних прав та інтересів можуть
бути: визнання права; визнання
правочину недійсним; припинення дії,
яка порушує право; відновлення
становища, яке існувало до порушення;
примусове виконання обов'язку в натурі;
зміна правовідношення; припинення
правовідношення; відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; відшкодування
моральної (немайнової) шкоди; визнання
незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових осіб.

Аналогічні положення викладені в
частині 2 статті 20 Господарського
кодексу України.

Враховуючи, що кошти, якими були
оплачені сфальсифіковані платіжні
доручення, не є власністю позивача,
вимога позивача про зарахування
безпідставно списаних грошових коштів
у сумі 46 000, 00 грн. на картковий рахунок
ФОП ОСОБА_1, відкритий на підставі
договору банківського рахунку на
комплексне обслуговування № 113021 від
29.06.2011р. розцінюється судом також
безпідставною. Суд вважає, що в даному
випадку позивач повинен був звернутися
до суду для захисту свого права в інший
спосіб, передбачений ст. 16 ЦК України.

Враховуючи, що позивачем невірно
обраний спосіб захисту права суд не
вбачає підстав для задоволення вимог
позивача щодо зарахування
безпідставно списаних грошових коштів
у сумі 46 000, 00 грн. на картковий рахунок
ФОП ОСОБА_1, відкритий на підставі
договору банківського рахунку на
комплексне обслуговування № 113021 від
29.06.2011р.

Позивачем також заявлено вимогу про
зобов'язання ПАТ КБ "ПриватБанк"
закрити кредитний ліміт, який було
відкрито для ФОП ОСОБА_1 на підставі
договору банківського рахунку на
комплексне обслуговування за № 113021
від 29.06.2011р. та угоди про відкриття
поточного рахунку та картки із
зразками підписів та відтиску печатки
від 29.06.2011р.

Під час розгляду справи суду не було
надано доказів, того, що позивач
звертався до відповідача з відповідною
заявою, яка була ним відхилена. Тобто в
матеріалах справи відсутні докази
порушення права позивача з цього
питання, тому підстави для задоволення
такої вимоги відсутні.

Що стосується вимог позивача про
сплату 3% річних за весь час
прострочення платежу в розмірі 3
446,22грн. Суд не вбачає підстав для
задоволення цієї вимоги, оскільки за
своєю правовою природою ця вимога є
економічною санкцією пов'язаною з
невиконанням або несвоєчасним
виконанням грошових зобов'язань розмір
яких встановлено договором. Сума 46
000,00грн., на яку позивач нараховує 3%
річних, не є зобов'язанням банку перед
клієнтом, що випливає із договору
банківського рахунку, що є підставою
для відмови в задоволенні такої вимоги.

На підставі викладеного, суд вважає, що
правові підстави для задоволення
позову відсутні.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові
витрати покладаються на Позивача.

Керуючись ст. 49, ст.ст. 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення
десятиденного строку з дня підписання
рішення, оформленого відповідно до ст.84
ГПК України.

Рішення суду може бути оскаржене
протягом десяти днів з дня підписання
рішення шляхом подання апеляційної
скарги до Дніпропетровського
апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено

28.04.2014р.

Суддя В.Г. Бєлік