м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/4044/14 12.05.14

Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом публічного акціонерного
товариства "Київенерго"

до садівничого товариства
"ГІДРОМЕХАНІЗАТОР 2" Дарницького району
м. Києва

про стягнення 58 234,10 грн.

Представники cторін:

від позивача: Кирищук В.П. - представник
за довіреністю № 91/2014/02/14-1 від 14.02.2014
року;

від відповідача: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду м. Києва
передані позовні вимоги публічного
акціонерного товариства "Київенерго"
до садівничого товариства
"ГІДРОМЕХАНІЗАТОР 2" Дарницького району
м. Києва про стягнення 58 234,10 грн.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що 15.03.2005 року між ним
та садівничим товариством
"ГІДРОМЕХАНІЗАТОР 2" Дарницького району
м. Києва укладено договір на постачання
електричної енергії № 10036, зі змінами
та доповненнями, о/р №10036016.

Позивач взяті на себе зобов'язання
виконав.

За період з 01.05.2012 року по 01.02.2014 року в
відповідача виник борг за спожиту
активну електричну енергію на суму 55
256,29 грн.

У зв'язки з вищезазначеним позивач
звернувся до суду.

Ухвалою господарського суду м. Києва
від 14.03.2014 року порушено провадження у
справі, розгляд справи призначено на
07.04.2014 року.

В судове засідання 07.04.2014 року
представник відповідача не з'явився,
вимоги ухвали суду від 14.03.2014 року не
виконав, про поважні причини неявки суд
не повідомив, хоча про час та дату
судового засідання повідомлений
належним чином.

Представник позивача подав заяву про
уточнення позовних вимог №б/н від
04.04.2014 року.

Ухвалою господарського суду м. Києва
від 07.04.2014 року розгляд справи
відкладено на 12.05.2014 року.

В судове засідання 12.05.2014 року
представник відповідача не з'явився,
вимоги ухвали від 14.03.2014 року не
виконав, про поважні причини неявки суд
не повідомив, хоча про час та дату
судового засідання повідомлений
належним чином.

Відповідно до п. 3.9.1 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України №18
від 26.12.2011 р. «Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» особи, які беруть
участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце розгляду
судом справи у разі виконання останнім
вимог частини першої статті 64 та статті
87 ГПК.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК,
зокрема, в разі якщо ухвалу про
порушення провадження у справі було
надіслано за належною адресою (тобто
повідомленою суду стороною, а в разі
ненадання суду відповідної інформації
- адресою, зазначеною в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців), і не
повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом. Доказом такого
повідомлення в разі неповернення
ухвали підприємством зв'язку може бути
й долучений до матеріалів справи та
засвідчений самим судом витяг з
офіційного сайту Українського
державного підприємства поштового
зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження
пересилання поштових відправлень, який
містить інформацію про отримання
адресатом відповідного поштового
відправлення, або засвідчена копія
реєстру поштових відправлень суду.

У відповідності до ст. 87 ГПК України
ухвали суду було надіслано відповідачу
рекомендованою кореспонденцією з
повідомленням про вручення на адресу,
що зазначена в позовній заяві, а саме:
02132, м. Київ, Осокорки, вул. Садова, 121-130,
Набережна 1-10, яка згідно спеціального
витягу з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців станом на 12.05.2014 є
місцезнаходженням відповідача.

Стаття 64 ГПК України встановлює, що у
разі відсутності сторін за адресою
місцезнаходження, що зазначена в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб -підприємців
ухвала про порушення провадження у
справі вважається врученою їм належним
чином.

Представник позивача підтримав подану
заяву про уточнення позовних вимог,
відповідно до якої зазначив, що від
відповідача частково надійшли кошти в
погашення основного боргу за спожиту
активну електричну енергію загальною
сумою 27 000,00 грн. Просив стягнути з
відповідача основний борг за активну
електричну енергію в розмірі 28 256,29
грн., інфляційну складову боргу в
розмірі 332,51 грн., три проценти річних в
розмірі 1 447,84 грн., пеню в розмірі 1 197,46
грн., а також 1 827,00 грн. витрат із сплати
судового збору.

У відповідності до статті 22
Господарського процесуального кодексу
України, позивач вправі до прийняття
рішення по справі збільшити розмір
позовних вимог за умови дотримання
встановленого порядку досудового
врегулювання спору у випадках,
передбачених статтею 5 цього Кодексу, в
цій частині, відмовитись від позову або
зменшити розмір позовних вимог. До
початку розгляду господарським судом
справи по суті позивач має право
змінити предмет або підставу позову
шляхом подання письмової заяви.

Згідно з пунктом 3.11. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" від 26.12.2011 року № 18
Господарським процесуальним кодексом,
зокрема статтею 22 цього Кодексу, не
передбачено права позивача на подання
заяв (клопотань) про "доповнення" або
"уточнення" позовних вимог, або
заявлення "додаткових" позовних вимог і
т.п. Тому в разі надходження до
господарського суду однієї із
зазначених заяв (клопотань) останній,
виходячи з її змісту, а також змісту
раніше поданої позовної заяви та
конкретних обставин справи, повинен
розцінювати її як: - подання іншого (ще
одного) позову, чи - збільшення або
зменшення розміру позовних вимог, чи-
об'єднання позовних вимог, чи- зміну
предмета або підстав позову.

Подана позивачем заява про уточнення
позовних вимог розцінюється судом як
заява про зменшення позовних вимог та
приймається до розгляду, позовні
вимоги розглядаються з урахуванням
поданої заяви.

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши наявні в
матеріалах справи докази, всебічно і
повно з'ясувавши всі фактичні дані, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд вважає, що позовні вимоги
позивача підлягають задоволенню з
урахуванням заяви про уточнення
позовних вимог.

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України,
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України
передбачає, що зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України,
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України,
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

15.03.2005 року між акціонерною
енергопостачальною компанією
«Київенерго» (постачальник) та
садівничим товариством
"ГІДРОМЕХАНІЗАТОР 2" Дарницького району
м. Києва (споживач) укладено договір на
постачання електричної енергії №10036,
ор 10036016.

Відповідно до загальних положень
статуту публічного акціонерного
товариства «Київенерго»,
затвердженого загальними зборами
акціонерів акціонерної
енергопостачальної організації
«Київенерго» (протокол № 2/2013 від 22.04.2013
року), акціонерна енергопостачальна
компанія «Київенерго» перейменована у
публічне акціонерне товариство
«Київенерго» у відповідності до вимог
та положень Закону України «Про
акціонерні товариства» № 514-VI від 17.09.2008
року.

Відповідно до п. 1 договору,
постачальник електричної енергії
постачає електричну енергію споживачу,
а споживач оплачує постачальнику
електричної енергії її вартість та
здійснює інші платежі згідно з умовами
цього договору та додатками до
договору, що є його невід'ємною
частиною.

Згідно з п.2.2.4 договору, споживач
зобов'язується оплачувати
постачальнику електричної енергії
вартість електричної енергії згідно з
умовами додатків «Порядок розрахунків
за електроенергію та зняття показань
електролічильників споживачів».

Відповідно до п.1 додатку 2 до договору,
розрахунковим періодом для визначення
обсягу спожитої електричної енергії
приймається місяць з 22 числа
попереднього місяця до такого ж числа
розрахункового місяця. При розрахунках
за фактично спожиту електроенергію
поняття «розрахунковий період» та
«календарний місяць» вважаються
прирівняними.

Пунктом 2.1 додатку 2 до договору,
споживач здійснює повну поточну оплату
вартості обсягу спожитої електричної
енергії за розрахунковий період за
фактичними показаннями засобів обліку
електричної енергії згідно з виписаним
рахунком.

Згідно з п.2.2 додатку 2 до договору,
оплата рахунків за активну
електроенергію, за перевищення
договірних величин споживання
електричної енергії та потужності,
оплата рахунків за перетікання
реактивної електроенергії та інших
платежів згідно з умовами цього
договору здійснюється на підставі
самостійно отриманих у постачальника
рахунків протягом 5 операційних днів з
дня їх отримання.

Споживач протягом 30 календарних днів з
дати отримання рахунка постачальника
здійснює повну оплату вартості
електричної енергії, не облікованої
внаслідок порушення споживачем Правил
користування електричною енергією
(ПКЕЕ).

При відсутності заборгованості
надлишок коштів, що надійшли протягом
розрахункового періоду, зараховується
в рахунок оплати наступного
розрахункового періоду.

Пунктом 5 додатку 2 до договору, за
даними акта про використану електричну
енергію та з урахуванням розрахункової
величини втрат визначається обсяг
фактично спожитої активної
електроенергії та перетікання
реактивної електроенергії. Цей обсяг
сторони фіксують в акті про приймання -
передавання товарної продукції, акті
надання послуги з компенсації
перетікання реактивної
електроенергії, два примірники яких
постачальник надає споживачу. Останній
має повернути погодженими по одному
примірнику зазначених документів в
наступному розрахунковому періоді.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач в порушення умов договору
та чинного законодавства не виконав
взяті на себе зобов'язання по оплаті
отриманої електричної енергії, у
зв'язку з чим станом на 12.05.2014 року в
останнього виникла заборгованість за
спожиту активну електричну енергію в
розмірі 28 256,29 грн., (за період отриманих
послуг з 01.05.2012 - 01.02.2014 року), що
підтверджується доданими до позовної
заяви довідкою про розрахунок
основного боргу, актами про
використану електричну/активну
енергію, актами про не допуск,
рахунками-розшифровками та актами
прийняття-передавання товарної
продукції.

Дослідивши зміст спірного договору суд
дійшов до висновку, що даний правочин
за своєю правовою природою є договором
поставки.

Відповідно до п. 1. ст. 265 ГК України, за
договором поставки одна сторона -
постачальник зобов'язується передати
(поставити) у зумовлені строки (строк)
другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із п. 6 ст. 265 ГК України, до
відносин поставки, не врегульованих
цим Кодексом, застосовуються
відповідні положення Цивільного
кодексу України про договір
купівлі-продажу.

Частинами 1-3 ст. 692 ЦК України
передбачено, що покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Положеннями ч. 1 ст. 656 ЦК України
встановлено, що предметом договору
купівлі-продажу може бути товар, який є
у продавця на момент укладення
договору або буде створений (придбаний,
набутий) продавцем у майбутньому.

Відповідно до ст.193 Господарського
кодексу України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Зазначене також кореспондується зі
ст.ст.525, 526 ЦК України, відповідно до
яких зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

У відповідності до ст.610 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом (ст. 612 ЦК України).

Стаття 629 ЦК України передбачає, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Згідно частини 1 статті 275
Господарського кодексу України, за
договором енергопостачання
енергопостачальне підприємство
(енергопостачальник) відпускає
електричну енергію, пару, гарячу і
перегріту воду (далі - енергію)
споживачеві (абоненту), який
зобов'язаний оплатити прийняту енергію
та дотримуватися передбаченого
договором режиму її використання, а
також забезпечити безпечну
експлуатацію енергетичного
обладнання, що ним використовується.

У відповідності до положень ч. 6. та ч. 7
ст. 276 ГК України, розрахунки за
договорами енергопостачання
здійснюються на підставі цін (тарифів),
встановлених відповідно до вимог
закону. Оплата енергії, що
відпускається, здійснюється, як
правило, у формі попередньої оплати. За
погодженням сторін можуть
застосовуватися планові платежі з
наступним перерахунком або оплата, що
провадиться за фактично відпущену
енергію.

Таким чином, враховуючи вищезазначене,
факт наявності заборгованості за
договором на постачання електричної
енергії № 10036 від 15.03.2005 року за спожиту
активну електричну енергію в розмірі 28
256,29 грн. (за період отриманих послуг з
01.05.2012 - 01.02.2014 року), у відповідача перед
позивачем належним чином доведений,
документально підтверджений та
відповідачем не спростований, тому
позовні вимоги позивача визнаються
судом обґрунтовані та такими, що
підлягають задоволенню.

Частиною 2 статті 193 Господарського
кодексу України встановлено, що кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

У зв'язку з неналежним виконання
грошових зобов'язань за договором,
позивач просить стягнути з відповідача
пеню в розмірі 1 197,46 грн. та індекс
інфляції в розмірі 332,51 грн. та 1 447,84 грн.
трьох відсотків річних.

Штрафними санкціями у Господарському
кодексі України визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Згідно ч. 1, 2 статті 549 ЦК України,
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.

Частина 6 статті 232 ГК України
передбачає, що нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Згідно статті 1 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»,
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Положеннями п. 4.2.2. договору
встановлено, що за внесення платежів,
передбачених пунктами 2.2.4-2.2.5 цього
договору, з порушення термінів,
визначених додатками «Порядок
розрахунків за електроенергію та
зняття показань електролічильників
споживачів», споживач сплачує
постачальнику електричної енергії
пеню в розмірі 0,1 % від суми боргу за
кожен день прострочення платежу,
враховуючи день фактичної оплати.

Стаття 3 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
передбачає, що розмір пені,
передбачений статтею 1 цього Закону,
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України, боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Отже передбачене законом право
кредитора вимагати спати боргу з
урахуванням, процентів річних та
процентів за користування чужими
грошовими коштами є способом захисту
його майнового права та інтересу, суть
яких полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утриманими ним грошовими
коштами, належними до сплати
кредиторові.

Таким чином, інфляційні нарахування на
суму боргу та проценти річних входять
до складу грошового зобов'язання і не
ототожнюються із санкціями за
невиконання чи неналежне виконання
грошових зобов'язань.

Дії відповідача є порушенням вимог
договору, тому є підстави для
застосування відповідальності за
умовами договору, умовами статті 625
Цивільного кодексу України та Закону
України "Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань".

З огляду на вищевикладене та наявність
заборгованості у відповідача перед
позивачем за договором на постачання
електричної енергії № 10036 від 15.03.2005
року, суд погоджується з розрахунком
пені за несвоєчасне виконання
зобов'язань за договором в розмірі 1
197,46 грн., індексу інфляції в розмірі 332,51
грн. та 3 % річних в розмірі 1 447,84 грн.
наданим позивачем і вважає його
обґрунтованим.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до статті 44 ГПК України,
судові витрати складаються з судового
збору, сум, що підлягають сплаті за
проведення судової експертизи,
призначеної господарським судом,
витрат, пов'язаних з оглядом та
дослідженням речових доказів у місці
їх знаходження, оплати послуг
перекладача, адвоката та інших витрат,
пов'язаних з розглядом справи. Розмір
судового збору, порядок його сплати,
повернення і звільнення від сплати
встановлюються законом.

Згідно ч. 5 статті 49 ГПК України, витрати
по сплаті судового збору покладаються
на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ч.1
ст. 32, ч.1 ст. 33, ст.ст. 34, 44, ч. 5 ст. 49, ст.ст.
75, 82 - 85 Господарського процесуального
кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з садівничого товариства
"ГІДРОМЕХАНІЗАТОР 2" Дарницького району
м. Києва (02132, м. Київ, Осокорки, вул.
Садова, 121-130, Набережна 1-10,
ідентифікаційний код: 23494000) на користь
публічного акціонерного товариства
"Київенерго" (01001, м. Київ, пл. Івана
Франка, 5, ідентифікаційний код 00131305)
заборгованість за спожиту активну
електричну енергію в розмірі 28 256
(двадцять вісім тисяч двісті п'ятдесят
шість) грн. 29 коп., пеню в розмірі 1 197
(одна тисяча сто дев'яносто сім) грн. 46
коп., індекс інфляції в розмірі 332
(триста тридцять дві) грн.. 51 коп. та 3 %
річних в сумі 1 447 (одна тисяча чотириста
сорок сім) грн. 84 коп., а також 1 827 (одна
тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00
коп. судового збору.

3. Після набрання рішенням законної
сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК
України, рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Дата підписання рішення: 15.05.2014 року

Суддя
С.М. Мудрий