РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

30 квітня 2014 року
Справа № 902/1690/13

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючого судді Саврій
В.А.

судді Дужич
С.П. ,

судді
Мамченко Ю.А.

при секретарі судового засідання
Баклан Н.С.,

за участю представників сторін:

Позивача - не
з'явився;

Відповідача -
не
з'явився.

розглянувши апеляційну скаргу
позивача - приватного підприємства
"Залізничник" на рішення
господарського суду Вінницької
області від 03.03.14 р. у справі №902/1690/13

за позовом приватного підприємства
"Залізничник" (м.Умань, Черкаська
область)

до державного підприємства
"Підприємство Ладижинської виправної
колонії Управління державної
пенітенціарної служби України у
Вінницькій області (№39)" (селеще Губник,
м.Ладижин, Вінницької області)

про зобов'язання повернути майно

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Вінницької області від 27.03.2014р. у справі
№902/1690/13 (суддя Мельник П.А.) в позові
приватного підприємства "Залізничник"
до державного підприємства
"Підприємство Ладижинської виправної
колонії Управління державної
пенітенціарної служби України у
Вінницькій області (№39)" про
зобов'язання повернути майно -
відмовлено.

Приймаючи рішення, суд першої
інстанції виходив з того, що позовні
вимоги не відповідають чинному
законодавству і фактичним обставинам
справи, не підтверджені належними
доказами (арк.справи 110-112).

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
позивач - ПП "Залізничник" звернувся до
Рівненського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення, та прийняти нове рішення, яким
позов задоволити повністю (арк.справи
118-121).

На обґрунтування апеляційних вимог
зазначає, що відсутність відповіді
державного підприємства "Підприємство
Ладижинської виправної колонії
Управління державної пенітенціарної
служби України у Вінницькій області
(№39)" на повторну пропозицію продовжити
термін зберігання гайки крайньої у
кількості 1710 шт. по ціні 10,02 грн. на суму
17134,20 грн., було сприйнято позивачем як
згода продовжити відносини по
зберіганню продукції на погоджених
умовах.

Скаржник посилається на письмові
пояснення директора з виробництва
підприємства відповідача - особи, яка
безпосередньо підписувала накладну
від 27.09.2010р. №0340, підписувала лист про
прийняття продукції на зберігання,
доставляла на адресу ПП «Залізничник»
виготовлену продукцію і яка забрала її
назад на зберігання згідно раніш
укладених домовленостей.

Посилаючись на норми ст.ст.525, 526, 530, 840, 841
Цивільного кодексу України, ст.193
Господарського кодексу України,
скаржник стверджує, що відсутність в
договорі підряду строків повернення
залишків давальницької сировини та
відходів з неї не позбавляє права
власності на неї.

Ухвалою Рівненського апеляційного
господарського суду від 27.03.2014р. у
справі №902/1690/13 апеляційну скаргу
позивача прийнято до провадження,
справу призначено до слухання
(арк.справи 117).

Відповідач не скористався правом
подачі відзиву, що відповідно до ст.96
ГПК України не перешкоджає перегляду
рішення місцевого господарського суду.

В судове засідання суду апеляційної
інстанції 30.05.2014р. представники сторін
не з'явилися. Про час та місце розгляду
скарги були повідомлені у
встановленому законом порядку
(арк.справи 125-127).

Враховуючи приписи ст. 101 ГПК України
про межі перегляду справ в апеляційній
інстанції, ст. 102 ГПК України про строки
розгляду апеляційної скарги та той
факт, що неявка в засідання суду
представників сторін, належним чином
та відповідно до законодавства
повідомлених про дату, час та місце
розгляду справи, не перешкоджає
перегляду оскарженого рішення, судова
колегія визнала за можливе розглянути
апеляційну скаргу за відсутності
представників сторін.

Розглядом матеріалів справи
встановлено:

29.12.2008р. приватним підприємством
"Залізничник" (замовник) та державним
підприємством "Підприємство
Ладижинської виправної колонії
Управління державної пенітенціарної
служби України у Вінницькій області
(№39)" (виконавець) було укладено договір
№128 на виготовлення запасних частин до
пасажирських вагонів, а саме - гайки
крайньої у кількості 1700 шт.(арк.справи 5,
6).

Відповідно до накладної від 27.09.2010р. №
0340 зазначене замовлення було виконано,
а саме: виготовлено гайки крайньої у
кількості 1710 шт. по ціні 10 грн. 20 коп. (з
ПДВ) на загальну суму 17 134 грн. 20 коп.
(арк.справи 9).

Відповідно до рахунку від 17.09.2010р. №77
зазначена продукція була оплачена
позивачем у повному обсязі, що
підтверджується платіжним дорученням
від 21.09.2010р. №24 (арк.справи 7).

З накладної №0340 від 27.09.2010р. вбачається,
що позивачем безпосередньо через
представника Богача Є.С., який діяв на
підставі довіреності №791014 від 20.09.2010р.,
отримано гайки крайньої в кількості 1710
шт. по ціні 8,35 грн. загальною сумою 14278,50
грн., про що свідчить підпис Богача Є.С.
на вказаній накладній на отримання
товару. Довіреність №791014 від 20.09.2010р.
видано на ім'я Богача Євгенія
Сергійовича на отримання від ДП
"Ладижинська виправна колонія №39"
гайки крайньої в кількості 1710 штук за
рахунком №77 від 17.09.10 р.

Здійснення відповідачем факту
передачі позивачу спірної гайки було
відображено у податковій накладній №26
н.0340 від 27.09.2010р. (арк.справи 73).

Як стверджує позивач, у зв'язку із
тимчасовими труднощами у вивезенні
готової продукції та її збутом на
Укрзалізницю, позивач звернувся з
листом від 20.09.2010р. вих.№62 з проханням
взяти виготовлену продукцію на
тимчасове безоплатне відповідальне
збереження строком на 8 місяців
(арк.справи 10).

Пропозицію позивача прийнято, про що
свідчить лист відповідача, у якому
зазначено: "Державне підприємство
Ладижинської виправної колонії, згідно
Вашого листа №62 від 20.09.2010р., бере на
тимчасове, безоплатне, відповідальне
збереження на вісім місяців/з 20-го
вересня 2010 року по 20 травня 2011
року/слідуючи вироби: гайка крайня шт.
1710 по ціні 10.02 на суму 17134,20" (арк.справи
11).

Позивач, у зв'язку із тимчасовими
труднощами у вивезенні готової
продукції та її збутом на Укрзалізницю,
повторно звернувся до відповідача з
листом від 23.08.2011р. вих.№50 про
продовження терміну зберігання гайки
крайньої у кількості 1710 шт. по ціні 10,02
грн. на суму 17134,20 грн. (арк.справи 12).

ПП "Залізничник" відповіді не отримало,
проте її відсутність та відсутність
зустрічної пропозиції про
необхідність вивезення продукції, що
вже знаходилась на зберіганні, було
сприйнято позивачем, як згода
продовжити відносини по зберіганню
продукції на погоджених раніше умовах.

Листом від 12.08.2013р.вих.№104 ПП
"Залізничник" звернулось з проханням до
державного підприємства Ладижинської
виправної колонії з проханням
повернути зі зберігання гайку крайню у
кількості 1710 шт. у термін до 31.08.2013р. та
просило повідомити дату на яку ПП
"Залізничник" може замовити транспорт
для вивезення продукції зі зберігання
(арк.справи 13).

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
вивчивши матеріали справи, наявні в ній
докази, перевіривши правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, Рівненський апеляційний
господарський суд прийшов до висновку
про наступне:

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу
України, цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки,
й серед підстав виникнення цивільних
прав та обов'язків, зокрема, передбачає
договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 202 Цивільного кодексу
України передбачено, що правочином є
дія особи, спрямована на набуття, зміну
або припинення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно ч.1 ст.205 Цивільного кодексу
України правочин може вчинятися усно
або в письмовій формі. Сторони мають
право обирати форму правочину, якщо
інше не встановлено законом.

Як встановлено ст.509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідносини, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Аналогічне положення містить ст.173
Господарського кодексу України, в якій
зазначено, що господарським визнається
зобов'язання, що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції, між сторонами виникли
правові відносини, які породжують
договір зберігання.

Статтею 936 Цивільного кодексу України
встановлено, що за договором
зберігання одна сторона (зберігач)
зобов'язується зберігати річ, яка
передана їй другою стороною
(поклажодавцем), і повернути її
поклажодавцеві у схоронності.

Зберігач зобов'язаний повернути
поклажодавцеві річ, яка була передана
на зберігання, або відповідну
кількість речей такого самого роду та
такої самої якості (ст. 949 ЦК України).

Договір, відповідно ст.629 ЦК України, є
обов'язковим для виконання сторонами.

Абзац 4 п.3.12 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" № 18
від 26 грудня 2011 року, визначає, що під
предметом позову розуміється певна
матеріально-правова вимога позивача до
відповідача, стосовно якої позивач
просить прийняти судове рішення.
Підставу позову становлять обставини,
якими позивач обґрунтовує свої вимоги
щодо захисту права та охоронюваного
законом інтересу.

Предметом позову в даній справі (згідно
заяви від 08.01.14р.) є зобов'язання
відповідача повернути гайку крайню в
кількості 1710 шт. на загальну суму 17134,20
грн. 4878,63 кг, відходи у вигляді стружки
металевої на загальну суму 9464,54 грн.

Підставами позову позивач зазначив
обставини, відповідно до яких
відповідач порушив господарське
зобов'язання стосовно повернення
виготовленої продукції.

В силу п. 2.5 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" №18
від 26 грудня 2011 року, будь-які подані
учасниками процесу докази (в тому
числі, зокрема, й стосовно інформації у
мережі Інтернет) підлягають оцінці
судом на предмет належності і
допустимості. Вирішуючи питання щодо
доказів, господарські суди повинні
враховувати інститут допустимості
засобів доказування, згідно з яким
обставини справи, що відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування. Що ж до належності
доказів, то нею є спроможність
відповідних фактичних даних містити
інформацію стосовно обставин, які
входять до предмета доказування з
даної справи. Суд обґрунтовує своє
рішення лише тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Отже, предметом доказування в даній
справі, враховуючи зміст позовних
вимог, є встановлення наявності або
відсутності факту порушення
відповідачем обумовлених договірних
зобов'язань.

Як вже було зазначено, з накладної №0340
від 27 вересня 2010 р. вбачається, що
позивачем безпосередньо через
представника Богача Є.С., який діяв на
підставі довіреності №791014 від 20.09.2010 р.,
отримано гайки крайньої в кількості 1710
шт. по ціні 8,35 грн. загальною сумою 14278,50
грн. Здійснення відповідачем факту
передачі позивачу спірної гайки було
відображено у податковій накладній № 26
н.0340 від 27.09.2010 року.

Згідно п.п.201.4, 201.6, 201.7 ст.201 Податкового
кодексу України, податкова накладна
складається у двох примірниках у день
виникнення податкових зобов'язань
продавця. Один примірник видається
покупцю, а другий залишається у
продавця. У разі складання податкової
накладної у паперовому вигляді покупцю
видається оригінал, а копія
залишається у продавця. Податкова
накладна є податковим документом і
одночасно відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця. Податкова накладна
складається на кожне повне або
часткове постачання товарів/послуг, а
також на суму коштів, що надійшли на
поточний рахунок як попередня оплата
(аванс).

Як свідчать матеріали справи, жодних
претензій з боку позивача на момент
отримання спірного товару не було.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що
наявність документів (накладна,
довіреність, податкова накладна),
згідно яких позивач отримав гайку
крайню в кількості 1710 шт., яка є
предметом спору без жодних зауважень,
дає підстави стверджувати, що на момент
порушення провадження у справі предмет
спору фактично був відсутній.

Як зазначається в ч. 3 п. 4.4. Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України №18 від 26.12.2011р. «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції»
припинення провадження у справі на
підставі зазначеної норми ГПК можливе
в разі, коли предмет спору існував на
момент виникнення останнього та
припинив існування в процесі розгляду
справи. Якщо ж він був відсутній і до
порушення провадження у справі, то
зазначена обставина тягне за собою
відмову в позові, а не припинення
провадження у справі.

Зважаючи на викладене, колегія суддів
погоджується з висновком
господарського суду Вінницької
області про відмову в позові в частині
зобов'язання повернути гайку крайню
позивачу, оскільки спір, який
розглядається в даній справі, фактично
був відсутній ще на момент звернення з
позовом до суду.

Також, колегія суддів погоджується, що
оскільки договором від 29.12.2008р. №128,
укладеним сторонами на виготовлення
запасних частин до пасажирських
вагонів, а саме - гайки крайньої у
кількості 1700 шт. не було передбачено
передачу даних відходів, жоден
документ справи не містить
домовленостей стосовно повернення
залишків давальницької сировини
власнику, суд першої інстанції дійшов
вірного висновку про відмову у позові в
частині повернення відповідачем 4878,63
кг. відходів у вигляді стружки
металевої на загальну суму 9464,54 грн.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Відповідно до ст.43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Доводи скаржника зазначені в
апеляційній скарзі, апеляційним судом
не визнаються такими, що можуть бути
підставою згідно ст. 104 Господарського
процесуального кодексу України для
скасування чи зміни оскаржуваного
рішення, тому суд апеляційної
інстанції вважає, що рішення місцевого
господарського суду прийняте у
відповідності до норм матеріального та
процесуального права і його слід
залишити без змін, а апеляційну скаргу -
без задоволення.

Керуючись, ст.ст. 33, 43, 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Рівненський апеляційний
господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу приватного
підприємства "Залізничник" на рішення
господарського суду Вінницької
області від 03.03.14 р. у справі №902/1690/13 -
залишити без задоволення, а рішення
суду першої інстанції - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку.

Головуючий суддя
Саврій В.А.

Суддя
Дужич С.П.

Суддя
Мамченко Ю.А.