м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/1126/14 12.05.14
За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Эстейт-Менеджмент"
до Товариства з обмеженою
відповідальністю "ЛЮКСТРЕЙДКОМПАНІ
про стягнення 460 468,94 грн.
Суддя Бондарчук В.В.
від позивача: Супрун С.С.
від відповідача: Козирь Т.О.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ :
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Эстейт-Менеджмент"
(надалі-позивач) звернулося до
Господарського суду міста Києва з
позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю "ЛЮКСТРЕЙДКОМПАНІ
КИЇВ" (надалі-відповідач) про стягнення
460 468,94 грн., з яких: 437 477,92 грн. - основного
боргу; 5 859,48 грн. - збитків від інфляції,
12 631,54 грн. - 3% річних.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідач, як власник нежитлових
приміщень в будівлі за адресою: м.
Харків, вул. Полтавський шлях, 56, не бере
участі у відшкодуванні витрат,
пов'язаних з утриманням нерухомого
майна та ухиляється від укладання з
позивачем відповідного договору,
проте, факт отримання останнім послуг з
опалення нежитлових приміщень та
споживання теплової енергії
підтверджується матеріалами позовної
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 29.01.2014 р. порушено провадження
у даній справі, призначено її до
розгляду у судовому засіданні на 13.02.2014
р. за участю представників сторін, яких
зобов'язано надати суду певні
Розгляд справи відкладався через
нез'явлення повноважних представників
сторін та неналежне виконання
сторонами вимог суду.
У судовому засіданні 06.03.2014 р.
представник позивача подав заяву про
зменшення розміру позовних вимог в
частині стягнення витрат за надання
юридичних послуг у розмірі 4 500,00 грн.
Також у процесі провадження у справі
представник відповідача подав відзив
на позов, в якому проти позову
заперечив та пояснив, що позивачем не
надано жодного доказу того, що будівля,
в якій розташовані належні відповідачу
нежитлові приміщення, знаходиться на
балансі позивача та саме останній несе
експлуатаційні витрати та витрати на
комунальні послуги. Крім того,
позивачем не доведено факт надання
відповідачу послуг з теплопостачання,
а також понесення витрат на його
У судовому засіданні 06.03.2014 р. судом
оголошувалася перерва до 27.03.2014 р. на
підставі ст. 77 ГПК України.
Розгляд справи відкладався через
нез'явлення повноважного представника
позивача та неналежне виконання
сторонами вимог суду.
17.04.2014 р. судове засідання не відбулося
через участь судді Бондарчук В.В. на
загальних зборах суддів
Господарського суду міста Києва
відповідно до Закону України «Про
судоустрій та статус суддів» та Закону
України «Про відновлення довіри до
судової влади в Україні».
Ухвалою суду від 17.04.2014 р. призначено
розгляд справи на 12.05.2014 р. за участю
представників сторін.
12.05.2014 р. через загальний відділ
діловодства представник відповідача
подав письмові пояснення, в яких просив
суд відмовити у задоволенні позову
через безпідставність та
Також у даному судовому засіданні
представник позивача подав письмові
пояснення, в яких надав правове
обґрунтування заявленим позовним
вимогам та просив стягнути понесені
витрати на підставі ст. 1212 та ст. 1213
Цивільного кодексу України, як майно,
яке відповідачем було отримане без
достатньої правової підстави.
У даному судовому засіданні
представник позивача підтримав
заявлені позовні вимоги.
Представник відповідача проти позову
Відповідно до ст. 82 Господарського
процесуального кодексу України
рішення у даній справі прийнято у
нарадчій кімнаті за результатами
оцінки доказів, поданих сторонами та
витребуваних судом.

У судовому засіданні 12.05.2014 р.
відповідно до ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України судом
проголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

02.11.2004 р. між Підприємством з іноземними
інвестиціями у формі акціонерного
товариства закритого типу «Groveway Limited
Kiev» та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Эстейт-Менеджмент"
(далі-позивач) укладено договір
купівлі-продажу будівлі, посвідчений
приватним нотаріусом ОСОБА_3, за яким
позивач набув право власності на
нежитлову будівлю, літ. «А-10», що
знаходиться за адресою: м. Харків, вул.
Полтавський Шлях, буд. 56.

Як зазначає позивач, 02.03.2012 р. між
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Компанія «Гайтана"
та Товариством з обмеженою
відповідальністю "ЛЮКСТРЕЙДКОМПАНІ
КИЇВ" було укладено договір
купівлі-продажу нежитлових приміщень,
посвідчений приватним нотаріусом
ОСОБА_4, за яких відповідач набув право
власності на нежитлові приміщення, а
саме: - нежитлові приміщення 1 поверху
№79,82, 83, 85-88, XVI; нежитлові приміщення 2
поверху №6, 7, 9, 16-19, 22-25, 22а, 28 в літ. «А-10»
загальною площею 622,8 кв.м.

Так, позивач зазначає, що у зв'язку з
тим, що останній являється
балансоутримувачем будівлі за адресою:
м. Харків, вул. Полтавський Шлях, буд. 56
відповідно забезпечував надання
комунальних послуг та експлуатаційних
послуг, а відповідач з моменту набуття
права власності на приміщення у
будівлі за адресою: м. Харків, вул.
Полтавський Шлях, буд. 56 не брав участі
у відшкодуванні витрат пов'язаних з
утриманням нерухомого майна та
ухиляється від укладення з позивачем
відповідного договору.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач
зазначає, що відповідачем в розумінні
ст. 1212 ЦК України безпідставно отримано
грошові кошти у сумі 437 477,92 грн. за
опалення та експлуатаційні витрати, а
також не сплачено збитки від інфляції у
розмірі 5 859,48 грн. та 3% річних у розмірі
12 631,54 грн.

Оцінюючи подані докази та наведені
обґрунтування за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності, суд
вважає, що позовні вимоги не підлягають
задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Частиною 1 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги» визначено,
що балансоутримувач будинку, споруди,
житлового комплексу або комплексу
будинків і споруд (далі -
балансоутримувач) - власник або
юридична особа, яка за договором з
власником утримує на балансі
відповідне майно, а також веде
бухгалтерську, статистичну та іншу
передбачену законодавством звітність,
здійснює розрахунки коштів, необхідних
для своєчасного проведення
капітального і поточного ремонтів та
утримання, а також забезпечує
управління цим майном і несе
відповідальність за його експлуатацію
згідно з законом.

Згідно ч. 1 ст. 16 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги» порядок
надання житлово-комунальних послуг, їх
якісні та кількісні показники мають
відповідати умовам договору та вимогам
законодавства.

Так, частиною 1 ст. 19 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги» визначено,
що відносини між учасниками договірних
відносин у сфері житлово-комунальних
послуг здійснюються виключно на
договірних засадах.

Відповідно до ч. 3 ст. 20 Закону споживач
зобов'язаний, зокрема укласти договір
на надання житлово-комунальних послуг,
підготовлений виконавцем на основі
типового договору та оплачувати
житлово-комунальні послуги у строки,
встановлені договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 24 Закону визначено, що
балансоутримувач має право укладати
договори на надання
житлово-комунальних послуг.

Частиною 2 ст. 24 Закону встановлено, що
балансоутримувач зобов'язаний, зокрема
укладати договір з власником
(співвласниками) на утримання на
балансі відповідного майна.

Судом встановлено, що між сторонами не
укладалися договори про утримання на
балансі позивача майна відповідача та
про надання житлово-комунальних послуг
відповідачеві, позивачем пропозиції на
укладення вказаних договорів на адресу
відповідача не надсилалися, доказів
зворотного суду не надано.

Також судом встановлено, що позивачем
не надано суду доказів, що
підтверджують факт надання
відповідачеві та використання
останнім будь-яких житлово-комунальних
послуг, а також факту направлення
відповідачеві рахунків на оплату.

За таких обставин, суд дійшов висновку,
що у відповідача не виникло жодного
обов'язку оплачувати заявлену до
стягнення суму, враховуючи відсутність
між сторонами укладеного договору про
передачу на управління майна
відповідача та про надання
житлово-комунальних послуг, а також
беручи до уваги недоведеність
позивачем взагалі факту надання
відповідачеві будь-яких послуг, які, на
думку позивача, відповідач
зобов'язаний оплатити.

Крім того, судом не встановлено саме
факту звернення позивача з вимогою до
відповідача оплатити будь-яку суму за
зобов'язаннями, строк виконання яких не
встановлено.

Також суд вважає за необхідне
зазначити наступне.

Позивач обґрунтовує позовну заяву про
стягнення 437 477,92 грн. за опалення та
експлуатаційні витрати, статтею 1212
Цивільного кодексу України, відповідно
до якої особа, яка набула майно або
зберегла його у себе за рахунок іншої
особи (потерпілого) без достатньої
правової підстави (безпідставно набуте
майно), зобов'язана повернути
потерпілому це майно. Особа зобов'язана
повернути майно і тоді, коли підстава,
на якій воно було набуте, згодом
відпала. Положення цієї глави
застосовуються незалежно від того, чи
безпідставне набуття або збереження
майна було результатом поведінки
набувача майна, потерпілого, інших осіб
чи наслідком події. Положення цієї
глави застосовуються також до вимог
про повернення виконаного однією із
сторін у зобов'язанні.

Тобто, до відсутності правової
підстави вищенаведена стаття
відносить також і випадок, коли
підстава, на якій було набуте або
збережене майно, на момент набуття або
збереження існувала, але згодом
відпала.

Проте, позивачем не надано суду доказів
набуття відповідачем будь-якого майна
позивача, що виключає можливість
стягнення заявленої суми на підставі
статті 1212 Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що у відповідача на день винесення
рішення по справі не виникло обов'язку
з повернення позивачеві коштів за
безпідставно набуте майно, яке не було
одержане відповідачем.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Підсумовуючи вищенаведене, суд
приходить до висновку, що вимоги
позивача не підлягають задоволенню з
підстав необґрунтованості та
недоведеності.

Витрати по сплаті судового збору
відповідно до ч. 5 ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, Господарський суд міста Києва,
-

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України
рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повний текст рішення складено: 13.05.2014 р.

Суддя
Бондарчук В.В.