м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/3856/14 29.04.14
Господарський суд міста Києва у складі
судді Ягічевої Н.І., при секретарі Мазур
В.М., розглянув у відкритому судовому
засіданні справу за позовною заявою:
Дочірнього підприємства «Євроседіа»,
до відповідача: Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1, м.Київ
про розірвання договірних відносин та
За участю представників сторін
від позивача: Ткач В.Д. - представник за
від відповідача: ОСОБА_3 - представник
СУТЬ СПРАВИ:
Дочірнього підприємства «Євроседіа»,
м.Київ (далі - Позивач) звернулось до
Господарського суду міста Києва з
позовною заявою до Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1, м. Київ (далі -
Відповідач) про розірвання договірних
В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те що на підставі усної
домовленості Позивача з Відповідачем,
згідно виставлених рахунків позивач
перерахував відповідачу передплату,
була здійснена відповідачем, у зв'язку
з чим за відповідачем значиться
Нормативно свої вимоги Позивач
обґрунтовує ст.ст. 11, 509, 525, 526, 530, 610, 611, 612
Цивільного кодексу України, ст. 188, 193, 218,
530 Господарського кодексу України,
ст.ст. 1, 2, 12, 13, 16, 22, 44, 54-57 Господарського
процесуального кодексу України.
27.03.2014р. відповідач надав клопотання
про залучення третіх осіб на підставі
ст.. 27 ГПК України.
Відповідно ст. 27 Господарського
процесуального кодексу України треті
особи, які не заявляють самостійних
вимог на предмет спору, можуть вступити
у справу на стороні позивача або
відповідача до прийняття рішення
господарським судом, якщо рішення з
господарського спору може вплинути на
їх права або обов'язки щодо однієї з
сторін. Їх може бути залучено до участі
у справі також за клопотанням сторін,
прокурора або ініціативи
господарського суду.
У заявах про залучення третіх осіб і у
заявах третіх осіб про вступ у справу
на стороні позивача або відповідача
зазначається, на яких підставах третіх
осіб належить залучити або допустити
до участі у справі.
Суд не вбачає необхідності залучати
третю особу на стороні відповідача -
ПАТ АКБ «Аркада», оскільки відповідач
не довів як саме рішення
господарського суду по даному спору
може вплинути на права та обов'язки ПАТ
АКБ «Аркада». У зв'язку з чим суд
відмовляє у задоволенні клопотання
відповідача про залучення третіх осіб.
27.03.2014р. відповідач надав клопотання
про витребування господарським судом
Суд відмовляє у задоволенні клопотання
Відповідача про витребування доказів,
оскільки, клопотання не містить
конкретики, які саме документи
необхідно витребувати у позивача, та
яке відношення до предмету судового
дослідження, в контексті визначених
Позивачем підстав позову, мають
витребувані документи.
27.03.2014р. відповідач надав відзив на
позовну заяву, за змістом якого
заперечує проти задоволення позовних
вимог у зв'язку з їх незаконністю та
08.04.2014р. позивач надав заперечення на
відзив, у якому зазначає що відзив є
безпідставним та необґрунтованим.
24.04.2014р. представник відповідача надав
через канцелярію додаткові пояснення
за змістом яких зазначив, що надані
позивачем докази не можуть прийматися
судом для вирішення означеної справи.
Крім того стверджує, що протягом трьох
років позивач не виставляв жодних
претензій щодо неналежного виконання
відповідачем своїх зобов'язань з
29.04.2014р. представник позивача надав
заперечення на додаткові пояснення
відповідача у яких стверджує, що у
зв'язку з тим що відповідач не передав
товар у розумні строки після оплати
товару, у позивача необхідність у
даному товарі відпала.
Позивач у судове засідання 29.04.2014р.
з'явився, підтримав позовні вимоги.
Клопотання щодо фіксації судового
процесу не заявляв, у зв'язку з чим,
розгляд справи здійснювався без
застосуванням засобів технічної
фіксації судового процесу у
відповідності до статті 81-1 ГПК України.
Відповідач у судовому засіданні
29.04.2014р. заперечив проти задоволення
позовних вимог. Клопотання щодо
фіксації судового процесу не заявляв, у
зв'язку з чим, розгляд справи
здійснювався без застосуванням
засобів технічної фіксації судового
процесу у відповідності до статті 81-1
Суд вважає за можливе розглянути спір
за наявними в справі матеріалами,
оскільки їх достатньо для правильної
юридичної кваліфікації спірних
Вислухавши під час судового засідання
представників сторін, дослідивши
матеріали справи та оцінивши надані
суду докази в порядку ст. 43
Господарського процесуального кодексу
України, суд ВСТАНОВИВ:
За твердженням позивача, на підставі
усної домовленості Позивач відповідно
до виставлених відповідачем рахунків
перерахував відповідачу передплату,
однак відповідач не здійснив поставку
чого за відповідачем значиться
заборгованість щодо повернення
попередньої оплати у розмірі
Позивач неодноразово звертався до
відповідача з претензіями у яких
просив відповідача розірвати
договірні відносини ТОВ «Евроседіа» та
ПП «Гнєдов», а також перерахувати суму
на розрахунковий рахунок позивача.
Претензії залишені відповідачем без
відповіді та задоволення.
Викладене призвело до звернення з
позовом до суду за захистом порушеного
Виходячи з принципу повного,
всебічного та об'єктивного розгляду
справи, суд вважає вимоги Позивача до
Відповідача такими, що не підлягають
задоволенню, враховуючи наступне:
Згідно ст. 181 ч. 1 Господарського кодексу
України допускається укладення
господарських договорів у спрощений
спосіб, тобто шляхом обміну листами,
факсограмами, телеграмами,
телефонограмами тощо, а також шляхом
підтвердження прийняття до виконання
замовлень, якщо законом не встановлено
спеціальні вимоги до форми та порядку
укладення даного виду договорів.
Докази укладання між сторонами
письмового договору з поставки товарів
матеріали справи не містять.
Таким чином зобов'язання сторін
виникли в порядку статті 11 Цивільного
кодексу України з дій юридичних осіб,
які в силу загальних начал і змісту
цивільного законодавства породжують
зазначені права та обов'язки. Так,
оскільки позивач за домовленістю
здійснив перерахування суми
попередньої оплати, а відповідач в свою
чергу прийняв перераховану позивачем
суму передоплати, то можна дійти
висновку, що своїми фактичними діями
сторони прийняли на себе всі права та
обов'язки, що випливають з укладеного
між ними правочину, який за своєю
правовою природою є договором поставки
та підпадає під правове регулювання
норм статті 712 Цивільного кодексу
України та статей 264-271 Господарського
кодексу України. До вказаного
правочину також застосовуються норми
Цивільного кодексу України, які
регулюють правила купівлі-продажу
(статті 655-697 Цивільного кодексу
Згідно ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (сплатити гроші), а кредитор
має право вимагати від боржника
виконання його обов'язку. Зобов'язання
виникають зокрема з договору або
Відповідно до ст. 526 того ж Кодексу
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу.
Відповідно зі ст. 655 ЦК України, одна
сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
Згідно приписів ст. 663 Цивільного
кодексу України, продавець
зобов'язаний передати товар покупцеві
у строк, встановлений договором
купівлі-продажу, а якщо зміст договору
не дає змоги визначити цей строк, -
відповідно до положень статті 530
Цивільного кодексу України.
Відповідно до ст.530 Цивільного кодексу
України, якщо строк (термін) виконання
боржником обов'язку не встановлений
або визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.
Враховуючи, що між позивачем та
відповідачем був укладений договір у
спрощеній формі, не вбачається
можливим визначити строк поставки
Таким чином, суд вважає за необхідне в
даному випадку застосувати положення
ст.530 ЦК України, на підставі якої
зобов`язання щодо поставки продукції
виникає у Відповідача з моменту
пред`явлення Позивачем вимоги.
Матеріали справи містять претензії
позивача, у яких він просив відповідача
розірвати договірні відносини ТОВ
«Евроседіа» та ПП «Гнєдов», а також
перерахувати суму заборгованості на
його розрахунковий рахунок.
Проте, доказів звернення до
Відповідача з вимогою в порядку ст.530 ЦК
України щодо поставки товару на суму
Таким чином, суд дійшов висновку, що
Позивачем у розумінні ст.ст. 33-34 ГПК
України не доведено з допомогою
належних та допустимих доказів
виникнення у Відповідача обов'язку
повернення попередньої оплати, тобто
не доведено тих обставин, на які він
посилається як на підставу своїх вимог.
Враховуючи, що Позивачем не доведено
факту прострочення виконання
Відповідачем обов'язку з поставки
порушення зобов'язань, в позовних
вимогах про стягнення суми попередньої
За загальними правилами
господарського процесу, відповідно до
ст.33 Господарського процесуального
кодексу України, кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
Суд не приймає позицію Відповідача
щодо здійснення поставки товару на
суму попередньої оплати як доведену,
оскільки наявність в матеріалах справи
лише оригіналів факсокопій видаткових
накладних про отримання товару не може
однозначно свідчити про факт такої
Крім того, Позивач не визнає копії
товарних накладних наданих
Відповідачем, щодо переданого товару.
Слід зазначити, що з аналізу ст. 207 ЦК
України, правочин вважається таким, що
вчинений у письмовій формі, якщо воля
сторін виражена за допомогою
телетайпного, електронного або іншого
технічного засобу зв'язку. Правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами). Правочин,
який вчиняє юридична особа,
підписується особами, уповноваженими
на це її установчими документами,
довіреністю, законом або іншими актами
цивільного законодавства та
скріплюється печаткою. Використання
при укладанні правочинів
факсимільного відтворення підпису за
допомогою механічного або іншого
копіювання, електронно-числового
підпису або іншого аналога
власноручного підпису допускається у
випадках, встановлених законом, іншими
актами цивільного законодавства, або
за письмовою згодою сторін, у якій
міститься зразки відповідного аналога
їхніх власноручних підписів.
Таким чином, для того щоб печатка та
підпис на документі, що отримані
факсом, вважалися належними, у тому
числі могли вважатися офертою чи
акцептом достатньо домовленості про це
сторін. Проте, в матеріалах справи
відсутні докази домовленості сторін
про використання факсимільного
відтворення підпису чи печатки особи
при укладанні правочинів.
За змістом ч. 2 ст. 652 Цивільного кодексу
України договір може бути розірвано за
рішенням суду на вимогу однієї із
сторін у разі істотного порушення умов
договору другою стороною та в інших
випадках, встановлених договором або
законом.

Сукупний аналіз наведених норм дає
підстави для висновку, що спірний
договір може бути розірвано:

- за будь-яких обставин - у разі
наявності істотного порушення його
умов;

- незалежно від істотності
порушення - якщо це передбаченого
договором або законом.

Відповідно до частини 2 статті 19
Конституції органи державної (в тому
числі судової) влади, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Пунктом 2 статті 83 ГПК передбачено
право господарського суду щодо виходу
за межі позовних вимог (за наявності
передбачених цією нормою умов, і про це
є клопотання заінтересованої сторони),
але не зміни таких вимог на власний
розсуд. Суд не вправі змінювати предмет
позову, що згідно ст.22 ГПК України, як
вже зазначалося, є виключним правом
позивача, чи розглядати позовні вимоги,
які не були заявлені позивачем.

З огляду на вищевикладене, суд
відмовляє у задоволення позовних вимог
позивача в частині розірвання
договірних відносин між ДП «Євроседіа»
та ФОП «Гнєдов», оскільки позивачем не
було конкретизовано, а судом не
виявляється можливим ідентифікувати,
які саме договірні правовідносини з
відповідачем він бажає розірвати, з
огляду на укладання сторонами ряду
договорів у спрощений спосіб, згідно
ст. 181 ч. 1 Господарського кодексу
України.

Судові витрати відповідно до ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України підлягають віднесенню на
позивача.

Керуючись ст.ст. 42, 43, 33, 36, 43, 49, 77, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Дочірнього
підприємства «Євроседіа», м.Київ до
Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1,
м.Київ про розірвання договірних
відносин та стягнення 46033грн.00коп.-
відмовити.

У судовому засіданні 29.04.2014р. оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційного скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повний текст рішення складено та
підписано 05.05.2014р.

Суддя
Н.І. Ягічева