ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" квітня 2014 р.
Справа № 911/977/14

Господарський суд Київської області в
складі судді Скутельника П.Ф., при
секретарі Жилі Б.В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні
матеріали справи №911/977/14

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС",
ідентифікаційний код: 38039872,
місцезнаходження: 03187, м. Київ, вул.
Академіка Заболотного, 38, офіс 23,

до відповідача 1 - товариства з
обмеженою відповідальністю "ПК
ТРЕЙДСЕРВІСГРУП", ідентифікаційний
код: 38267861, місцезнаходження: 08633,
Київська обл., Васильківський р-н, с.
Мархалівка, вул. Комсомольська, 22,

та відповідача 2 - товариства з
обмеженою відповідальністю "-КВАДРО-",
ідентифікаційний код: 34210990,
місцезнаходження: 64107, Харківська обл.,
м. Первомайський, вул. Залізнична, буд.
76,

про стягнення заборгованості,

за участю представників сторін:

від позивача: Грищенко О.М., який діє на
підставі довіреності від 01.11.2013 року
б/н;

від відповідача 1: не з'явився;

від відповідача 2: не з'явився, -

Обставини справи:

товариство з обмеженою
відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС"
(далі за текстом: Позивач) звернулось до
господарського суду Київської області
з позовною заявою до товариства з
обмеженою відповідальністю "ПК
ТРЕЙДСЕРВІСГРУП" (далі за текстом:
Відповідач 1) та до товариства з
обмеженою відповідальністю "-КВАДРО-"
(далі за текстом: Відповідач 2), про
солідарне стягнення з Відповідача 1 та
Відповідача 2 на користь Позивача
заборгованості згідно угоди про заміну
кредитора у зобов'язані (відступлення
права вимоги в порядку ст. ст. 512-519 ЦК
України) від 25 січня 2013 року №25/01-19, за
договором купівлі-продажу товару на
умовах відстрочення платежу від 11
грудня 2007 року №11/12-Х2-07 та на підставі
договору поруки від 11 березня 2013 року
№11-03-2013-78 у вигляді пені у сумі 30 000,00
грн. (тридцять тисяч гривень 00 коп.) та
стягнення з Відповідача 2 на користь
Позивача пені у сумі 129 233,19 грн. (сто
двадцять дев'ять тисяч двісті тридцять
три гривні 19 коп.), трьох процентів
річних у сумі 31 024,36 грн. (тридцять одна
тисяча двадцять чотири гривні 36 коп.) та
інфляційних втрат у сумі 32 146,51 грн.
(тридцять дві тисячі сто сорок шість
гривень 51 коп.) згідно угоди про заміну
кредитора у зобов'язані (відступлення
права вимоги в порядку ст. ст. 512-519 ЦК
України) від 25 січня 2013 року №25/01-19 та
договору купівлі-продажу товару на
умовах відстрочення платежу від 11
грудня 2007 року №11/12-Х2-07.

Позовні вимоги Позивач обґрунтовує
тим, що у зв'язку з неналежним
виконанням Відповідачем 2 зобов'язань
за договором купівлі-продажу товару на
умовах відстрочення платежу від 11
грудня 2007 року №11/12-Х2-07 з повної оплати
поставленого товару, за Відповідачем 2
утворилась заборгованість у вигляді
пені у сумі 129 233,19 грн. (сто двадцять
дев'ять тисяч двісті тридцять три
гривні 19 коп..), трьох процентів річних у
сумі 31 024,36 грн. (тридцять одна тисяча
двадцять чотири гривні 36 коп.) та
інфляційних втрат у сумі 32 146,51 грн.
(тридцять дві тисячі сто сорок шість
гривень 51 коп.), та у зв'язку з
неналежним виконанням Відповідачем 1
зобов'язань за договором поруки
№11-03-2013-78 від 11 березня 2013 року за
Відповідачем 1 та Відповідачем 2
утворилась заборгованість у вигляді
пені у сумі 30 000,00 грн. (тридцять тисяч
гривень 00 коп.).

Ухвалою господарського суду Київської
області від 27.03.2014 року порушено
провадження у справі №911/977/14 та
призначено справу до розгляду на 28.04.2014
року.

08.04.2014 року через відділ діловодства
господарського суду Київської області
від Позивача надійшов супровідний лист
від 08.04.2014 року №08-13/04 (вх. №6427/14 від
08.04.2014 року) з доданими документами.

28.04.2014 року в судове засідання з'явився
Позивач, який виконав вимоги ухвали
суду від 27.03.2014 року, надав пояснення та
подав додаткові докази у справі, позов
підтримав та просив задовольнити.
Відповідач 1 та Відповідач 2 в судове
засідання не з'явились, про причини
нез'явлення суд не повідомили, хоча
були належним чином повідомлені про
час та місце розгляду справи, вимоги
ухвали суду від 27.03.2014 року не виконали,
витребувані судом докази не подали. У
зв'язку з цим, спір розглядався за
наявними у справі матеріалами, після
дослідження яких, суд видалився до
нарадчої кімнати для прийняття рішення
у справі, оголошення якого призначено
на 28.04.2014 року.

Відповідно до абз.абз. 1, 3 п. 3.9.1.
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції» від
26.12.2011 року за №18, особи, які беруть
участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце розгляду
судом справи у разі виконання останнім
вимог частини першої статті 64 та статті
87 ГПК. В разі якщо ухвалу про порушення
провадження у справі було надіслано за
належною адресою (тобто повідомленою
суду стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Разом з тим, як вбачається з наявного в
матеріалах справи рекомендованого
повідомлення про вручення поштового
відправлення, виплату поштового
переказу Р 01 1 (вх. №6366/14 від 09.04.2014
року), Відповідач 2 отримав ухвалу
господарського суду Київської області
від 27.03.2014 року про порушення
провадження у справі 04.04.2014 року.

Беручи до уваги викладене, а також те,
що Відповідачі 1, 2 належним чином
повідомлені про подання до суду позову,
дату та час розгляду справи, враховуючи
те, що кореспонденція суду направлена
на адресу Відповідачів 1, 2, враховуючи
наявність в матеріалах справи належних
доказів отримання Відповідачем 2
ухвали суду від 27.03.2014 року, суд дійшов
висновку, що Відповідачі 1, 2 були
належним чином повідомлені про час і
місце розгляду справи.

Оскільки Відповідачі 1, 2 про час і місце
судового засідання були повідомлені
належним чином, доказів, на які вони
посилалися б, як на підставу для
відмови в задоволенні позову, суду не
надали, то відповідно до ст. 75
Господарського процесуального кодексу
України, справа розглядається за
наявними в ній матеріалами.

Згідно ч. 2 ст. 82 Господарського
процесуального кодексу України,
рішення приймається господарським
судом за результатами оцінки доказів,
поданих сторонами та іншими учасниками
господарського процесу, а також
доказів, які були витребувані
господарським судом, у нарадчій
кімнаті.

Детально розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення Позивача,
з'ясувавши фактичні обставини, які
мають значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, дослідивши
подані докази, суд -

Встановив:

відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського
кодексу України, господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Згідно ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу
України, господарські договори
укладаються за правилами,
встановленими Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом, іншими
нормативно-правовими актами щодо
окремих видів договорів.

Абзацом 2 ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України встановлено, що до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 202 Цивільного
кодексу України, правочином є дія
особи, спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Правочини можуть бути
односторонніми та дво- чи
багатосторонніми (договори).

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу
України, зобов'язанням є
правововідношення, в якому одна
сторона (боржник) зобов'язана вчинити
на користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утримуватися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання має ґрунтуватися на
засадах добросовісності, розумності та
справедливості.

11.12.2007 року між товариством з обмеженою
відповідальністю "ТРИДЕНТА АГРО"
(продавець) та товариством з обмеженою
відповідальністю "-КВАДРО-" (покупець)
було укладено договір купівлі-продажу
товару на умовах відстрочення платежу
від 11.12.2007 року №11/12-Х2-07 (далі за
текстом: Договір).

Відповідно до п.п. 1.1., 1.2. Договору, цей
договір визначає умови купівлі-продажу
засобів захисту рослин на умовах
відстрочення платежу. Предметом
договору є товар, який належить
продавцю на момент укладення договору
або буде набутий продавцем у
майбутньому.

Пунктом 2.1. Договору визначено, що
асортимент товару, його кількість, ціна
визначаються у додатках та/або
накладних документах відпуску товару,
що є невід'ємною частиною цього
договору. У випадку розбіжності даних у
додатках щодо найменування, кількості
і ціни товару в порівнянні з даними у
відповідній видатковій накладній
перевагу має видаткова накладна.

Згідно п. 3.2. Договору, товар вважається
переданим покупцю з моменту підписання
видаткових накладних.

Договором у п.п. 5.1., 5.3. визначено, що
покупець здійснює оплату партії товару
за ціною, вказаною в додатках, та/або
видаткових накладних, що є невід'ємною
частиною цього договору. Оплата товару
проводиться наступним чином: 20% від
вартості товару оплачується покупцем
протягом трьох робочих днів з моменту
підписання даного договору; 80% від
вартості товару оплачується покупцем в
строк до 01.09.2008 року.

Згідно п. 8.2. Договору, за прострочення
виконання зобов'язання покупець
зобов'язаний сплатити на користь
продавця пеню в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ від вартості
неоплаченого Товару за кожен день
прострочення.

Відповідно до п. 8.3. Договору, сторони,
відповідно до ст. 259 ЦК України,
домовились про те, що строк позовної
давності щодо стягнення штрафних
санкцій збільшується до повного
виконання сторонами своїх зобов'язань
за даним договором. Крім цього, сторони,
відповідно до п. 6 ст. 232 ГК України,
домовились про те, що нарахування
штрафних санкцій за прострочення
виконання зобов'язань за даним
Договором, здійснюється без обмеження
строку.

Згідно п. 11.1. даного Договору, Договір
діє з моменту його підписання обома
сторонами до повного виконання
сторонами обов'язків по договору.

Стаття 525 Цивільного кодексу України
передбачає, що одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу
України, зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього кодексу, інших
актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). Зобов'язання, строк
(термін) виконання якого визначений
вказівкою на подію, яка неминуче має
настати, підлягає виконанню з
настанням цієї події.

Статтею 629 Цивільного кодексу України
визначено, що договір є обов'язковим до
виконання сторонами.

Цивільний кодекс України у ч.ч. 1, 2 ст. 712
передбачає, що за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 655 Цивільного
кодексу України, за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов`язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов`язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Позивач вказує, що у зв'язку із
неналежним, несвоєчасним та неповним
виконанням Відповідачем 2 взятого на
себе грошового зобов'язання щодо
оплати вартості отриманого товару
згідно Договору, 08 грудня 2008 року
товариство з обмеженою
відповідальністю „ТРИДЕНТА АГРО"
звернулося до господарського суду
Харківської області із позовною заявою
про стягнення з Відповідача 2 суми
заборгованості та штрафних санкцій за
період з 02.09.2008 року по 08.12.2008 року
згідно договору №11/12-Х2-07
купівлі-продажу товару на умовах
відстрочення платежу від 11 грудня 2007
року.

Як вбачається з рішення господарського
суду Харківської області від 19.02.2009
року у справі №07/339-08, господарським
судом Харківської області встановлено,
що товариство з обмеженою
відповідальністю „ТРИДЕНТА АГРО" у
період з 01.04.2008 року по 04.06.2008 року
поставило товариству з обмеженою
відповідальністю "-КВАДРО-" товар на
загальну суму 275413,75 грн., що
підтверджується видатковими
накладними № РН - ХР00074 від 01.04.08 р., №
РН-ХР00078 від 02.04.08 р., № РН-ХР00178 від 15.05.08
р., № РН-ХР00207 від 04.06.08 р. та
довіреностями НБИ № 455202 від 01.04.08 р., НБИ
№ 455204 від 02.04.08 р., НБИ № 455218 від 15.05.08 р.
та НБИ № 455230 від 04.06.08 р. Проте,
товариство з обмеженою
відповідальністю "-КВАДРО-" своє
зобов'язання з оплати поставленого
товариством з обмеженою
відповідальністю „ТРИДЕНТА АГРО"
товару виконало неналежним чином,
перерахувавши позивачу 28.03.2008 року 38913,00
грн., 01.04.2008 року 11000,00 грн. та 14.05.2008 року
6835,60 грн., а також 1028,00 грн. 06.06.2008 року, у
зв'язку з чим заборгованість
товариства з обмеженою
відповідальністю "-КВАДРО-" перед
товариством з обмеженою
відповідальністю „ТРИДЕНТА АГРО"
складає 217 637,15 грн.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 19 лютого 2009
року у справі №07/339-08 вирішено стягнути
з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Квадро" на користь
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Тридента Агро" 217637,15
грн. основного боргу, 14023,80 грн. пені, 3%
річних в сумі 1748,32 грн., 6134,52 грн.
інфляційних нарахувань, 32645,57 грн.
штрафу, 5500,00 грн. витрат на оплату
послуг адвоката, 2721, 89 грн. державного
мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно
- технічне забезпечення судового
процесу.

У зв'язку із подальшим неналежним,
несвоєчасним та неповним виконанням
Відповідачем 2 грошового зобов'язання
щодо оплати вартості отриманого товару
за Договором, товариство з обмеженою
відповідальністю „ТРИДЕНТА АГРО"
звернулося до господарського суду
Харківської області із позовною заявою
про стягнення з товариства з обмеженою
відповідальністю "-КВАДРО-" суми
штрафних санкцій за період з 09.12.2008 року
по 08.06.2010 року за договором
купівлі-продажу товару на умовах
відстрочення платежу від 11.12.2007 року
№11/12-Х2-07.

Як вбачається з рішення господарського
суду Харківської області від 13 липня 2010
року у справі №64/196-10, господарським
судом Харківської області встановлено,
що у додатку до Договору вказується на
наявність курсу долара США на день
підписання Договору та додатків до
нього - 5.05 грн./дол. США. Окрім цього, як
вказано в примітці до даного Додатку, в
тому випадку, якщо курс долара США на
день оплати вище, ніж курс долара США на
день підписання договору сторони, для
визначення суми, яка підлягає оплаті,
сторони використовують відповідну
формулу.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 13 липня 2010 року
у справі №64/196-10, позов товариства з
обмеженою відповідальністю „ТРИДЕНТА
АГРО" задоволено повністю; вирішено
стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Квадро" на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Тридента Агро"
37493,92грн. курсової різниці; 64855,84грн.
пені, 8960,70грн. - 3% річних; 39392,32грн.
інфляційних; 102,00грн. державного мита та
236,00грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу, 2000,00грн. витрат на
послуги адвоката.

Згідно ч. 2 ст. 35 Господарського
процесуального кодексу України, факти,
встановлені рішенням господарського
суду (іншого органу, який вирішує
господарські спори), за винятком
встановлених рішенням третейського
суду, під час розгляду однієї справи, не
доводяться знову при вирішенні інших
спорів, в яких беруть участь ті самі
сторони.

Таким чином, факт неналежного
виконання Відповідачем 2 зобов'язань за
Договором встановлений господарським
судом Харківської області в рішеннях
від 19 лютого 2009 року у справі №07/339-08 та
від 13 липня 2010 року у справі №64/196-10.

25 лютого 2011 року між товариством з
обмеженою відповідальністю „ТРИДЕНТА
АГРО" та фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_1 укладено Угоду про заміну
кредитора у зобов'язанні (відступлення
права вимоги в порядку ст. 512-519 ЦК
України) від 25.02.2011 року №ФОП-1-ТА.
Пунктами 1.1., 2.1. даної Угоди визначено,
що Первісний кредитор відступає Новому
кредитору право вимоги виконання
товариством з обмеженою
відповідальністю "КВАДРО" () зобов'язання щодо сплати розміру
штрафних санкцій (пені, 3%-річних,
інфляційних витрат), набутих Первісним
кредитором на підставі Договору
№11/12-Х2-07 купівлі-продажу товару на
умовах відстрочення платежу від 11
грудня 2007 року, у зв'язку із неналежним,
несвоєчасним та неповним виконанням
Боржником грошового зобов'язання
згідно договору №11/12-Х2-07
купівлі-продажу товару на умовах
відстрочення платежу від 11 грудня 2007
року щодо оплати вартості отриманого
товару, а Новий кредитор компенсує
вартість переданого зобов'язання
відповідно до умов даної Угоди.
Вартість зобов'язання, що
відступається за даною Угодою
становить 44 262,85 грн.

Пунктом 2.2. угоди про заміну кредитора у
зобов'язанні (відступлення права
вимоги в порядку ст. 512-519 ЦК України) від
25.02.2011 року №ФОП-1-ТА визначено, що
первісний кредитор повідомляє, а новий
кредитор погоджує те, що сума, вказана у
п. 2.1., що відступається згідно договору
№11/12-Х2-07 купівлі-продажу товару на
умовах відстрочення платежу від 11
грудня 2007 року, є загальною сумою
(розміром) штрафних санкцій (пені,
3%-річних, інфляційних витрат), котрі
нараховані ТОВ „ТРИДЕНТА АГРО"
відповідно до умов та норм чинного
законодавства України за період із
09.06.2010 року по 25.02.2011 року.

Згідно п. 4.1. угоди про заміну кредитора
у зобов'язанні (відступлення права
вимоги в порядку ст. 512-519 ЦК України) від
25.02.2011 року №ФОП-1-ТА, первісний
кредитор зобов'язаний передати новому
кредитору оригінали та/або копії
документів, що підтверджують права
вимоги виконання зобов'язання
боржником новому кредитору. Передача
оригіналів та/або копій документів
оформлюється актом приймання-передачі.

Згідно ч. 1 ст. 510 Цивільного кодексу
України, сторонами у зобов'язанні є
боржник і кредитор.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу
України визначено, що кредитор у
зобов'язанні може бути замінений іншою
особою внаслідок передання ним своїх
прав іншій особі за правочином
(відступлення права вимоги).

Відповідно до ч. 1 ст. 513 Цивільного
кодексу України, правочин щодо заміни
кредитора у зобов'язанні вчиняється у
такій самій формі, що і правочин, на
підставі якого виникло зобов'язання,
право вимоги за яким передається
новому кредиторові.

Згідно ст. 514 Цивільного кодексу
України, до нового кредитора
переходять права первісного кредитора
у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що
існували на момент переходу цих прав,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Цивільним кодексом України у ст. 516
визначено, що заміна кредитора у
зобов'язанні здійснюється без згоди
боржника, якщо інше не встановлено
договором або законом. Якщо боржник не
був письмово повідомлений про заміну
кредитора у зобов'язанні, новий
кредитор несе ризик настання
несприятливих для нього наслідків. У
цьому разі виконання боржником свого
обов'язку первісному кредиторові є
належним виконанням.

Судом встановлено, що 25.02.2011 року, на
виконання п. 4.1. угоди про заміну
кредитора у зобов'язанні (відступлення
права вимоги в порядку ст. 512-519 ЦК
України) від 25.02.2011 року №ФОП-1-ТА,
товариство з обмеженою
відповідальністю „ТРИДЕНТА АГРО"
передало, а фізична особа-підприємць
ОСОБА_1 прийняв документи, що
підтверджують права вимоги виконання
зобов'язання боржником новому
кредитору, що підтверджується актом
прийому-передачі документів від 25.02.2011
року б/н.

31.04.2011 року між товариством з обмеженою
відповідальністю „ТРИДЕНТА АГРО" та
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1
укладено додаткову угоду №1 від 31.03.2011
року до угоди про заміну кредитора у
зобов'язанні (відступлення права
вимоги в порядку ст. 512-519 ЦК України) від
25.02.2011 року №ФОП-1-ТА, згідно п. 1. якої,
сторони вирішили змінити пункти 1.2., 2.1.
Розділ І та Розділ ІІ угоди, а також
доповнити розділ ІІ угоди пунктом 2.4. та
викласти їх у наступній редакції,
зокрема: « 2.1. Вартість зобов'язання, що
відступається за даною Угодою
становить, проте не обмежується сумою у
розмірі 44 262,85 грн.».

24.10.2011 року, на виконання вимог ст. 516
Цивільного кодексу України,
товариством з обмеженою
відповідальністю „ТРИДЕНТА АГРО" на
адресу Відповідача 2 надіслано
оригінал повідомлення про заміну
кредитора у зобов'язанні, копію угоди
про заміну кредитора у зобов'язанні
(відступлення права вимоги в порядку
ст. 512-519 ЦК України) від 25.02.2011 року
№ФОП-1-ТА та копію акту
прийому-передачі документів від 25.02.2011
року, що підтверджується описом
вкладення у цінний лист від 24.10.2011 року
та фіскальним чеком від 24.10.2011 року №4882,
копії яких знаходяться в матеріалах
справи. Разом з тим, товариством з
обмеженою відповідальністю „ТРИДЕНТА
АГРО" на адресу Відповідача 2 надіслано
копію додаткової угоди №1 від 31.03.2011
року до угоди про заміну кредитора у
зобов'язанні (відступлення права
вимоги в порядку ст. 512-519 ЦК України) від
25.02.2011 року №ФОП-1-ТА, що
підтверджується описом вкладення у
цінний лист від 17.03.2014 року та
фіскальним чеком від 17.03.2014 року №0430.

Як вказує Позивач, у зв'язку із
подальшим неналежним, несвоєчасним та
неповним виконанням Відповідачем 2
взятого на себе грошового зобов'язання
щодо оплати вартості отриманого товару
згідно договору купівлі-продажу товару
на умовах відстрочення платежу від 11
грудня 2007 року №11/12-Х2-07 фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до
господарського суду Харківської
області із позовною заявою про
стягнення із Відповідача 2 суми
штрафних санкцій за період із 09.06.2010
року по 25.02.2011 року згідно договору
купівлі-продажу товару на умовах
відстрочення платежу від 11 грудня 2007
року №11/12-Х2-07.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 23 січня 2012 року
у справі №5023/9340/11, позов фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 задоволено
повністю; вирішено стягнути з
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Квадро" на користь
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 25022,31
грн. пені, 4658,85 грн. 3% річних та 14581,69
інфляційних, 442,62 грн. державного мита
та 236,00 грн. витрат за
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу. Вказана
заборгованість у вигляді пені у сумі
25022,31 грн., 3% річних у сумі 4658,85 грн. та
інфляційних у сумі 14581,69 грн. нарахована
за період з 09.06.2010 року по 25.02.2011 року.

25 січня 2013 року між фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 та
товариством з обмеженою
відповідальністю «Компанія
«НІКО-ТАЙС»» було укладено угоду про
заміну кредитора у зобов'язані
(відступлення права вимоги в порядку
ст. ст. 512-519 ЦК України) від 25.01.2013 року
№25/01-19, згідно п.п. 1.1., 2.1., 2.2. якої,
первісний кредитор відступає Новому
кредитору право вимоги виконання
Товариством з обмеженою
відповідальністю "-КВАДРО-" (), зобов'язання щодо сплати розміру
пені, 3%-річних, інфляційних витрат,
набутих Первісним кредитором на
підставі договору №11/12-Х2-07
купівлі-продажу товару на умовах
відстрочення платежу від 11 грудня 2007
року, у зв'язку із неналежним,
несвоєчасним та неповним виконанням
Відповідачем 2 грошового зобов'язання
згідно договору №11/12-Х2-07
купівлі-продажу товару на умовах
відстрочення платежу від 11 грудня 2007
року щодо виконання грошового
обов'язку. Вартість зобов'язання, що
відступається за даною Угодою
становить, проте не обмежується, сумою
у розмірі 200 000,00 грн. З моменту
укладення даної угоди, новий кредитор
наділяється всіма правами первісного
кредитора, що випливають із умов
договору №11/12-Х2-07 купівлі-продажу
товару на умовах відстрочення платежу
від 11 грудня 2007 року, по відношенню до
боржника щодо нарахування розміру
пені, 3%-річних, інфляційних витрат за
весь час прострочення, у зв'язку із
неналежним, несвоєчасним та неповним
виконанням боржником грошового
зобов'язання згідно договору №11/12-Х2-07
купівлі-продажу товару на умовах
відстрочення платежу від 11 грудня 2007
року.

Згідно п. 4.1. угоди про заміну кредитора
у зобов'язані (відступлення права
вимоги в порядку ст. ст. 512-519 ЦК України)
від 25.01.2013 року №25/01-19, первісний
кредитор зобов'язаний передати новому
кредитору оригінали та/або копії
документів, що підтверджують права
вимоги виконання зобов'язання
боржником новому кредитору. Передача
оригіналів та/або копій документів
оформлюється актом приймання-передачі.

Судом встановлено, що 25.01.2013 року, на
виконання п. 4.1. угоди про заміну
кредитора у зобов'язані (відступлення
права вимоги в порядку ст. ст. 512-519 ЦК
України) від 25.01.2013 року №25/01-19, фізична
особа-підприємць ОСОБА_1 передав, а
товариство з обмеженою
відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС"
прийняло документи, що підтверджують
права вимоги виконання зобов'язання
боржником новому кредитору, що
підтверджується актом
прийому-передачі документів від 25.01.2013
року б/н.

17.03.2014 року, на виконання вимог ст. 516
Цивільного кодексу України, фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 на адресу
Відповідача 2 надіслано оригінал
повідомлення про заміну кредитора у
зобов'язанні від 25.01.2013 року, копію
угоди про заміну кредитора у
зобов'язані (відступлення права вимоги
в порядку ст. ст. 512-519 ЦК України) від
25.01.2013 року №25/01-19 та копію акту
прийому-передачі документів від 25.01.2013
року, що підтверджується описом
вкладення у цінний лист від 17.03.2014 року
та фіскальним чеком від 17.03.2014 року №0437,
копії яких знаходяться в матеріалах
справи.

Таким чином, суд дійшов висновку, що
Позивач, у відповідності до положень
ст. 514 Цивільного кодексу України, набув
право вимоги щодо стягнення пені, трьох
процентів річних та інфляційних витрат
у зв'язку з неналежним виконанням
Відповідачем 2 грошового зобов'язання
за договором купівлі-продажу товару на
умовах відстрочення платежу від 11
грудня 2007 року №11/12-Х2-07.

Частиною 1 ст. 598 Цивільного кодексу
України визначено, що зобов'язання
припиняється частково або в повному
обсязі на підставах, встановлених
договором або законом.

Зокрема, ст. 599 Цивільного кодексу
України передбачає, що зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 625 Цивільного
кодексу України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Чинне законодавство не пов'язує
припинення зобов'язання з
постановленням судового рішення чи
відкриттям виконавчого провадження
щодо його примусового виконання, а
наявність судових актів про стягнення
заборгованості не припиняє грошових
зобов'язань боржника та не виключає
його відповідальності за порушення
строків розрахунків. Наявність
судового рішення про задоволення вимог
кредитора, яке не виконано боржником,
не припиняє зобов'язальних
правовідносин сторін вказаного
договору та не звільняє боржника від
відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання.

Аналогічної правової позиції
дотримується Верховний Суд України у
постанові від 23.01.2012 року у справі № 37/64.

Відповідно до ч. 1 ст. 111-28
Господарського процесуального кодексу
України, рішення Верховного Суду
України, прийняте за наслідками
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначену норму права, та для всіх
судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішеннями Верховного
Суду України.

Як вказує Позивач у позовній заяві,
Відповідач 2 не виконав належним чином
зобов'язання за Договором поставки
щодо сплати заборгованості за
Договором у вигляді основного боргу з
урахуванням курсової різниці, у зв'язку
з чим за Відповідачем 2 наявна
заборгованість у сумі 255 131,07 грн.

Як встановлено судом, ухвалою
господарського суду Київської області
від 27.03.2014 року суд зобов'язував
Відповідача 2 надати належні докази
виконання Відповідачем 2 зобов'язань за
договором купівлі-продажу товару на
умовах відстрочення платежу від 11.12.2007
року №11/12-Х2-07.

Дослідивши матеріали справи, судом
встановлено, що Відповідачем 2 не
надано суду належних доказів виконання
грошового зобов'язання за договором
купівлі-продажу товару на умовах
відстрочення платежу від 11 грудня 2007
року №11/12-Х2-07 зі сплати основного боргу
з урахуванням курсової різниці у сумі
255 131,07 грн.

Разом з тим судом встановлено, що 11.03.2013
року між товариством з обмеженою
відповідальністю «ПК ТРЕЙДСЕРВІСГРУП»
(поручитель) та товариством з обмеженою
відповідальністю «Компанія
«Ніко-Тайс» (кредитор) укладено договір
поруки від 11.03.2013 року №11-03-2013-78 (далі за
текстом: Договір поруки), згідно п. 1.1.
якого, у відповідності до цього
договору поручитель поручається перед
кредитором за виконання обов'язку
товариством з обмеженою
відповідальністю «-КВАДРО-» щодо
виконання грошового зобов'язання щодо
сплати розміру пені у зв'язку з
неналежним, несвоєчасним та неповним
виконанням боржником грошового
зобов'язання згідно договору
купівлі-продажу та угоди,
передбаченими ст. 2 цього договору.

Пунктом 2.1. Договору поруки визначено,
що під основним договором в цьому
договорі розуміють угоду про заміну
кредитора у зобов'язані (відступлення
права вимоги в порядку ст. ст. 512-519 ЦК
України) від 25.01.2013 року №25/01-19, укладену
на підставі договору №11/12-Х2-07
купівлі-продажу товару на умовах
відстрочення платежу від 11 грудня 2007
року.

Відповідно до п. 3.1. Договору поруки,
відповідальність поручителя перед
кредитором обмежується сплатою
розміру пені у розмірі 30 000,00 грн.

Договором поруки у п. 4.1. встановлено, що
у разі порушення (невиконання чи
неналежного виконання) боржником
обов'язку за основною угодою, кредитор
вправі звернутися із вимогою про
виконання як до боржника, так і до
поручителя, які несуть солідарну
відповідальність перед кредитором.

Згідно п. 6.1. Договору поруки, цей
договір набуває чинності з моменту
його підписання сторонами та його
скріплення печатками сторін і діє до
моменту припинення поруки.

Статтею 553 Цивільного кодексу України
визначено, що за договором поруки
поручитель поручається перед
кредитором боржника за виконання ним
свого обов'язку. Поручитель відповідає
перед кредитором за порушення
зобов'язання боржником. Порукою може
забезпечуватися виконання
зобов'язання частково або у повному
обсязі. Поручителем може бути одна
особа або кілька осіб.

Згідно ст. 554 Цивільного кодексу
України, у разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки. Особи,
які спільно дали поруку, відповідають
перед кредитором солідарно, якщо інше
не встановлено договором поруки.

Частиною першою ст. 555 Цивільного
кодексу України визначено, що у разі
одержання вимоги кредитора поручитель
зобов'язаний повідомити про це
боржника, а в разі пред'явлення до нього
позову - подати клопотання про
залучення боржника до участі у справі.

Відповідно до ст. 543 Цивільного кодексу
України, у разі солідарного обов'язку
боржників (солідарних боржників)
кредитор має право вимагати виконання
обов'язку частково або в повному обсязі
як від усіх боржників разом, так і від
будь-кого з них окремо. Кредитор, який
одержав виконання обов'язку не в
повному обсязі від одного із
солідарних боржників, має право
вимагати недоодержане від решти
солідарних боржників. Солідарні
боржники залишаються зобов'язаними
доти, доки їхній обов'язок не буде
виконаний у повному обсязі. Солідарний
боржник не має права висувати проти
вимоги кредитора заперечення, що
ґрунтуються на таких відносинах решти
солідарних боржників з кредитором, у
яких цей боржник не бере участі.
Виконання солідарного обов'язку у
повному обсязі одним із боржників
припиняє обов'язок решти солідарних
боржників перед кредитором.

Таким чином, Відповідач 1 та Відповідач
2 є солідарними боржниками щодо
виконання зобов'язання по сплаті пені
за несвоєчасне виконання Відповідачем
2 грошового зобов'язання за Договором в
межах 30 000,00 грн.

Судом встановлено, що 18.03.2013 року
Позивачем вручено директору
Відповідача 1 вимогу від 15.03.2013 року
№15-78/03, у якій Позивач просив в
триденний термін із моменту отримання
даної вимоги виконати взяті на себе
зобов'язання відповідно до договору
поруки від 11.03.2013 року №11-03-2013-78.

У відповіді на вимогу від 18.03.2013 року №78
Відповідач 1 гарантував, що
зобов'язання взяті на себе згідно
договору поруки від 11.03.2013 року
№11-03-2013-78 будуть виконані в строк до
31.08.2013 року.

Проте, як вказує Позивач, Відповідач 1
зобов'язання за Договором поруки не
виконав, грошові кошти не сплатив.

Як встановлено судом, ухвалою
господарського суду Київської області
від 27.03.2014 року суд зобов'язував
Відповідача 1 надати належні докази
виконання Відповідачем 1 зобов'язань за
договором поруки від 11.03.2013 року
№11-03-2013-78.

Проте, Відповідачем 1 не надано суду
належних доказів сплати Позивачу
заборгованості за Договором поруки у
вигляді пені у сумі 30 000,00 грн.

За прострочення виконання
Відповідачем 2 грошового зобов'язання
за Договором та невиконання
Відповідачем 1 зобов'язань за Договором
поруки, враховуючи те, що
відповідальність Відповідача 1 перед
Позивачем обмежена сплатою розміру
пені у сумі 30 000,00 грн. (п. 3.1. Договору
поруки), Позивач просить суд стягнути
солідарно з Відповідача 1 та
Відповідача 2 на користь Позивача пеню
у сумі 30 000,00 грн. (тридцять тисяч
гривень 00 коп.).

Поряд з цим, за прострочення виконання
Відповідачем 2 грошового зобов'язання
за Договором, Позивач просить суд
стягнути з Відповідача 2, пеню,
передбачену п. 8.2. Договору, за період з
26.02.2010 року по 21.03.2014 року у сумі 129 233,19
грн. (сто двадцять дев'ять тисяч двісті
тридцять три гривні 19 коп.).

Частиною 1 ст. 216 Господарського кодексу
України визначено, що учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

Згідно ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу
України, підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 230
Господарського кодексу України,
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського
кодексу України, штрафні санкції за
порушення грошових зобов'язань
встановлюються у відсотках, розмір
яких визначається обліковою ставкою
Національного банку України, за увесь
час користування чужими коштами, якщо
інший розмір відсотків не передбачено
законом або договором.

Частиною 3 ст. 549 Цивільного кодексу
України визначено, що пенею є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми несвоєчасно виконаного
грошового зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу
України, у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки.

Цивільний кодекс України у ч. 1 ст. 612
передбачає, що боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Закон України «Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань» від 10 січня 2002 року за N
2921-III у ст.ст. 1, 3 встановлює, що платники
грошових коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочку
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені, передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Господарським кодексом України у ч. 6
ст. 231 визначено, що нарахування
штрафних санкцій за прострочення
виконання зобов'язання, якщо інше не
встановлено законом або договором,
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано.

Як встановлено судом, п. 8.3. Договору
визначено, що сторони домовились про
те, що нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язань за
даним договором, здійснюється без
обмеження строку.

Таким чином, враховуючи те, що в
матеріалах справи відсутні докази
виконання Відповідачем 2 грошового
зобов'язання за Договором зі сплати
основного боргу з урахуванням курсової
різниці у сумі 255 131,07 грн., грошове
зобов'язання Відповідачем 2 за
Договором належним чином не виконано, у
зв'язку з чим Позивач має право на
нарахування штрафних санкцій за
Договором поставки понад строк
встановлений ч. 6 ст. 231 Господарського
кодексу України.

На підставі ст. 611 Цивільного кодексу
України, ст.ст. 230, 231 Господарського
кодексу України, ст.ст. 1, 3 Закону
України «Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань» та п. 8.2. Договору поставки,
Позивачем нараховано пеню за
несвоєчасне виконання грошового
зобов'язання за Договором у розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України у
загальній сумі 159 233,19 грн. за період з
26.02.2010 року по 21.03.2014 року.

Дослідженням правильності визначення
Позивачем суми пені судом встановлено
наступне.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 23 січня 2012 року
у справі №5023/9340/11 вирішено стягнути з
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Квадро" на користь
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1,
зокрема, 25022,31 грн. пені, яка нарахована
за період з 09.06.2010 року по 25.02.2011 року.

Отже, Позивачем заявлено до стягнення
пеню, нараховану за період, частина
якого, а саме з 26.02.2010 року по 25.02.2011 року,
вже була предметом судового розгляду
та наявне судове рішення про стягнення
пені, нарахованої за вказаний період.

Детально дослідивши розрахунок пені,
здійснений Позивачем, перевіривши
правильність вказаного розрахунку, суд
дійшов висновку, що вірним періодом
нарахування пені за прострочення
виконання Відповідачем 2 грошового
зобов'язання за Договором є період з
26.02.2011 року по 21.03.2014 року, а сума пені, що
підлягає стягненню складає 115 132,64 грн.

Доказів сплати Відповідачем 2 вказаної
суми пені та Відповідачем 1 пені у сумі
30 000,00 грн. перед Позивачем в
добровільному порядку не надано.

Таким чином, суд дійшов висновку про те,
що солідарно з Відповідача 1 та
Відповідача 2 підлягає стягненню на
користь Позивача пеня у сумі 30 000,00 грн.
(тридцять тисяч гривень 00 коп.), а також
з Відповідача 2 на користь Позивача
підлягає стягненню пеня у сумі 85 132,64
грн. (вісімдесят п'ять тисяч сто
тридцять дві гривні 64 коп.).

Поряд з цим, Позивач просить стягнути з
Відповідача 2 за прострочення
виконання Відповідачем 2 грошового
зобов'язання за договором
купівлі-продажу товару на умовах
відстрочення платежу від 11 грудня 2007
року №11/12-Х2-07 три проценти річних у
сумі 31 024,36 грн. за період з 26.02.2010 року по
21.03.2014 року. Розрахунок суми трьох
процентів річних знаходиться в
матеріалах справи.

Відповідно до абз.абз. 1-3 п. 7.1. постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України «Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» від 17.12.2013 року
№14, за відсутності інших підстав
припинення зобов'язання, передбачених
договором або законом, зобов'язання, в
тому числі й грошове, припиняється його
виконанням, проведеним належним чином
(стаття 599 ЦК України). Саме лише
прийняття господарським судом рішення
про задоволення вимог кредитора, якщо
таке рішення не виконано в
установленому законом порядку, не
припиняє зобов'язальних відносин
сторін і не звільняє боржника від
відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання та не позбавляє
кредитора права на отримання
передбачених частиною другою статті 625
ЦК України сум. Отже, якщо судове
рішення про стягнення з боржника
коштів фактично не виконано, кредитор
вправі вимагати стягнення з нього в
судовому порядку сум інфляційних
нарахувань та процентів річних аж до
повного виконання грошового
зобов'язання.

Як встановлено судом, рішенням
господарського суду Харківської
області від 23 січня 2012 року у справі
№5023/9340/11 вирішено стягнути з
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Квадро" на користь
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1,
зокрема, 4658,85 грн. 3% річних, які
нараховані за період з 09.06.2010 року по
25.02.2011 року.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу
України, боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу
України визначено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Перевіркою правильності визначення
Позивачем вищевказаної суми трьох
процентів річних, судом встановлено, що
сума трьох процентів річних,
нарахована за період з 26.02.2010 року по
25.02.2011 року, була предметом судового
розгляду та є рішення суду про
стягнення з Відповідача 2 суми трьох
процентів річних за вказаний період.
Таким чином, вірним періодом
нарахування трьох процентів річних за
прострочення виконання Відповідачем 2
грошового зобов'язання за Договором є
період з 26.02.2011 року по 21.03.2014 року, а
сума трьох процентів річних, що
підлягає стягненню з Відповідача 2
складає 23 486,04 грн. (двадцять три тисячі
чотириста вісімдесят шість гривень 04
коп.).

На час розгляду справи Відповідачем 2
не надано суду доказів сплати Позивачу
суми трьох процентів річних у розмірі 23
486,04 грн., нарахованих за період з 26.02.2011
року по 21.03.2014 року.

Поряд з цим, Позивач, за прострочення
виконання Відповідачем 2 грошового
зобов'язання за Договором, просить суд
стягнути з Відповідача 2 інфляційні
втрати у сумі 32 146,51 грн. за період з
26.02.2010 року по 21.03.2014 року. Розрахунок
суми інфляційних втрат знаходиться в
матеріалах справи.

Перевіркою правильності визначення
Позивачем вищевказаної суми
інфляційних втрат, судом встановлено
наступне.

Як зазначено судом, згідно ч. 2 ст. 625
Цивільного кодексу України, боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Згідно абз.абз. 2, 3 п. 2 Інформаційного
листа Вищого господарського суду
України «Про практику застосування
Вищим господарським судом України у
розгляді справ окремих норм
матеріального права» від 17.07.2012 року №
01-06/928/2012, сума боргу з урахуванням
індексу інфляції повинна
розраховуватися, виходячи з індексу
інфляції за кожний місяць (рік)
прострочення, незалежно від того, чи
був в якийсь період індекс інфляції
менше одиниці (тобто мала місце не
інфляція, а дефляція). При застосуванні
індексу інфляції слід мати на увазі, що
індекс розраховується не на кожну дату
місяця, а в середньому на місяць і
здійснюється шляхом множення суми
заборгованості на момент її виникнення
на сукупний індекс інфляції за період
прострочення платежу. При цьому сума
боргу, яка сплачується з 1 по 15 день
відповідного місяця, індексується з
врахуванням цього місяця, а якщо сума
боргу сплачується з 16 по 31 день місяця,
розрахунок починається з наступного
місяця. Аналогічно, якщо погашення
заборгованості здійснено з 1 по 15 день
відповідного місяця, інфляційні втрати
розраховуються без врахування цього
місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то
інфляційні втрати розраховуються з
врахуванням даного місяця.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 23 січня 2012 року
у справі №5023/9340/11 вирішено стягнути з
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Квадро" на користь
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1,
зокрема, 14581,69 інфляційних втрат, які
нараховані за період з 09.06.2010 року по
25.02.2011 року.

Судом встановлено, що сума інфляційних
втрат, нарахована за період з 26.02.2010
року по 25.02.2011 року, вже була предметом
судового розгляду та є рішення суду про
стягнення з Відповідача 2 суми
інфляційних втрат за вказаний період.
Таким чином, вірним періодом
нарахування інфляційних втрат за
прострочення виконання Відповідачем 2
грошового зобов'язання за Договором є
період з 26.02.2011 року по 21.03.2014 року, а
сума інфляційних втрат, що підлягає
стягненню з Відповідача 2 складає 15 307,86
грн. (п'ятнадцять тисяч триста сім
гривень 86 коп.). На час розгляду справи
Відповідачем 2 не надано суду доказів
сплати Позивачу суми інфляційних втрат
у розмірі 15 307,86 грн., нарахованих за
період з 26.02.2011 року по 21.03.2014 року.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що Позивач довів суду та Відповідачі 2
не спростували належними і допустимими
доказами те, що у Відповідачів 1, 2 перед
Позивачем наявна заборгованість за
договором купівлі-продажу товару на
умовах відстрочення платежу від 11
грудня 2007 року №11/12-Х2-07 та на підставі
договору поруки від 11 березня 2013 року
№11-03-2013-78 у вигляді пені у сумі 30 000,00
грн. (тридцять тисяч гривень 00 коп.),
нарахованої за період з 26.02.2011 року по
21.03.2014 року, та те, що у Відповідача 2
перед Позивачем наявна заборгованість
за договором купівлі-продажу товару на
умовах відстрочення платежу від 11
грудня 2007 року №11/12-Х2-07 у вигляді пені у
сумі 85 132,64 грн. (вісімдесят п'ять тисяч
сто тридцять дві гривні 64 коп.), трьох
процентів річних у сумі 23 486,04 грн.
(двадцять три тисячі чотириста
вісімдесят шість гривень 04 коп.) та
інфляційних втрат у сумі 15 307,86 грн.
(п'ятнадцять тисяч триста сім гривень 86
коп.), нарахованих за період з 26.02.2011
року по 21.03.2014 року.

За таких обставин суд приходить до
висновку, що вимоги Позивача про
солідарне стягнення з Відповідача 1 та
Відповідача 2 на користь Позивача
заборгованості згідно угоди про заміну
кредитора у зобов'язані (відступлення
права вимоги в порядку ст. ст. 512-519 ЦК
України) від 25 січня 2013 року №25/01-19, за
договором купівлі-продажу товару на
умовах відстрочення платежу від 11
грудня 2007 року №11/12-Х2-07 та на підставі
договору поруки від 11 березня 2013 року
№11-03-2013-78 у вигляді пені у сумі 30 000,00
грн. (тридцять тисяч гривень 00 коп.) та
стягнення з Відповідача 2 на користь
Позивача пені у сумі 129 233,19 грн. (сто
двадцять дев'ять тисяч двісті тридцять
три гривні 19 коп.), трьох процентів
річних у сумі 31 024,36 грн. (тридцять одна
тисяча двадцять чотири гривні 36 коп.),
та інфляційних втрат у сумі 32 146,51 грн.
(тридцять дві тисячі сто сорок шість
гривень 51 коп.), згідно угоди про заміну
кредитора у зобов'язані (відступлення
права вимоги в порядку ст. ст. 512-519 ЦК
України) від 25 січня 2013 року №25/01-19 та
договору купівлі-продажу товару на
умовах відстрочення платежу від 11
грудня 2007 року №11/12-Х2-07 підлягають
частковому задоволенню в частині
солідарного стягнення з Відповідача 1
та Відповідача 2 на користь Позивача
заборгованості у вигляді пені у сумі 30
000,00 грн. (тридцять тисяч гривень 00 коп.)
та стягнення з Відповідача 2 на користь
Позивача заборгованості у вигляді пені
у сумі 85 132,64 грн. (вісімдесят п'ять тисяч
сто тридцять дві гривні 64 коп.), трьох
процентів річних у сумі 23 486,04 грн.
(двадцять три тисячі чотириста
вісімдесят шість гривень 04 коп.) та
інфляційних втрат у сумі 15 307,86 грн.
(п'ятнадцять тисяч триста сім гривень 86
коп.).

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Господарський процесуальний кодекс
України у ч. 1 ст. 36 встановлює, що
письмовими доказами є документи і
матеріали, які містять дані про
обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку про те, що копії документів,
які знаходяться в матеріалах справи та
надавались суду Позивачем в якості
доказів, є належними та допустимими
письмовими доказами, які стосуються
предмету спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підстави
своїх вимог і заперечень.

Надані Позивачем докази не
спростовані, та не заперечувались
Відповідачами 1, 2 протягом розгляду
справи.

Разом з тим, Позивач просить солідарно
стягнути з Відповідача 1 та Відповідача
2 витрати пов'язані зі сплатою судового
збору.

Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, судовий збір покладається: у
спорах, що виникають при виконанні
договорів та з інших підстав, - на
сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, у зв'язку з
частковим задоволенням позовних вимог,
витрати по сплаті судового збору у сумі
3 079,17 грн. (три тисячі сімдесят дев'ять
гривень 17 коп.), відповідно до абз. 3 ч. 1
ст. 49 Господарського процесуального
кодексу України, покладаються судом
солідарно на Відповідачів.

Керуючись ст. 124 Конституції України,
ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов товариства з обмеженою
відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС"
до товариства з обмеженою
відповідальністю «ПК ТРЕЙДСЕРВІСГРУП»
та до товариства з обмеженою
відповідальністю "-КВАДРО-" про
стягнення заборгованості, -
задовольнити частково.

2. Стягнути солідарно з товариства
з обмеженою відповідальністю "ПК
ТРЕЙДСЕРВІСГРУП", ідентифікаційний
код: 38267861, місцезнаходження: 08633,
Київська обл., Васильківський р-н, с.
Мархалівка, вул. Комсомольська, 22, та
товариства з обмеженою
відповідальністю "-КВАДРО-",
ідентифікаційний код: 34210990,
місцезнаходження: 64107, Харківська обл.,
м. Первомайський, вул. Залізнична, буд.
76, на користь товариства з обмеженою
відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС",
ідентифікаційний код: 38039872,
місцезнаходження: 03187, м. Київ, вул.
Академіка Заболотного, 38, офіс 23,
заборгованість за договором
купівлі-продажу товару на умовах
відстрочення платежу від 11 грудня 2007
року №11/12-Х2-07 та на підставі договору
поруки від 11 березня 2013 року №11-03-2013-78 у
вигляді пені у сумі 30 000,00 грн. (тридцять
тисяч гривень 00 коп.) та судовий збір у
сумі 3 079,17 грн. (три тисячі сімдесят
дев'ять гривень 17 коп.).

3. Стягнути з товариства з
обмеженою відповідальністю "-КВАДРО-",
ідентифікаційний код: 34210990,
місцезнаходження: 64107, Харківська обл.,
м. Первомайський, вул. Залізнична, буд.
76, на користь товариства з обмеженою
відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС",
ідентифікаційний код: 38039872,
місцезнаходження: 03187, м. Київ, вул.
Академіка Заболотного, 38, офіс 23,
заборгованість за договором
купівлі-продажу товару на умовах
відстрочення платежу від 11 грудня 2007
року №11/12-Х2-07 згідно угоди про заміну
кредитора у зобов'язані (відступлення
права вимоги в порядку ст. ст. 512-519 ЦК
України) від 25 січня 2013 року №25/01-19 у
вигляді пені у сумі 85 132,64 грн.
(вісімдесят п'ять тисяч сто тридцять
дві гривні 64 коп.), трьох процентів
річних у сумі 23 486,04 грн. (двадцять три
тисячі чотириста вісімдесят шість
гривень 04 коп.) та інфляційних втрат у
сумі 15 307,86 грн. (п'ятнадцять тисяч
триста сім гривень 86 коп.).

4. В іншій частині позову
відмовити.

5. Видати накази після набрання
рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
десятиденного строку з дня його
належного оформлення та підписання і
може бути оскаржено в апеляційному
порядку.

Суддя
Скутельник П.Ф.

Повний текст рішення складено та
підписано 05 травня 2014 року