ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.05.2014
Справа № 905/1419/14

Господарський суд Донецької області у
складі: судді Фурсової
С.М.,

при секретарі судового засідання
Степанян К.Р.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні господарського
суду справу за позовом приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «ЮНІВЕС» (03680, місто Київ,
вулиця Червоноармійська, будинок № 72;
)

до приватного акціонерного товариства
«Українська акціонерна страхова
компанія «АСКА» (83052, місто Донецьк,
проспект Ілліча, будинок № 100; )

про відшкодування шкоди в
порядку регресу, -

за участю представників:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

С У Т Ь С П О Р У :

Приватне акціонерне товариство
«Страхова компанія «ЮНІВЕС»
звернулося до господарського суду
Донецької області з позовом, в якому
просить стягнути з приватного
акціонерного товариства «Українська
акціонерна страхова компанія «АСКА» на
відшкодування шкоди в порядку регресу 6
906,02 гривень.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
приватним акціонерним товариством
«Страхова компанія «ЮНІВЕС» на
підставі договору добровільного
страхування наземного транспорту №
097-а/13/зп від 26 березня 2013 року внаслідок
настання страхової події -
дорожньо-транспортної пригоди
виплачено страхове відшкодування на
рахунок СТО, де здійснювався ремонт
застрахованого автомобіля марки
«Mitsubishi ASX 1.8 AT Intense», державний номерний
знак НОМЕР_1, а тому позивачем
відповідно до положень статті 27 Закону
України «Про страхування» та статей 993,
1191 Цивільного кодексу України отримано
право зворотної вимоги до особи,
відповідальної за завдану шкоду.
Оскільки цивільна відповідальність
власника транспортного засобу -
автомобіля марки «Daewoo Lanos», державний
номерний знак НОМЕР_2, водій якого
винний у скоєнні дорожньо-транспортної
пригоди була застрахована приватним
акціонерним товариством «Українська
акціонерна страхова компанія «АСКА»
позивачем направлено останньому заяву
на виплату страхового відшкодування в
порядку регресу. Враховуючи, що
відповідачем не відшкодовано заявлену
суму збитку, позивач просить стягнути з
відповідача 6 906,02 гривень в судовому
порядку.

Нормативно свої вимоги позивач
обґрунтовує статтею 27 Закону України
«Про страхування», статтями 528, 993, 1191
Цивільного кодексу України.

Ухвалою господарського суду Донецької
області від 11 березня 2014 року позовна
заява прийнята до розгляду, порушено
провадження у справі та її призначено
до розгляду у судовому засіданні на 20
березня 2014 року.

Розгляд справи відкладався за
правилами статті 77 Господарського
процесуального кодексу України (далі
по тексту - ГПК України).

Відповідач надав відзив на позовну
заяву, в якому просить врахувати
викладену ним позицію та відмовити у
задоволенні позовних вимог.
Заперечуючи проти задоволення позову
відповідач зазначає, що позивачем не
надано:

- постанови суду про притягнення
до адміністративної відповідальності,
яка підтверджує вину водія автомобіля
марки «Daewoo Lanos», державний номерний
знак НОМЕР_2;

- доказів набрання чинності
договором добровільного страхування
наземного транспорту № 097-а/13/зп від 26
березня 2013 року;

- доказів погодження з потерпілим
права на отримання страхового
відшкодування;

- доказів правомірності виплати
страхового відшкодування на підставі
рахунку ПП ОСОБА_1 (а.с. 49-51).

Сторони явку уповноважених
представників у судове засідання не
забезпечили, про час і місце розгляду
справи повідомлені своєчасно та
належним чином.

У випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору (пункт 3.9.2
постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 26
грудня 2011 року № 18 «Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції»).

Розглянувши подані документи,
дослідивши матеріали справи,
господарський суд -

В С Т А Н О В И В :

За договором добровільного
страхування наземного транспорту №
097-а/13/зп від 26 березня 2013 року
(далі по тексту - Договір), укладеним між
приватним акціонерним товариством
«Страхова компанія «ЮНІВЕС» (далі по
тексту - страховик або позивач) та
ОСОБА_2 (далі по тексту - страхувальник
або вигодонабувач), позивачем
застраховано майнові інтереси
страхувальника, що не суперечать
закону і пов'язані з володінням,
користуванням та розпорядженням
майном - автомобілем марки «Mitsubishi ASX 1.8 AT
Intense» (далі по тексту - «Мітцубіші» або
застрахований/ забезпечений
автомобіль), державний номерний знак
НОМЕР_1, від страхових ризиків, зокрема,
збитків внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 17-20).

Період страхування визначено з 27
березня 2013 року по 26 березня 2014 року.
Розмір частини страхового платежу
складає 8 815,62 гривень (пункти 1.15.2, 1.15.4
Договору).

Пунктом 1.16.1 Договору передбачено, що
він (договір) укладається строком на
1 рік та діє в межах періодів
страхування, зазначених в пункті 1.15.4.
Договір набуває чинності на
відповідний період страхування, з
урахуванням умов пункту 1.16.2 Договору, з
00.00 годин за київським часом дня
наступного за днем надходження на
поточний рахунок страховика частини
страхового платежу за відповідний
період страхування у повному розмірі,
але не раніше дати, визначеної в пункті
1.15.4 Договору як дати початку дії такого
періоду страхування та закінчує свою
дію, з урахуванням умов пункту 8.4
Договору, о 24.00 годині за київським
часом дня, визначеного в пункті 1.15.4
Договору як дата закінчення такого
періоду страхування.

Страховий платіж (страхову премію) за
Договором на користь страховика
(позивача) страхувальник здійснив 27
березня 2013 року, що свідчить про
набрання чинності Договором до
настання дорожньо-транспортної
пригоди (а.с. 76).

З матеріалів справи вбачається, що 29
серпня 2013 року о 14 год. 00 хв. на вулиці
Запорізьке шосе у місті
Дніпропетровську сталася
дорожньо-транспортна пригода за участю
автомобіля марки «ДЕУ», державний
номерний знак НОМЕР_2, під керуванням
ОСОБА_3 та автомобіля марки
«Мітцубіші», державний номерний знак
НОМЕР_1, під керуванням
ОСОБА_2.

Внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди автомобіль марки «Мітцубіші»,
державний номерний знак НОМЕР_1 отримав
певні механічні пошкодження, що
підтверджується довідкою Сектору
оформлення матеріалів ДТП дізнання та
розшуку транспортних засобів, що
зникли з місця ДТП Відділу ДАІ ДМУ
ГУМВС України в Дніпропетровській
області (а.с. 40).

З довідки Відділу ДАІ ДМУ ГУМВС України
про дорожньо-транспортну пригоду
№ 9256638 від 04 жовтня 2013 року вбачається,
що дорожньо-транспортна пригода
сталася в результаті порушення водієм
ОСОБА_3 вимог пункту 13.1 Правил
дорожнього руху України, за скоєння
якої складено протокол про
адміністративне правопорушення серії
АВ2 № 653535 за статтею 124 КУпАП. Матеріали
дорожньо-транспортної пригоди
направлено до Бабушкінського
районного суду міста Дніпропетровська
(а.с. 41).

30 серпня 2013 року на адресу позивача
надійшли повідомлення ОСОБА_2 про
настання події, що має ознаки
страхового випадку та заява на виплату
страхового відшкодування (а.с. 37-38).

Статтею 25 Закону України «Про
страхування» передбачено, що
здійснення страхових виплат і виплата
страхового відшкодування проводиться
страховиком згідно з договором
страхування на підставі заяви
страхувальника (його правонаступника
або третіх осіб, визначених умовами
страхування) і страхового акта
(аварійного сертифіката), який
складається страховиком або
уповноваженою ним особою (аварійним
комісаром) у формі, що визначається
страховиком.

За страховим випадком -
дорожньо-транспортною пригодою, що
сталася 29 серпня 2013 року
за участю застрахованого автомобіля,
згідно складеного страхового акту №
А-1135/ЗП від 24 вересня 2013 року по
Договору визначено суму страхового
відшкодування у розмірі 6 906,02 гривень,
виплата якої підтверджується
платіжним дорученням № 1284 від 24
вересня 2013 року (зворотний бік аркушів
35, 41).

Загальний розмір матеріального збитку,
завданого власнику автомобіля марки
«Мітцубіші», державний номерний знак
НОМЕР_1 в результаті його пошкодження
при дорожньо-транспортній пригоді,
визначено згідно виставленого рахунку
ремонтної організації № 81 від 05
вересня 2013 року (а.с. 34).

Під час вирішення господарського спору
встановлено, що цивільно-правова
відповідальність власника автомобіля
марки «ДЕУ», державний номерний знак
НОМЕР_2, яким спричинено
спірну дорожньо-транспортну пригоду, в
частині заподіяння шкоди третім
особам, застрахована приватним
акціонерним товариством «Українська
акціонерна страхова компанія «АСКА»,
про що свідчать договір (поліс)
обов'язкового страхування цивільної
відповідальності серії АВ/4398666,
інформація з єдиної централізованої
бази даних МТСБУ (а.с. 52, 85).

Договором обов'язкового страхування
цивільної відповідальності (полісом
серії АВ/4398666) передбачено,
що ліміт відповідальності відповідача
за шкоду, заподіяну майну, становить 50
000,00 гривень, франшиза - 0,00 гривень;
строк його дії з 00 год. 00
хв. 11 грудня 2012 року до 10 грудня 2013 року
включно.

За таких обставин, на вказаний
страховий випадок в часовому вимірі
поширюється дія чинного на той час
полісу серії АВ/4398666. Тобто
дорожньо-транспортна пригода, що
сталася 29 серпня 2013 року, є страховим
випадком в рамках виконання згаданого
полісу.

Відповідно до частини другої статті 1187
Цивільного кодексу України (далі по
тексту - ЦК України) шкода, завдана
джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Згідно з пунктом 1 частини першої
статті 1188 ЦК України шкода, завдана
внаслідок взаємодії кількох джерел
підвищеної небезпеки, відшкодовується
на загальних підставах, а саме: шкода,
завдана одній особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою.

Отже, у випадку заподіяння шкоди
внаслідок взаємодії кількох джерел
підвищеної небезпеки, питання про її
відшкодування вирішується за
принципом вини.

Господарським судом Донецької області
двічі направлявся запит до
Бабушкінського районного суду міста
Дніпропетровська з проханням надати
засвідчені копії матеріалів справи про
адміністративне правопорушення
стосовно ОСОБА_3 за фактом скоєння
дорожньо-транспортної пригоди, що
сталася 29 серпня 2013 року (а.с. 1, 88-89).

При цьому, відповіді від
Бабушкінського районного суду міста
Дніпропетровська на адресу
господарського суду Донецької області
не прослідувало та витребуваних копій
матеріалів справи не надійшло.

Оскільки положеннями статті 69 ГПК
України передбачено, що спір має бути
вирішено у строк не більше двох місяців
від дня одержання позовної заяви,
господарський суд наголошує про
неможливість подальшого відкладання
розгляду справи, оскільки 05
травня 2014 року є останній день
вирішення даного спору, а клопотань про
його продовження від сторін не
надходило.

У пункті 4 роз'яснень Вищого
арбітражного суду України від 01 квітня
1994 року № 02-5/215 «Про деякі питання
практики вирішення спорів, пов'язаних з
відшкодуванням шкоди» зазначається,
що преюдиціальне значення для
господарського суду мають вирок суду з
кримінальної справи щодо певних подій
та ким вони вчинені або рішення суду з
цивільної справи щодо фактів, які
встановлені судом. Рішення
господарського суду не може
обґрунтовуватись тільки довідкою ДАІ
або постановою про відмову у порушенні
кримінальної справи.

Цивільним кодексом України
встановлено, що цивільно-правова
відповідальність виникає лише за
наявності вини особи. Цивільні права та
обов'язки можуть виникати з рішення
суду (пункт 5 статті 11 ЦК України).

Відповідно до статті 7 КУпАП ніхто не
може бути підданий заходу впливу в
зв'язку з адміністративним
правопорушенням інакше як на підставах
і в порядку, встановлених законом
(презумпція невинуватості).
Застосування уповноваженими на те
органами і посадовими особами заходів
адміністративного впливу проводиться
в межах їх компетенції, у точній
відповідності з законом.

Статтею 62 Конституції України
закріплено принцип презумпції
невинуватості: «особа вважається
невинуватою у вчиненні злочину і не
може бути піддана кримінальному
покаранню, доки її вину не буде
доведено в законному порядку і
встановлено обвинувальним вироком
суду». Загалом нормативне
опосередкування презумпції
невинуватості при розгляді справ про
адміністративні правопорушення має
фрагментарний характер - особа
вважається невинуватою у вчиненні
адміністративного правопорушення,
доки її вина не буде доведена у
передбаченому законом порядку і
зафіксована постановою, що набрала
законної сили.

Справи про адміністративні
правопорушення розглядаються, зокрема,
районними, районними у місті, міськими
чи міськрайонними судами (суддями), а у
випадках, передбачених цим Кодексом,
місцевими адміністративними та
господарськими судами, апеляційними
судами, вищими спеціалізованими судами
та Верховним Судом України (пункт 4
частини першої статті 213 КУпАП).

Згідно зі статтею 221 КУпАП встановлення
вини особи у скоєнні такого
адміністративного правопорушення, як
порушення правил дорожнього руху, що
спричинило пошкодження транспортних
засобів, вантажу, автомобільних доріг,
вулиць, залізничних переїздів,
дорожніх споруд чи іншого майна (стаття
124 КУпАП), має здійснюватися місцевим
районним судом загальної юрисдикції,
оскільки відповідно до статті 12 ГПК
України вирішення таких питань не
віднесено до підвідомчості
господарських судів.

Частиною другою статті 19 Конституції
України встановлено, що органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Позивач вважає, що вина ОСОБА_3 у
скоєнні спірної дорожньо-транспортній
пригоді, факт пошкодження автомобіля
«Мітцубіші», державний номерний знак
НОМЕР_1 та наявність складу
адміністративного правопорушення за
статтею 124 КУпАП, підтверджуються
довідкою Відділу ДАІ ДМУ ГУМВС України
про дорожньо-транспортну пригоду №
9256638 від 04 жовтня 2013 року та складеним
протоколом про адміністративне
правопорушення серії АВ2 № 653535.

Постанова компетентного суду про
визнання вказаної особи винною у
скоєнні спірної дорожньо-транспортної
пригоди за участю забезпеченого
автомобіля в матеріалах справи
відсутня.

Відповідно до частини другої статті 34
ГПК України, обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

При вирішенні спорів, пов'язаних з
відшкодуванням шкоди, рішення
господарського суду не може
обґрунтовуватися тільки довідкою ДАІ
та протоколом про адміністративне
правопорушення, оскільки даними
документами не встановлюється факт
протиправності поведінки певної особи;
виходячи з вимог КУпАП лише рішення
районних, районних у місті, міських чи
міськрайонних судів, прийняті за
результатом розгляду справ про
адміністративні правопорушення,
можуть свідчити про наявність у діях
особи складу правопорушення та її вини
у скоєнні дорожньо-транспортної
пригоди.

При цьому, доведення належними
засобами доказування певних обставин
по справі, ГПК України покладається
саме на особу, яка на ці обставини
посилається (постанова Вищого
господарського суд України від 02
квітня 2012 року у справі №
30/5009/2733/11).

Однак, з матеріалів справи не
вбачається, господарським судом не
встановлено та позивачем не надано
належних доказів встановлення вини
ОСОБА_3 у скоєнні дорожньо-транспортної
пригоди (вирок суду в кримінальній
справі, постанова суду у справі про
адміністративне правопорушення, якою
водія було б притягнуто до
адміністративної відповідальності за
правопорушення, передбачене статтею
124 КУпАП) у зв'язку з чим ОСОБА_3 не є в
розумінні статті 1188 ЦК України винною
особою, право регресної вимоги до якої
перейшло до страховика (позивача), який
виплатив страхове відшкодування
власнику пошкодженого автомобіля
марки «Мітцубіші», державний номерний
знак НОМЕР_1.

За недоведеності належними та
допустимими доказами протиправної
поведінки і вини водія ОСОБА_3 у скоєнні
адміністративного правопорушення за
статтею 124 КУпАП, що спричинило
пошкодження транспортних засобів,
господарський суд не вбачає можливим
встановити вину даної особи,
протиправності її поведінки,
причинного зв'язку між шкодою та
протиправною поведінкою, що
унеможливлює застосування деліктної
відповідальності.

Аналогічної правової позиції
дотримується Вищий господарський суд
України у постанові від 12 листопада 2012
року у справі № 10/5005/4725/2012.

Відповідно до пунктів 2-4 частини другої
статті 129 Конституції України, статей
4-2, 4-3, 33 ГПК України, основними
засадами судочинства є рівність усіх
учасників судового процесу перед
законом та судом. Судочинство у
господарських судах здійснюється на
засадах змагальності сторін та свободі
в наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Рішення приймаються за результатами
обговорення усіх обставин справи
(стаття 4-7 ГПК України).

Принцип об'єктивної істини, тобто
відповідності висновків, викладених у
судовому акті, дійсним обставинам
справи реалізується також положеннями
статті 43 ГПК України, згідно з якою
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Рішення господарського суду має
ґрунтуватись на повному з'ясуванні
такого: чи мали місце обставини, на які
посилаються особи, що беруть участь у
процесі, та якими доказами вони
підтверджуються; чи не виявлено у
процесі розгляду справи інших
фактичних обставин, що мають суттєве
значення для правильного вирішення
спору, і доказів на підтвердження цих
обставин; яка правова кваліфікація
відносин сторін, виходячи з фактів,
установлених у процесі розгляду
справи, та яка правова норма підлягає
застосуванню для вирішення спору
(пункт 2 постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 23
березня 2012 № 6 «Про судове рішення»).

За наведених обставин, господарський
суд дійшов висновку, що позов про
відшкодування шкоди в порядку регресу
не підлягає задоволенню.

Судові витрати покладаються на
позивача відповідно до положень статті
49 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 49, 82, 84, 85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд -

В И Р I Ш И В :

У задоволенні позову відмовити
повністю.

Рішення господарського суду може бути
оскаржене через господарський суд
Донецької області до Донецького
апеляційного господарського суду
протягом десяти днів з дня складення
повного рішення. Рішення
господарського суду набирає законної
сили після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
господарським судом.

Повне рішення складено 06 травня
2014 року.

Суддя
С.М.
Фурсова