м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «КС-Київ»
до Публічного акціонерного
товариства «Трест «Київміськбуд-2»
про стягнення 600 000, 00 грн.
та за позовом третьої особи, яка
заявляє самостійні вимоги на предмет
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Ісма-Груп»
до Публічного акціонерного
товариства «Трест «Київміськбуд-2»
про стягнення 630 000, 00 грн.
Головуючий суддя Ломака В.С.
Судді Васильченко Т.В.
Представники учасників судового
від позивача: не з'явився;
від відповідача: Мазепа Н.М. за
довіреністю № 0207 від 17.02.2014 р.;
від третьої особи: Попович Д.Є. -
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Товариство з обмеженою
відповідальністю «КС-Київ» (далі -
позивач) звернулось до господарського
суду міста Києва з позовом до
Публічного акціонерного товариства
«Трест «Київміськбуд-2» (далі -
відповідач) про стягнення 600 000, 00 грн.
збитків. Крім того, позивач просить суд
покласти на відповідача понесені
позивачем судові витрати, пов'язані зі
сплатою судового збору у розмірі 12 000,
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач
вказує на те, що відповідно до
укладеного між сторонами Договору
купівлі-продажу будівель від 07.12.2004 р.,
відповідач зобов'язався передати
позивачу нежитлові будівлі загальною
площею 725, 6 кв.м., що розташовані в
м. Києві по вул. Борщагівська, 100, а
позивач оплатити таке нерухоме майно
за ціною в 600 000, 00 грн. 23.12.2004 р. між
сторонами було підписано акт
прийому-передачі зазначених
нежитлових будівель. При цьому, як
зазначає позивач, він на виконання умов
Договору перерахував відповідачу 600
000, 00 грн. на підставі платіжних
доручень № 246 від 10.12.2004 р. на суму 100 000, 00
грн., № 247 від 10.12.2004 р. на суму 100 000, 00
грн., № 255 від 17.12.2004 р. на суму 100 000, 00
грн., № 256 від 20.12.2004 р. на суму
100 000, 00 грн., № 257 від 22.12.2004 р. на суму 200
000, 00 грн. Відповідно до п. 1.5. Договору
відповідач підтверджував, що на момент
укладення цього договору нерухоме
майно не перебуває під арештом чи
забороною, у податковій заставі не
перебуває. Однак, як зазначає позивач, в
подальшому постановою Київського
апеляційного господарського суду від
31.08.2010 р. у справі № 36/310-16/257-4/437 було
визнано самочинним будівництвом
нежитлові будівлі, які розташовані за
адресою: м. Київ, вул. Борщагівська, 100;
зобов'язано звільнити самовільно
зайняту земельну ділянку та привести
її в придатний стан шляхом знесення
будівель, які на ній знаходяться.
Вказане рішення було залишене без змін
судом касаційної інстанції, як
зазначає позивач, з посиланням на те, що
жодна зі сторін, яка вважала себе
власником відповідних об'єктів
нерухомості, не набула права власності
на них саме як не об'єкти нерухомості.
14.10.2011 р. нежитлові будівлі по вул.
Борщагівська, 100 було знесено.
Враховуючи зазначене, позивач вирішив
звернутись з даним позовом до суду з
метою захисту власних прав та законних
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 04.09.2013 р. порушено провадження
призначено на 15.10.2013 р.
14.10.2013 р. через відділ діловодства
господарського суду міста Києва від
позивача надійшло клопотання про
відкладення розгляду справи,
мотивоване необхідністю додаткового
часу для надання доказів у справі, а
також тим, що наразі у провадженні
Третейського суду саморегулівної
організації «Професійна асоціація
реєстраторів і допезитаріїв»
перебуває справа за позовом останнього
власника спірного нерухомого майна -
ТОВ «Ісма-Груп» до ТОВ «КС-Київ» про
стягнення 630 000, 00 грн., без вирішення
якої, на думку позивача, даний спір
такої не може бути вирішено.
Розпорядженням в.о. Голови
господарського суду міста Києва від
15.10.2013 р., у зв'язку з перебуванням судді
Ломаки В.С. у відрядженні, справу №
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 15.10.2013 р. суддею Пригуновою
свого провадження та призначено її до
розгляду на 12.11.2013 р.
15.10.2013 р. через відділ діловодства
господарського суду міста Києва від
відповідача надійшов відзив на позовну
заяву, в якому він проти позову
заперечує, вказуючи на те, що будь-яких
доказів понесення позивачем збитків у
розмірі 600 000, 00 грн., пов'язаних з
порушенням відповідачем своїх
зобов'язань за Договором
купівлі-продажу від 07.12.2004 р., не надано.
24.10.2013 р. через відділ діловодства
господарського суду міста Києва від
позивача надійшли додаткові документи
у справі.
Розпорядженням Голови господарського
суду міста Києва від 28.10.2013 р. справу
судді Ломаці В.С., у зв'язку з її
поверненням з відрядження.
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 28.10.2013 р. суддею Ломакою В.С.
провадження та призначено її до
розгляду на 12.11.2013 р.
12.11.2013 р. через відділ діловодства
господарського суду міста Києва від
ТОВ «Ісма-Груп» надійшло клопотання
про залучення вказаного товариства в
якості другого позивача у справі,
мотивоване тим, що на момент знесення
спірних нежитлових будівель їх
власником було ТОВ "Ісма-Груп", у зв'язку
з чим саме йому, на думку останнього,
було завдано збитків внаслідок
знесення відповідних будівель.
Також, 12.11.2013 р. через відділ
діловодства господарського суду міста
Києва від відповідача надійшли
додаткові документи у справі.
У судовому засіданні 12.11.2013 р. судом в
порядку ст. 77 ГПК України було
оголошено перерву до 03.12.2013 р. При цьому,
розгляд клопотання ТОВ «Ісма-Груп»
відкладено до встановлення фактичних
обставин справи.
03.12.2013 р. через відділ діловодства
господарського суду міста Києва від
ТОВ «Ісма-Груп» (далі - третя особа),
надійшла позовна заява, відповідно до
якої воно просить суд залучити його до
якості третьої особи, яка заявляє
самостійні вимоги на предмет спору та
стягнути з відповідача збитки, завдані
внаслідок знесення нежитлових
будівель по вул. Борщагівська, 100 в
розмірі 630 000, 00 грн., а також понесені
третьою особою судові витрати зі
сплати судового збору в сумі 12 600, 00 грн.
При цьому, у вказаній позовній заяві
також викладено клопотання про
витребування з архіву господарського
суду міста Києва справи № 30/164 та
залишення позовної заяви ТОВ «КС-Київ»
без розгляду з огляду на відсутність
предмету спору відносно вказаного
Зазначена позовна заява обґрунтована
тим, що у відповідності до Договору
купівлі-продажу від 25.01.2006 р. третя
особа придбала спірні нежитлові
приміщення у позивача у даній справі за
ціною 630 000, 00 грн. Оскільки внаслідок
допущених відповідачем порушень
спірні об'єкти нерухомості знесено,
третій особі відповідно було завдано
матеріальну шкоду у розмірі сплачених
нею в якості оплати грошових коштів.
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 03.12.2013 р., у зв'язку з
надходженням від ТОВ «Ісма-Груп»
позовної заяви, розгляд справи було
відкладено на 24.12.2013 р.
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 03.12.2013 р. вирішено прийняти до
розгляду позовну заяву третьої особи,
яка заявляє самостійні вимоги на
предмет спору - Товариства з обмеженою
відповідальністю «Ісма-Груп» до
Публічного акціонерного товариства
«Трест «Київміськбуд-2» про стягнення
600 000, 00 грн. та призначено його до
засідання в якій призначено на 24.12.2013 р.
У судовому засіданні 24.12.2013 р. від
представника позивача надійшли
додаткові документи у справі, а саме:
рішення Постійно діючого Третейського
суду саморегулівної організації
Професійна асоціація реєстраторів і
депозитаріїв від 18.10.2013 р. у справі
№ 18/13-08 за позовом ТОВ «Ісма-Груп» до
ТОВ «КС-Київ» про стягнення 630 000, 00 грн.,
яким вирішено в задоволенні позову
відмовити. Зазначене рішенням
мотивоване тим, що не було доведено
факту правопорушення з боку ТОВ
«КС-Київ», та оскільки у його діях
відсутні й інші елементи складу
майнового правопорушення (причинний
зв'язок та вина). При цьому, третейський
суд відзначив, що матеріалами справи
підтверджується знищення об'єкту
власності внаслідок дій третіх осіб,
які зумовлені обставинами, що
вчинялись до придбання об'єкту ТОВ
«КС-Київ», або знаходились поза його
впливом та не могли бути ним
застережені чи усунуті; ці треті особи
не є сторонами у справі, яка
розглядається третейським судом, а
тому щодо них не можуть прийматись
рішення; а саме ТОВ «КС-Київ» зазнало
аналогічних збитків, придбавши
нежитлові об'єкти у ВАТ
«Київміськбуд-2».

Від представника відповідача у
судовому засіданні 24.12.2013 р. надійшли
письмові заперечення на позовну заяву
третьої особи, в яких він вказує на те,
що ніколи не перебував у договірних
відносинах з ТОВ «Ісма-Груп» і будь-які
кошти від даного товариства не
отримував. Відповідач відзначає, що
спірне майно було набуте ним у
власність на підставі рішення
господарського суду міста Києва від
12.07.2004 р. у справі № 30/164. У свою чергу, як
зазначає відповідач, позивачем таке
майно було придбано для його
використання у власній господарській
діяльності, яка ведеться на власний
ризик. Пунктом 4.3.3. Договору від 07.12.2004 р.
сторони передбачили, що позивачу
належить вирішити у відповідних
органах місцевої влади питання щодо
оформлення на себе права користування
земельною ділянкою для розміщення та
експлуатації майна, тобто ТОВ
«КС-Київ», на думку відповідача, було
обізнане з тим, яким чином було набуто
право власності на спірне майно
відповідачем, та що саме позивачу
належить оформити право користування
земельною ділянкою під таким майном.
Спірне майно, як стверджує відповідач,
було відчужене позивачу і відповідний
правочин недійсним не визнавався та
щодо такого майна будь-яких претензій
не заявлялось, при цьому всі питання з
оформлення земельної ділянки взяв на
себе позивач. У свою чергу, відповідач
звертає увагу на те, що до нього не може
бути застосована відповідальність у
формі відшкодування збитків, оскільки
відсутні докази протиправності його
поведінки під час укладення договору
купівлі-продажу, так як на той момент
він був власником спірного майна;
відсутні докази невиконання
зобов'язань за договором
купівлі-продажу з боку відповідача;
відсутні вина відповідача та причинний
зв'язок між його діями та завданою
шкодою позивачу та третій особі. Також,
позивач просить суд застосувати строки
позовної давності при розгляді даної
справи.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 24.12.2013 р. вирішено призначити
колегіальний розгляд справи № 910/16893/13.

Розпорядженням в.о. Голови
господарського суду міста Києва від
24.12.2013 р. справу № 910/16893/13 передано для
розгляду колегії суддів у складі:
головуючий суддя Ломака В.С.,
судді Блажівська О.Є., Васильченко Т.В.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 24.12.2013 р. вказаною колегією
суддів було прийнято справу № 910/16893/13
до свого провадження та призначено її
до розгляду на 04.02.2014 р.

03.02.2014 р. через відділ діловодства
господарського суду міста Києва від
третьої особи надійшло клопотання про
відкладення розгляду справи,
мотивоване хворобою його представника,
а також письмові пояснення у справі,
відповідно до яких вона наголошує на
тому, що рішення господарського суду
міста Києва від 12.07.2004 р. у справі № 30/164,
на яке посилається відповідач, як на
підставу набуття права власності на
спірне майно, було скасовано
постановою Верховного Суду України від
10.05.2005 р., зокрема, з тих підстав, що в
матеріалах справи були відсутні
документи, що підтверджують право
власності або право користування ВАТ
«Трест «Київміськбуд-2» земельною
ділянкою по вул. Борщагівська, 100 у м.
Києві. При цьому, третя особа звертає
увагу на те, що під час розгляду справи
№ 36/310-16/257-4/437 було
встановлено, що спірні нежитлові
будівлі є самочинним будівництвом, а
ВАТ «Трест «Київміськбуд-2» не набуло
на передбачених законодавством
підставах право власності на об'єкти,
споруджені по вул. Борщагівська, 100, як
на об'єкти нерухомості.

Розпорядженням Голови господарського
суду міста Києва від 04.02.2014 р., у зв'язку
з перебуванням Головуючого судді
Ломаки В.С. та судді Блажівської О.Є. на
лікарняному, справу № 910/16893/13 передано
для розгляду колегії суддів у складі:
Головуючий суддя Любченко М.О., судді
Босий В.П., Васильченко Т.В.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 04.02.2014 р. вказаною колегією
суддів прийнято справу № 910/16893/13 до
свого провадження та призначено її до
розгляду на 12.03.2014 р.

Розпорядженням Голови господарського
суду міста Києва від 10.02.2014 р., у зв'язку
з виходом Головуючого судді Ломаки В.С.
з лікарняного, справу № 910/16893/13
передано для розгляду колегії суддів у
складі: Головуючий суддя Ломака В.С.,
судді Босий В.П., Васильченко Т.В.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 10.02.2014 р. вказаною колегією
суддів прийнято справу № 910/16893/13 до
свого провадження та призначено її до
розгляду на 12.03.2014 р.

11.02.2013 р. через відділ діловодства
господарського суду міста Києва від
третьої особи надійшли додаткові
документи у справі.

Розпорядженням Голови господарського
суду міста Києва від 12.03.2014 р., у зв'язку
з перебуванням Головуючого судді
Ломаки В.С. на лікарняному, справу №
910/16893/13 передано для розгляду колегії
суддів у складі: Головуючий суддя
Любченко М.О., судді Босий В.П.,
Васильченко Т.В.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 12.03.2014 р. вказаною колегією
суддів прийнято справу № 910/16893/13 до
свого провадження та призначено її до
розгляду на 12.03.2014 р.

У судовому засіданні 12.03.2014 р. від
представника третьої особи надійшло
клопотання про зобов'язання
відповідача надати копію постанови
Верховного Суду України від 10.05.2005 р. у
справі № 30/164 та рішення господарського
суду міста Києва від 16.11.2005 р. у справі №
30/164-4/537.

Від представника відповідача у
судовому засіданні 12.03.2014 р. надійшли
додаткові документи у справі.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 12.03.2014 р. розгляд справи було
відкладено на 01.04.2014 р. При цьому,
розгляд заявленого третьою особою
клопотання про витребування доказів
відкладено до встановлення фактичних
обставин справи.

Розпорядженням Голови господарського
суду міста Києва від 24.03.2014 р., у зв'язку
з виходом Головуючого судді Ломаки В.С.
з лікарняного, справу № 910/16893/13
передано для розгляду колегії суддів у
складі: Головуючий суддя Ломака В.С.,
судді Босий В.П., Васильченко Т.В.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 24.03.2014 р. вказаною колегією
суддів прийнято справу № 910/16893/13 до
свого провадження та призначено її до
розгляду на 01.04.2014 р.

01.04.2014 р. через відділ діловодства
господарського суду міста Києва від
позивача надійшло клопотання про
розгляд справи у відсутність його
представника. При цьому, позивач
відзначив, що він не заперечує проти
задоволення позовних вимог третьої
особи.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 01.04.2014 р. розгляд справи було
відкладено на 23.04.2014 р.

Розпорядженням Голови господарського
суду міста Києва від 23.04.2014 р., у зв'язку
з великою завантаженістю судді Босого
В.П., справу № 910/16893/13 передати для
розгляду колегії суддів у складі:
Головуючий суддя Ломака В.С., судді
Васильченко Т.В., Любченко М.О.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 23.04.2014 р. вказаною колегією
суддів прийнято справу № 910/16893/13 до
свого провадження та призначено її до
розгляду на 23.04.2014 р.

Представник позивача в судове
засідання 23.04.2014 р. не з'явився, про дату,
час та місце розгляду справи
повідомлений належним чином.

Судом враховано, що відповідно до п. 3.9.
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 р. «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції», розпочинаючи
судовий розгляд, суддя має встановити,
чи повідомлені про час і місце цього
розгляду особи, які беруть участь у
справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі
якщо ухвалу про порушення провадження
у справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка представника
позивача не перешкоджає всебічному,
повному та об'єктивному розгляду всіх
обставин справи, суд вважає за можливе
розглянути справу за наявними в ній
матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

При цьому, оскільки суд відкладав
розгляд справи, надаючи можливість
учасникам судового процесу
реалізувати свої процесуальні права на
представництво інтересів у суді та
подання доказів в обґрунтування своїх
вимог та заперечень, суд, враховуючи
процесуальні строки розгляду спору,
встановлені ст. 69 ГПК України, не
знаходить підстав для відкладення
розгляду справи.

Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст.
6 Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, кожен при
вирішенні судом питання щодо його
цивільних прав та обов'язків має право
на судовий розгляд упродовж розумного
строку.

Обов'язок швидкого здійснення
правосуддя покладається, в першу чергу,
на відповідні державні судові органи.
Розумність тривалості судового
провадження оцінюється в залежності
від обставин справи та з огляду на
складність справи, поведінки сторін,
предмету спору. Нездатність суду
ефективно протидіяти недобросовісно
створюваним учасниками справи
перепонам для руху справи є порушенням
ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення
Європейського суду з прав людини від
08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти
України»).

Відповідно до Листа Верховного Суду
України головам апеляційних судів
України № 1-5/45 від 25 січня 2006 р., у
цивільних, адміністративних і
господарських справах перебіг
провадження для цілей статті 6
Конвенції розпочинається з моменту
подання позову і закінчується
винесенням остаточного рішення у
справі.

Критерії оцінювання «розумності»
строку розгляду справи є спільними для
всіх категорій справ (цивільних,
господарських, адміністративних чи
кримінальних). Це - складність справи,
поведінка заявника та поведінка
органів державної влади (насамперед,
суду). Відповідальність держави за
затягування провадження у справі, як
правило, настає у випадку
нерегулярного призначення судових
засідань, призначення судових засідань
з великими інтервалами, затягування
при передачі або пересиланні справи з
одного суду в інший, невжиття судом
заходів до дисциплінування сторін у
справі, свідків, експертів, повторне
направлення справи на додаткове
розслідування чи новий судовий
розгляд.

Всі ці обставини судам слід
враховувати при розгляді кожної
справи, оскільки перевищення розумних
строків розгляду справ становить
порушення прав, гарантованих пунктом 1
статті 6 Конвенції про захист прав і
основних свобод людини, а збільшення
кількості звернень до Європейського
суду з прав людини не лише погіршує
імідж нашої держави на міжнародному
рівні, але й призводить до значних
втрат державного бюджету.

У судовому засіданні 23.04.2014 р. судом
було розглянуто клопотання третьої
особи про витребування з архіву
господарського суду міста Києва справи
№ 30/164 та вирішено його залишити без
задоволення, оскільки дане клопотання
не містить належного обґрунтування
необхідності дослідження судом
матеріалів вказаної справи, в тому
числі, зважаючи на те, що у справі № 30/164
було прийняте відповідне судове
рішення, яке набрало законної сили, у
зв'язку з чим у даній справі суд не
наділений повноваженнями повторно
давати оцінку доказам, наявним у справі
№ 30/164 та висновкам, які були зроблені
судами під час її розгляду.

Що стосується клопотання третьої особи
про залишення позовної заяви ТОВ
«КС-Київ» без розгляду з огляду на
відсутність предмету спору відносно
вказаного підприємства, суд також його
залишив без задоволення, оскільки
відповідно до приписів ст. 81 ГПК
України процесуальним законодавством
не передбачено такої підстави для
залишення позову без розгляду.

Так, відсутність предмету спору між
сторонами є самостійною підставою для
припинення провадження у справі згідно
з п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Господарський суд припиняє
провадження у справі у зв'язку з
відсутністю предмета спору (пункт 1-1
частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у
випадку припинення існування предмета
спору (наприклад, сплата суми боргу,
знищення спірного майна, скасування
оспорюваного акта державного чи іншого
органу тощо), якщо між сторонами у
зв'язку з цим не залишилося
неврегульованих питань.

У той же час, слід враховувати, що
припинення провадження у справі на
підставі зазначеної норми ГПК можливе
в разі, коли предмет спору існував на
момент виникнення останнього та
припинив існування в процесі розгляду
справи. Якщо ж він був відсутній і до
порушення провадження у справі, то
зазначена обставина тягне за собою
відмову в позові, а не припинення
провадження у справі.

Предмет спору - це об'єкт спірного
правовідношення, те благо (річ, право,
інше майно), з приводу якого виник спір.

В даному випадку предметом спору є
вимога позивача до відповідача про
відшкодування збитків.

Доказів того, що в процесі розгляду
справи відповідач добровільно
задовольнив вимоги позивача, немає, а
отже суд позбавлений підстав для
висновків щодо відсутності між
сторонами спору у даній справі.

Обставини ж відсутності порушення
відповідачем прав позивача та завдання
йому збитків, якщо такі будуть
встановлені, можуть бути підставою для
відмови у задоволенні позовних вимог,
однак не для припинення провадження у
справі.

Також, судом розглянуто клопотання
позивача про залучення ТОВ «Ісма-Груп»
в якості другого позивача у справі та
відмовлено у його задоволені, у зв'язку
з його необґрунтованістю та
невідповідністю приписам чинного
господарського процесуального
законодавства.

Крім того, суд розглянув клопотання
третьої особи про зобов'язання
відповідача надати копію постанови
Верховного Суду України від 10.05.2005 р. у
справі № 30/164 та рішення господарського
суду міста Києва від 16.11.2005 р. у справі №
30/164-4/537.

Вказане клопотання суд відхилив з
огляду на його необґрунтованість.

У судовому засіданні 23.04.2014 р. судом
проголошено вступну та резолютивну
частину рішення.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши представників
сторін, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням виконавчого комітету
Київської міської ради депутатів
трудящих № 976 від 08.06.1965 р. організації
п/с 62 було відведено земельну ділянку
площею біля 2,2 га під будівництво
учбово-виробничого корпусу позивача по
вул. Борщагівська № № 100-126 в Жовтневому
районі та Політехнічній №№ 73-87 в
Жовтневому районі.

Будівництво адміністративних та
учбових корпусів Київського
політехнічного інституту
здійснювалося підрозділом
відповідача, а саме
будівельно-монтажним управлінням № 36.
Виробнича база будівельно-монтажного
управління № 36 для обслуговування
будівництва корпусів Національного
технічного університету України
«Київський політехнічний інститут»,
розміщувалася на земельній ділянці
площею 2 872,64 кв.м., що
розташована за адресою м. Київ, вул.
Борщагівська, 100.

Постановою Верховної ради УРСР «Про
земельну реформу» від 17 лютого 1992 року
місцеві Ради народних депутатів, Раду
Міністрів Української PCP до 15 березня
1991 року було зобов'язано провести
інвентаризацію земель усіх категорій,
визначивши ділянки, що
використовуються не за цільовим
призначенням, нераціонально або
способами, які призводять до зниження
родючості ґрунтів, їх хімічного і
радіоактивного забруднення,
погіршення екологічної обстановки.

На виконання вказаної Постанови, а
також згідно Рішення виконавчого
комітету Київської міської ради
народних депутатів № 163 від 17.02.1992 р.
було проведено інвентаризацію земель,
в тому числі ті, що використовуються
будівельно-монтажним управлінням № 36
відповідача.

Відповідно до паспорту земельної
ділянки, складеного Київською міською
державною адміністрацією у 1992 році
земельна ділянка площею 2 861 кв.м. по
вул. Борщагівська, 100
Жовтневого району знаходилась у
користуванні БУ - 36 Треста КМБ-2 під
виробничу базу, реєстровий номер
земельної ділянки - 6916201.

Згідно технічного звіту по
встановленню зовнішніх меж
землекористування
Будівельно-монтажного управління № 57
(правопопередником якого є будівельне
управління № 36) по реєстровому номеру
6916210, затвердженому головним
землевпорядником Жовтневого району м.
Києва 01.11.1996р., було встановлено на
місцевості межі земельної ділянки,
якою користувався відповідач (його
структурний підрозділ) та складено
план місцезнаходження земельної
ділянки. Окрім того, вказані межі
погоджено з суміжним
землекористувачем - Київським
політехнічним інститутом.

Зазначений вище технічний звіт містив
експлікацію будівель, яка
встановлювала факт знаходження на
вказаній вище земельній ділянці
наступних будівель: накриття площею
140 кв.м., гаражу площею 58,40 кв.м.,
складського приміщення площею 99,80 кв.м.,
складського приміщення площею 317 кв.м.,
прохідної площею 12,40 кв.м., майстерні
площею 365,80 кв.м.

На підставі наказу Регіонального
відділення Фонду державного майна
України по місту Києву № 940-Пр від 21.10.1994
«Про прийняття рішення про
приватизацію державного майна, що
знаходиться на балансі колективного
будівельно-монтажного підприємства
«Київміськбуд-2» та орендується
організацією орендарів
«Київміськбуд-2» за адресою 252035, м, Київ,
вул. Урицького, 45», затвердженого плану
приватизації та наказу регіонального
відділення Фонду державного майна
України по м. Києву від 29.10.1996 р. №
2014 «Про завершення приватизації
акціонерного товариства» Колективне
будівельно-монтажне підприємство
«Київміськбуд-2» було приватизовано і
перетворено у Відкрите акціонерне
товариство «Трест «Київміськбуд-2».

Під час приватизації до складу майна
відповідача увійшов цілісний майновий
комплекс, що належав до комунальної
власності територіальної громади м.
Києва, і включав у себе крім іншого
майна також майно (об'єкти нерухомості)
по вул. Борщагівська 100.

Згідно з матеріалами технічної
інвентаризації від 01.02.1999 р., які були
підготовлені і складені Київським бюро
технічної інвентаризації, оціночним
актом, планами на будівлі по поверхах
за адресою вул. Борщагівська, 100
розміщувались наступі об'єкти
нерухомості: за літерою «А» - склади, за
літерою «Б» - Майстерні, за літерою «В» -
Гаражі, за літерою «Г» - склади, за
літерою «Д» - прохідна.

Київською міською радою 26.09.2002 р. було
прийнято рішення № 19/179, відповідно до
якого позивачу було надано в постійне
користування земельні ділянки
загальною площею 2,47 га за рахунок
земель міської забудови. Окрім того,
оформлено позивачу право постійного
користування земельними ділянками
загальною площею 69,81 га.

Відповідно до Державного акту на право
постійного користування землею,
виданого Київському політехнічному
інституту, йому було надано в постійне
користування 8,8536 га землі в межах
згідно з планом користування.

Згідно з планом зовнішніх меж
землекористування, до складу земель,
які були надані Київському
політехнічному інституту в постійне
землекористування, увійшла земельна
ділянка, якою користувався відповідач.

Межі земельної ділянки, якою
користувався ВАТ «Київміськбуд-2» (а
саме земельна ділянка площею 2 861 кв. м
по вул. Борщагівська, 100 в м. Києві) були
встановлені на місцевості, про що
свідчить технічний звіт по
встановленню зовнішніх меж
землекористування
Будівельно-монтажного управління № 51
(структурний підрозділ відповідача).

Пунктом 6 Постанови Верховної ради УРСР
«Про земельну реформу» в редакції
Постанови Верховної ради України від
17.02.2004 р. було встановлено, що громадяни,
підприємства, установи й організації,
які мають у користуванні земельні
ділянки, надані їм до введення у дію
Земельного кодексу Української PCP,
повинні до 01 січня 2008 року оформити
право власності або право користування
землею.

07.12.2004 р. між Відкритим акціонерним
товариством «Трест «Київміськбуд-2» та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «КС-Київ» було
укладено договір купівлі-продажу
нерухомого майна, відповідно до п. 1.1
якого Відкрите акціонерне товариство
«Трест «Київміськбуд-2» передало у
власність, а Товариство з обмеженою
відповідальністю «КС-Київ» прийняло у
власність нежилі будівлі, що
знаходяться за адресою: м. Київ,
вул. Борщагівська, 100, а саме: Склади
(літ. А) площею 270, 70 кв. м; Майстерні (літ.
Б) площею 295,70 кв.м; Гаражі (літ. В) площею
- 46,80 кв. м; Склади (літ. Г) площею -
101, 70 кв. м; Прохідна (літ. Д) площею - 10,70
кв. м.

Відповідно до п. 2.1. Договору від 07.12.2004
р., його сторони домовились, що продаж
майна здійснюється за 600 000, 00 грн.

На виконання умов Договору позивач
перерахував відповідачу 600 000, 00 грн. на
підставі платіжних доручень № 246 від
10.12.2004 р. на суму 100 000, 00 грн., № 247 від
10.12.2004 р. на суму 100 000, 00 грн., № 255 від
17.12.2004 р. на суму 100 000, 00 грн., № 256
від 20.12.2004 р. на суму 100 000, 00 грн., № 257
від 22.12.2004 р. на суму 200 000, 00
грн.

23.12.2004 р. між ВАТ «Трест «Київміськбуд-2»
та ТОВ «КС-Київ» було підписано Акт
приймання-передачі вказаного
нерухомого майна.

У свою чергу, 25.01.2006 р. між Товариством з
обмеженою відповідальністю «КС-Київ»
та Товариством з обмеженою
відповідальністю «Ісма-Груп» було
укладено договір купівлі-продажу
нерухомого майна, відповідно до п. 1.1
якого Товариство з обмеженою
відповідальністю «КС-Київ» передало у
власність, а Товариство з обмеженою
відповідальністю «Ісма-Груп» прийняло
у власність нежилі будівлі, що
знаходяться за адресою: м. Київ, вул.
Борщагівська, 100, а саме: Склади (літ. А)
площею 270,70 кв. м; Майстерні (літ. Б)
площею 295,70 кв. м; Гаражі (літ. В) площею
46,80 кв. м; Склади (літ. Г) площею - 101,70 кв.
м; Прохідна (літ. Д) площею - 10,70 кв. м.

Відповідно до п. 2.1. Договору від 25.01.2006
р., його сторони домовились, що продаж
майна здійснюється за 630 000, 00 грн.

Того ж дня, 25.01.2006 р. між ТОВ «КС-Київ» та
ТОВ «Ісма-Груп» було підписано Акт
приймання-передачі зазначеного
нерухомого майна.

На виконання умов Договору третя особа
перерахувала позивачу 630 000, 00 грн. на
підставі платіжних доручень № 14 від
24.05.2007 р. на суму 75 000, 00 грн., № 15 від
25.05.2007 р. на суму 79 000, 00 грн., № 16 від
29.05.2007 р. на суму 240 000, 00 грн., № 17 від
30.05.2007 р. на суму 236 000, 00 грн.

На підставі Реєстраційного
посвідчення № 025272 від 24.02.2006 р.,
виданого у Київському міському бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна вказане нерухоме
майно було зареєстровано на праві
приватної власності за третьою особою.

Судом встановлено, що 26.08.2004 року
Національний технічний університет
України «Київський політехнічний
інститут» звернувся до господарського
суду з позовом до Відкритого
акціонерного товариства «Трест
«Київміськбуд-2» про зобов'язання
повернути самовільно зайняту земельну
ділянку площею 0,287 га, розташовану за
адресою м. Київ, вул. Борщагівська,
100, протягом 10 днів з дня набрання
рішенням суду законної сили,
посилаючись на зайняття вказаної
земельної ділянки відповідачем без
встановлених на те законом підстав.

Справа розглядалася судами
неодноразово й Національний технічний
університет України «Київський
політехнічний інститут» неодноразово
змінював позовні вимоги; при цьому,
відповідно до заяви від 08.04.2010 р. він
просив визнати самочинним
будівництвом споруди, нежилі будівлі
(літ. А, Б, В, Г, Д), розташовані за адресою
м. Київ, вул.
Борщагівська, 100, які складаються з:
складів літ. А площею 270,70 кв.м.,
майстерні літ. Б площею 295,70 кв.м.,
гаражів, літ. В площею 46,80 кв.м., складів
літ. Г площею 101,70 кв.м., прохідної
літ. Д площею 10,70 кв.м.; загальна площа
725,60 кв.м.; зобов'язати Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Ісма-Груп» звільнити самовільно
зайняту земельну ділянку за адресою: м.
Київ, вул. Борщагівська, 100, протягом 10
днів з дня набрання рішенням суду
законної сили; зобов'язати Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Ісма-Груп» та Відкрите акціонерне
товариство «Трест «Київміськбуд-2»
привести земельну ділянку за адресою м.
Київ, вул. Борщагівська, 100 у придатний
для використання стан шляхом знесення
споруд, що на ній знаходяться, протягом
місяця з дня набрання рішенням суду
законної сили або надати Національному
технічному університету України
«Київський політехнічний інститут»
право на виконання цієї дії за рахунок
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Ісма-Груп»та
Відкритого акціонерного товариства
«Трест «Київміськбуд-2».

Рішенням господарського суду міста
Києва від 17.06.2010 р. у справі № 36/310-16/257-4/437
у задоволенні позовних вимог було
відмовлено.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 31.08.2010 р. у
справі 36/310-16/257-4/437 рішення місцевого
суду скасовано; прийнято нове рішення,
яким: провадження у справі стосовно
Товариства з обмеженою
відповідальністю «КС-Київ» припинено;
визнано самочинним будівництвом
споруди, нежилі будівлі (літ. А, Б, В, Г,
Д), розташовані за адресою м. Київ, вул.
Борщагівська, 100, які складаються зі:
складів літ. А площею 270,70 кв.м.,
майстерні літ. Б площею 295,70 кв.м.,
гаражів, літ. В площею 46,80 кв.м.,
складів літ. Г площею 101,70 кв.м.,
прохідної літ. Д площею 10,70 кв.м.;
загальна площа 725,60 кв.м.; зобов'язано
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Ісма-Груп»
звільнити самовільно зайняту земельну
ділянку площею 0,287 га за адресою: м.
Київ, вул. Борщагівська, 100,
протягом 10 днів з дня набрання рішенням
суду законної сили, а також привести
земельну ділянку площею 0,287 га за
адресою: м. Київ, вул. Борщагівська, 100 у
придатний для використання стан шляхом
знесення споруд, що на ній знаходяться,
протягом місяця з дня набрання
рішенням суду законної сили; в решті
позову відмовлено; з відповідачів
стягнуто на користь позивача 122,76 грн.
судових витрат.

Постановою Вищого господарського суду
України від 26.10.2010 р. постанову
Київського апеляційного
господарського суду від 31.08.2010 р. у
справі № 36/310-16/257-4/437 господарського
суду міста Києва було скасовано в
частині задоволення позовних вимог
щодо визнання самочинним будівництвом
споруд, нежилих будівель (літ. А, Б, В, Г,
Д), розташованих за адресою м. Київ, вул.
Борщагівська, 100, які складаються зі:
складів літ. А площею 270,70 кв.м.,
майстерні літ. Б площею 295,70 кв.м.,
гаражів, літ. В площею 46,80 кв.м.,
складів літ. Г площею 101,70 кв.м.,
прохідної літ. Д площею 10,70 кв.м.;
загальна площа 725,60 кв.м.; в позові в цій
частині відмовлено; в решті постанову
Київського апеляційного
господарського суду від 31.08.2010 р. у
справі №36/310-16/257-4/437 господарського
суду міста Києва залишити без змін.

Суд касаційної інстанції, зокрема,
відзначив, що апеляційним
господарським судом не було враховано,
що за наслідками розгляду спору в
порядку господарського судочинства у
позовному провадження здійснюється
захист порушених прав чи охоронюваних
законом інтересів позивача у спосіб,
визначений законом чи договором.
Стаття 16 Цивільного кодексу України,
стаття 20 Господарського кодексу
України не передбачають захисту
порушеного права способом визнання
юридичного факту, чим є вимога про
визнання споруд та будівель самочинним
будівництвом; вказаний факт належно
встановлений апеляційним
господарським судом у мотивувальній
частині постанови, а звернення з
вимогою про захист порушеного права у
спосіб, що не передбачений
законодавством, є підставою для
відмови у задоволенні позову в цій
частині.

У свою чергу, приймаючи вказану
постанову, суд апеляційної інстанції
виходив з того, що земельна ділянка по
вул. Борщагівській, 100 - 126 рішенням
виконавчого комітету Київської
міської Ради депутатів трудящихся № 976
від 08.06.1965 р. відведена під будівництво
учбово-виробничого корпусу для
Київського ордена Леніна
політехнічного інституту,
правонаступником якого є Національний
технічний університет України
«Київський політехнічний інститут».
При цьому вказаним рішенням зазначена
земельна ділянка відведена
організації п/с 62 виключно під
будівництво як забудовнику, а не
подальшому користувачеві.

Апеляційний суд встановив, що згідно з
Витягом із матеріалів інвентаризації
майна тресту «Київсьміськбуд-2», яка
проводилась станом на 01.11.1994 р. та яка
була затверджена інвентаризаційною
комісією протоколом від 28.12.1994 р., а
згодом - і Регіональним відділенням
ФДМУ по м. Києву, до статутного фонду
ВАТ «Трест «Київміськбуд-2» були
включені три тимчасових склади та
гараж на дві автомашини по вул.
Борщагівській, 100. Рішенням Київської
міської ради № 19/179 від 26.09.2002 р. «Про
надання і вилучення ділянок та
припинення права користування землею»
Київському політехнічному інституту
передано у постійне користування
декілька земельних ділянок, в т. ч.
земельна ділянка, відведена рішенням
виконавчого комітету Київської
міської Ради депутатів трудящихся
№ 976 від 08.06.1965 р. Рішенням Київської
міської ради № 19/179 від 26.09.2002 р. визнано,
серед інших, таким, що втратило
чинність і рішення виконавчого
комітету Київської міської Ради
депутатів трудящихся № 976 від 08.06.1965 р.
До складу земель, які були надані
Київському політехнічному інституту в
постійне користування, увійшла спірна
земельна ділянка.

На підставі зазначеного, апеляційний
суд дійшов висновку, що з прийняттям
Рішення Київської міської ради № 19/179
від 26.09.2002 р. за Київським політехнічним
інститутом було остаточно закріплено
право користування земельною ділянкою
по вул. Борщагівській, 100.

При цьому, апеляційний суд відзначив,
що скасовуючи попередні судові рішення
та направляючи справу на новий розгляд
до господарського суду першої
інстанції, Верховний Суд України у
постанові від 12 червня 2007 року
зазначив, що суди не взяли до уваги те,
що в матеріалах справи відсутні
дозвільна документація на будівництво
спірних об'єктів (або, у зв'язку з тим, що
вони початково були тимчасовими
спорудами, документація на їх
перебудову в об'єкти капітального
будівництва) та документи про
виділення земельної ділянки для
будівництва спірних об'єктів.

Вказані документи, згідно з висновками
суду апеляційної інстанції були
відсутні у справі і на час розгляду
апеляційної скарги, у зв'язку з чим на
підставі аналізу обставин справи суд
дійшов висновків, що спірні об'єкти
збудовано на земельній ділянці, яка не
була відведена для цієї мети, а тому
відповідно до ст. 376 ЦК України вони
вважаються самочинним будівництвом.

Також, переглядаючи зазначену
постанову в порядку касаційного
провадження, Вищий господарський суд
України зауважив, що право на
оформлення документів на земельну
ділянку під об'єктом нерухомості не
передбачено у складі цивільних
майнових чи особистих немайнових прав
у розумінні статей 11, 15 та 16 Цивільного
кодексу України; у разі наявності у
відповідачів охоронюваного законом
інтересу до оформлення права на
земельну ділянку під об'єктом
нерухомості, такий інтерес не може мати
переважного значення щодо існуючого у
позивача законного права на цю ж
земельну ділянку.

Обставини, встановлені у справі №
36/310-16/257-4/437, суд під час провадження у
даній справі вважає такими, що
відповідно до приписів ст. 35 ГПК
України не підлягають повторному
доказуванню.

Так, одним з основних елементів
верховенства права є принцип правової
певності, який серед іншого передбачає,
що рішення суду з будь-якої справи, яке
набрало законної сили, не може бути
поставлено під сумнів (п. 4
Інформаційного листа Вищого
господарського суду України № 01-8/1427
від 18.11.2003 року "Про Конвенцію про
захист прав людини і основоположних
свобод 1950 року та юрисдикцію
Європейського суду з прав людини").

Даний принцип тісно пов'язаний з
приписами ч. 2 ст. 35 ГПК України,
відповідно до якої, факти встановлені
рішенням господарського суду (іншого
органу, який вирішує господарські
спори) під час розгляду однієї справи,
не доводяться знову при вирішенні
інших спорів, в яких беруть участь ті
самі сторони.

За змістом наведеної норми, неодмінною
умовою її застосування є один і той
самий склад сторін як у справі, що
розглядається господарським судом, так
і у справі (або справах) зі спору, що
вирішувався раніше, і в якій
встановлено певні факти, що мають
значення для розглядуваної справи.

Преюдиційні факти є обов'язковими при
вирішенні інших справ та не підлягають
доказуванню, оскільки їх істинність
встановлено у рішенні, у зв'язку з чим
немає необхідності встановлювати їх
знову, піддаючи сумніву істинність та
стабільність судового акту, який
набрав законної сили.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідно до постанови начальника
відділу державної виконавчої служби
Солом'янського районного управління
юстиції у м. Києві від 17.10.2011 р. рішення у
справі № 36/310-16/257-4/437 повно фактично
виконано згідно з виконавчими
документами.

Таким чином, на підставі того, що спірне
нерухоме майно було знесено, позивач та
третя особа у справі пред'явили позовні
вимоги до відповідача про
відшкодування завданих їм збитків.

Під час провадження у справі, судом за
наслідками аналізу судових рішень,
внесених до Єдиного державного реєстру
судових рішень також було з'ясовано, що
25.01.2007 р. третя особа зверталась до
Київської міської ради з клопотанням
про передачу в користування земельної
ділянки орієнтовною площею 0,329 га для
будівництва, обслуговування та
експлуатації офісно-ділового
комплексу з паркінгом на вул.
Борщагівській, 100 у Солом'янському
районі м. Києва (вх. №К-8712).

Головним управлінням земельних
ресурсів виконавчого органу Київради
(Київської міської державної
адміністрації) було підготовлено
проект висновку постійної комісії
Київради з питань земельних відносин
про надання згоди на розроблення
документації із землеустрою щодо
відведення земельної ділянки позивачу
для будівництва, обслуговування та
експлуатації офісно-ділового
комплексу з паркінгом на вул.
Борщагівській, 100, підписаний головою
комісії та переданий до Головного
управління земельних ресурсів для
підготовки проекту згоди на
розроблення документації із
землеустрою.

Головним управлінням земельних
ресурсів підготовлено проект згоди на
розроблення документації із
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки Товариству з обмеженою
відповідальністю «Ісма-Груп» для
будівництва, обслуговування та
експлуатації офісно-ділового
комплексу з паркінгом на вул.
Борщагівській, 100 та переданий на
підпис Київському міському голові
17.04.2007 р.

Відповідно до витягу з протоколу від
12.11.2007 р. постійної комісії з питань
містобудування та архітектури,
постійна комісія ухвалила
рекомендувати Київському міському
голові відмовити в наданні згоди на
розроблення проекту відведення
земельної ділянки Товариству з
обмеженою відповідальністю
«Ісма-Груп».

При цьому, відповідно до витягу з
протоколу № 55 засідання постійної
комісії з питань земельних відносин
від 06.11.2009 р. постійна комісія ухвалила
рекомендувати міському голові
відмовити Товариству з обмеженою
відповідальністю «Ісма-Груп» в наданні
згоди на розроблення проекту
відведення земельної ділянки площею
0,239 га в оренду на 1 рік (за умови
подальшого викупу) для будівництва,
обслуговування та експлуатації
офісно-ділового комплексу з паркінгом
на вул. Борщагівській, 100.

В подальшому Товариство з обмеженою
відповідальністю «Ісма-Груп»
звернулось до господарського суду
міста Києва з позовними вимогами до
Київської міської ради, Київської
міської державної адміністрації про
визнання права на розроблення
документації із землеустрою щодо
відведення земельної ділянки ТОВ
«Ісма-Груп» в оренду на 1 рік ( за умови
подальшого викупу) площею 0,329 га для
будівництва, обслуговування та
експлуатації офісно-ділового
комплексу з паркінгом на вул.
Борщагівській, 100 у Солом'янському
районі м. Києва відповідно до проекту
згоди, підготовленого Головним
управлінням земельних ресурсів
виконавчого органу Київради (Київської
міської державної адміністрації).

Рішенням господарського суду міста
Києва від 10.11.2009 р. у справі № 35/508-11/374
(номер в ЄДРСР 14698594), залишеним без змін
постановою Київського апеляційного
господарського суду від 02.02.2010 р. (номер
в ЄДРСР 8270108) у задоволенні позову
відмовлено повністю.

Вказані судові акти мотивовані тим, що
ТОВ «Ісма-Груп» було невірно обрано
спосіб захисту прав, а також зважаючи
на те, що частина спірної земельної
ділянки перебуває у постійному
користуванні Національного технічного
університету України «Київський
політехнічний інститут», що посвідчено
Державним актом про право постійного
користування землею від 30.12.2003 I-№03893,
проте як доказів вирішення питання
щодо припинення університету права
постійного користування, відповідно до
глави 22 Земельного кодексу України,
позивачем надано не було. Крім того,
суди відзначили, що на момент винесення
рішення судом першої інстанції
змінились норми чинного законодавства,
які регулюють порядок надання у
користування земельних ділянок.

Також, за наслідками аналізу судових
рішень, внесених до Єдиного державного
реєстру судових рішень судом було
з'ясовано, у вересні 2010 року Товариство
з обмеженою відповідальністю
«Ісма-Груп» зверталось до Київського
окружного адміністративного суду з
позовом до Київської міської ради,
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації), треті особи -
Національний технічний університет
України «Київський політехнічний
інститут», Відкрите акціонерне
товариство «Трест «Київміськбуд -2»,
Товариство з обмеженою
відповідальністю «КС-Київ», в якому із
урахуванням заяви про уточнення
позовних вимог, просило суд:

- визнати недійсним та скасувати пункт
16 рішення Київської міської ради №19/179
від 26.09.2002 р. «Про надання і вилучення
земельних ділянок та припинення права
користування землею» в частинах:
затвердження проекту відведення
земельних ділянок НТУУ «Київський
політехнічний інститут» для
експлуатації та обслуговування
комплексу будівель і споруд закладу
освіти у Солом'янському районі міста
Києва (абзац перший пункту 16 вказаного
рішення); надання НТУУ «Київський
політехнічний інститут» для
експлуатації та обслуговування
навчально-наукових, адміністративних
та господарських будівель і споруд у
Солом'янському районі міста Києва у
постійне користування за рахунок
земель міської забудови земельної
ділянки № 2 площею 0,97 га (з абзацу
другого пункту 16 вказаного рішення);
оформлення НТУУ "Київський
політехнічний інститут" права
користування земельними ділянками
загальною площею 11,14 га для
експлуатації та обслуговування
житлових будинків і гуртожитків в
частині земель, відведених відповідно
до рішення виконкому Київської міської
ради трудящих № 976 від 08.06.1965 р. (з абзацу
третього підпункту другого п. 16
вказаного рішення);

- визнати недійсним та скасувати,
виданий Національному технічному
університету України «Київський
політехнічний інститут» державний акт
І-КВ №003893 на право постійного
користування землею для експлуатації
та обслуговування навчально-наукових,
адміністративних та господарських
будівель і споруд у Солом'янському
районі міста Києва на земельну ділянку
№2 площею 8,8536 га (кадастровий номер
:69:162:0005).

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 22.09.2011 р. у
справі № 2а-7457/10/1070 (номер в ЄДРСР - 18520495),
залишеною без змін ухвалою Вищого
адміністративного суду України від
15.05.2011 р., в задоволенні позовних вимог
було відмовлено.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що позовні
вимоги позивача та третьої особи у
даній справі не підлягають
задоволенню, з наступних підстав.

Розглядаючи вимоги про відшкодування
збитків, необхідно виходити з
наступного.

Під захистом права розуміється
державно-примусова діяльність,
спрямована на відновлення порушеного
права суб'єкта правовідносин та
забезпечення виконання юридичного
обов'язку зобов'язаною стороною.

Спосіб захисту може бути визначений як
концентрований вираз змісту (суті) міри
державного примусу, за допомогою якого
відбувається досягнення бажаного для
особи, право чи інтерес якої порушені,
правового результату.

Спосіб захисту втілює безпосередню
мету, якої прагне досягнути суб'єкт
захисту (позивач), вважаючи, що таким
чином буде припинене порушення (чи
оспорювання) його прав, він компенсує
витрати, що виникли у зв'язку з
порушенням його прав, або в інший
спосіб нівелює негативні наслідки
порушення його прав.

Звертаючись до суду, позивач
самостійно обирає спосіб захисту,
передбачений ч. 2 ст. 16 Цивільного
кодексу України та ст. 20 Господарського
кодексу України.

У свою чергу, рішенням суду має
вирішуватись питання про захист прав
та охоронюваних законом інтересів
учасників господарських
правовідносин, тобто ним мають
усуватись перешкоди, які виникли на
шляху здійснення особою, яка
звернулася з позовом, свого права.

Відшкодування збитків, як окремий
спосіб захисту, визначений п. 8 ч. 2 ст. 16
ЦК України та категорія яких
розкривається в приписах ст. 22 ЦК
України, передбачає як спеціальний
предмет доказування, так і може
стосуватись лише випадків завдання
матеріальної шкоди або спричинення
упущеної вигоди.

Так, статтею 22 ЦК України передбачено,
що збитками є: втрати, яких особа
зазнала у зв'язку зі знищенням або
пошкодженням речі, а також витрати, які
особа зробила або мусить зробити для
відновлення свого порушеного права
(реальні збитки); доходи, які особа
могла б реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

При цьому, у вигляді упущеної вигоди
відшкодовуються тільки ті збитки, які б
могли бути реально отримані при
належному виконанні зобов'язання.

Стягнення збитків є одним із видів
цивільно-правової відповідальності.

Для застосування такої міри
відповідальності потрібна наявність
усіх елементів складу цивільного
правопорушення, а саме: протиправної
поведінки, збитків, причинного зв'язку
між протиправною поведінкою боржника
та збитками і вини. За відсутності хоча
б одного з цих елементів цивільна
відповідальність не настає.

Слід довести, що протиправні дії чи
бездіяльність заподіювача є причиною,
а збитки, які виникли у потерпілої
особи - безумовним наслідком такої
протиправної поведінки.

Звертаючись до суду з даним позовом, як
позивач, так і відповідач вказують на
те, що відповідач не мав права
відчужувати спірне нерухоме майно,
оскільки як в подальшому було
встановлено під час розгляду справи №
36/310-16/257-4/437 відповідач права власності
на таке майно, як на об'єкти нерухомості
не набув. Оскільки, відповідне нерухоме
майно було в подальшому на виконання
постанови суду апеляційної інстанції у
справі № 36/310-16/257-4/437 знесено, позивач та
третя особа вважають, що з вини
відповідача їм було завдано збитків на
суму сплачених ними за відповідними
договорами купівлі-продажу грошовими
коштами.

Оцінюючи вказані доводи, суд звертає
увагу на те, що в даному випадку
позивачем жодними належними та
допустимими доказами не доведено
понесення ним майнових втрат в силу
знесення спірного майна, оскільки на
момент виконання постанови суду
апеляційної інстанції у справі №
36/310-16/257-4/437 власником спірних
нежитлових будівель була третя особа у
справі - ТОВ «Ісма-Груп».

Відповідно до ст. 21 Господарського
процесуального кодексу України (далі -
ГПК України) сторонами в судовому
процесі - позивачами і відповідачами -
можуть бути підприємства та
організації, зазначені у статті 1 цього
Кодексу.

Позивачами є підприємства та
організації, що подали позов або в
інтересах яких подано позов про захист
порушеного чи оспорюваного права або
охоронюваного законом інтересу.

Відповідачами є підприємства та
організації, яким пред'явлено позовну
вимогу.

Таким чином, набуття особою
процесуального статусу позивача та
відповідача закон пов'язує не з дійсною
наявністю матеріальних правовідносин
між сторонами та відповідно
кореспондуючого обов'язку відповідача
здійснити певні дії на користь
позивача або утриматись від їх
вчинення задля захисту та реалізації
прав і законних інтересів позивача, а
лише з фактом пред'явлення однієї особи
позову до іншої особи.

Водночас, належним відповідачем у
справі може бути лише особа, яка має
зобов'язання перед позивачем за
обставинами, які є предметом позову. В
інших випадках задоволення позову
унеможливлюється, оскільки у такого
відповідача відсутні будь-які
зобов'язання перед позивачем щодо
припинення порушення його прав та
законних інтересів, оскільки не він є
особою, що має відповідати за спірними
правовідносинами.

Таким чином, якщо з матеріалів справи
вбачається, що права позивача
відповідачем не порушені, у суду немає
правових підстав для його задоволення.

В даному випадку, позивач не надав
доказів того, що внаслідок обставин, на
які він посилається, а саме: знесення
спірного майна, ним було понесено
витрати у розмірі 600 000, 00 грн.,
зокрема, щодо відшкодування будь-яких
зобов'язань перед третьою особою, проте
як вести мову про матеріальні втрати,
яких позивач зазнав у зв'язку зі
знищенням майна у розмірі його
вартості, - не можна, оскільки, як
зазначалось вище, відповідне майно
позивачу на момент його знищення не
належало, та крім того вартість його на
вказану суму не обґрунтована.

Отже, суд приходить до висновку, що
позовні вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю «КС-Київ» до
Публічного акціонерного товариства
«Трест «Київміськбуд-2» про
стягнення 600 000, 00 грн. збитків,
незалежно від того, чи існує вина
відповідача у знищенні спірного майна,
наразі є передчасними й задоволені
бути не можуть.

Що стосується вимог третьої особи, суд
відзначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
спірне майно, яке на момент його
знищення належало третій особі,
знесено на виконання постанови
Київського апеляційного
господарського суду від 31.08.2010 р. у
справі № 36/310-16/257-4/437, якою, зокрема, було
встановлено, що таке майно є самочинним
будівництвом.

Посилаючись у своїх доводах на те, що
відповідач не мав права відчужувати
спірне нерухоме майно, оскільки права
власності на нього, як на об'єкти
нерухомості не набув, третя особа
залишає поза увагою той факт, що
порушення особою під час укладення
правочину купівлі-продажу приписів ст.
658 ЦК України, відповідно до якої право
продажу товару, крім випадків
примусового продажу та інших випадків,
встановлених законом, належить
власникові товару, - може бути
підставою для визнання такого
правочину недійсним в порядку ст. ст. 203,
215 ЦК України з послідуючими
наслідками, в тому числі, які
передбачені ст. 1212 ЦК України, а саме:
повернення виконаного за недійсним
правочином.

Вимоги щодо визнання недійсним
правочину з купівлі-продажу та
повернення сплачених коштів можуть
ставитись між сторонами відповідного
правочину.

У свою чергу, не може бути у даному
випадку самостійною підставою для
відшкодування збитків відповідачем
відсутність права продажу у нього
спірного майна за договором
купівлі-продажу, стороною якого третя
особа не є.

Як свідчать матеріали справи, між
відповідачем та третьою особою
відсутні будь-які договірні
зобов'язання з приводу спірного майна,
а отже виключається прямий
причинно-наслідковий зв'язок між
порушенням відповідачем будь-яких
зобов'язань та наслідками для третьої
особи у формі знищення спірного майна.

Так, зобов'язання з передачі у
власність спірного майна у відповідача
існували саме перед позивачем, а
позивач у свою чергу мав відповідні
зобов'язання з передачі таких об'єктів
нерухомості у власність третій особі.

Саме на продавця за договором
купівлі-продажу може бути покладено
обов'язок відшкодувати покупцеві
завдані йому збитки у разі вилучення за
рішенням суду товару у покупця на
підставах, що виникли до продажу
товару, якщо покупець не знав або не міг
знати про наявність цих підстав.

Продавцем за договором, на підставі
якого третя особа придбала спірне
майно, є позивач.

При цьому, слід також враховувати, що
самочинне будівництво не є об'єктом
цивільного права і не може бути
предметом цивільно-правового договору,
а відповідно, як позивач, так і третя
особа також не позбавлені права
ставити питання про відповідність
відповідних договорів чинному
законодавству та заявляти вимоги про
повернення сплачених ними коштів.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 6
від 23.03.2012 р. «Про судове рішення»
рішення господарського суду має
ґрунтуватись на повному з'ясуванні
такого: чи мали місце обставини, на які
посилаються особи, що беруть участь у
процесі, та якими доказами вони
підтверджуються; чи не виявлено у
процесі розгляду справи інших
фактичних обставин, що мають суттєве
значення для правильного вирішення
спору, і доказів на підтвердження цих
обставин; яка правова кваліфікація
відносин сторін, виходячи з фактів,
установлених у процесі розгляду
справи, та яка правова норма підлягає
застосуванню для вирішення спору.

Оскільки, як зазначалось вище, судом
встановлено, що заявлені позивачем та
третьою особою позовні вимоги до
відповідача є необґрунтованими та
безпідставними, вони не підлягають
задоволенню.

Крім того, суд також відмовляє в
задоволенні клопотання відповідача
про застосування строків позовної
давності, оскільки правила про позовну
давність мають застосовуватися лише
тоді, коли буде доведено існування
самого суб'єктивного права. У випадку
відсутності такого права або коли воно
ніким не порушено, в позові має бути
відмовлено не з причин пропуску строку
позовної давності, а у зв'язку з
необґрунтованістю самої вимоги.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
витрати по сплаті судового збору,
покладаються на позивача та третю
особу.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82- 85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд міста Києва,
-

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог
Товариства з обмеженою
відповідальністю «КС-Київ» до
Публічного акціонерного товариства
«Трест «Київміськбуд-2» про стягнення
600 000 (шістсот тисяч) грн. 00 коп. збитків,
- відмовити.

2. В задоволенні позовних вимог
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Ісма-Груп» до
Публічного акціонерного товариства
«Трест «Київміськбуд-2» про стягнення
630 000 шістсот тридцять тисяч) грн. 00 коп.
збитків, - відмовити.

3. Рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 23.04.2014 р.

Головуючий суддя
В.С. Ломака

Судді
Т.В. Васильченко

М.О. Любченко