ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.04.2014
Справа № 917/354/14

за позовом Комунального підприємства
"Спецкомунтранс", вул. Шишацька, 86, м.
Миргород, Полтавська обл., 37600

до Дочірнього підприємства
Національної акціонерної компанії
"Надра України"
"Миргороднафтогазрозвідка", вул.
Нафтовиків, 1, м. Миргород, Полтавська
обл., 37600

про стягнення 2 863,14 грн.

Суддя Ківшик О.В.

Представники :

від позивача: Моргун С.І., довіреність №
294 від 03.06.2013 р., паспорт серії НОМЕР_1,
виданий Миргородським МРВ УМВС України
в Полтавській області 08.11.2007 р.;

від відповідача: не з'явилися.

Суть спору : розглядається позов
Комунального підприємства
"Спецкомунтранс" про стягнення з
Дочірнього підприємства Національної
акціонерної компанії "Надра України"
"Миргороднафтогазрозвідка" 2 863,14 грн.
заборгованості, що виникла внаслідок
нездійснення останнім оплати
вартості наданих позивачем
транспортних послуг за дорожніми
листами вантажного автомобіля № 107062
від 25.11.2009 р., № 107076 від 26.11.2009 р. та № 107094
від 27.11.2009 р..

Відповідач представництво у судове
засідання вдруге не забезпечив, вимоги
суду виконав частково, причин щодо
цього суду не повідомив. Останній
відповідно до пп. 2.6.15 Інструкції з
діловодства в господарських судах
України та пп. 3.9.1 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" був належним чином та
завчасно повідомлений про дату, час і
місце проведення судових засідань, а
також про покладені на нього обов'язки,
про що свідчать матеріали справи.

Відповідач за допомогою факсу надав
суду заперечення на позовну заяву № 239
від 22.04.2014 р. (вх. № 5292 від 23.04.2014 р.), у
яких вказує про сплив строку позовної
давності при зверненні позивачем з
даним позовом та просить суд з цієї
підстави відмовити у позові.

Як роз'яснив Пленум Вищого
господарського суду України у пп. 3.9.2
постанови від 26.12.2011 р. № 18 "Про
деякі питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" (із
змінами та доповненнями), у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Враховуючи достатність у матеріалах
справи доказів для розгляду спору по
суті, пояснення представника позивача
щодо можливості розгляду спору за
відсутності представника відповідача,
закінчення строку вирішення спору,
відсутність клопотання про його
продовження та приписи ст. 6 Конвенції
про захист прав людини і
основоположних свобод (ратифікована
Законом України від 17.07.1997 р. № 475/97-ВР)
щодо право кожного на розгляд його
справи упродовж розумного строку, суд
не оцінює вказану обставину як
підставу для подальшого відкладення
розгляду справи.

Позивач надав суду заяву № 230 від 27.03.2014
р. (вх. № 4111 від 01.04.2014 р.) про збільшення
розміру позовних вимог, відповідно до
якої просить суд стягнути з
відповідача 2 981,78 грн., з яких : 2
863,14 грн. заборгованості, що виникла
внаслідок нездійснення останнім
оплати вартості наданих позивачем
транспортних послуг за дорожніми
листами вантажного автомобіля № 107062
від 25.11.2009 р., № 107076 від 26.11.2009 р. та № 107094
від 27.11.2009 р., 54,40 грн. інфляційні втрати
за період з 14.06.2013 р. по 28.02.2014 р., 64,24 грн.
3% річних за період з 14.06.2013 р. по
28.02.2014 р..

Оскільки дана заява пред'явлена з
дотриманням встановлених
процесуальних правил, право на
збільшення розміру позовних вимог
надане позивачеві ч. 4 ст.22 ГПК України,
заява ухвалою суду від 03.04.2014 р. про
відкладення розгляду даної справи
прийнята до розгляду в даному
позовному провадженні. Спір
розглядатиметься в межах предмету
спору в редакції заяви позивача № 230
від 27.03.2014 р. (вх. № 4111 від 01.04.2014 р.) про
збільшення розміру позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, оцінивши надані
документальні докази, суд,

встановив :

У листопаді 2009 року між Дочірнім
підприємством Національної
акціонерної компанії "Надра України"
"Миргороднафтогазрозвідка" (замовник)
та Комунальним підприємством
"Спецкомунтранс" (виконавець) виникли
правовідносини з надання транспортних
послуг, а саме :

- 25.11.2009 р. Комунальним підприємством
"Спецкомунтранс" (виконавець) надано
послуги екскаватора ЄО - 2621 на базі
трактора ЮМЗ-6 державний номер НОМЕР_2
(тракторист ОСОБА_2) по згортанню
газопроводу протягом 7 годин на суму
954,38 грн., що підтверджується дорожнім
листом № 107062 від 25.11.2009 р. (а.с. 8);

- 26.11.2009 р. Комунальним підприємством
"Спецкомунтранс" (виконавець) надано
послуги екскаватора ЄО - 2621 на базі
трактора ЮМЗ-6 державний номер НОМЕР_2
(тракторист ОСОБА_2) по згортанню
газопроводу протягом 7 годин на суму
954,38 грн., що підтверджується дорожнім
листом № 107076 від 26.11.2009 р. (а.с. 9);

- 27.11.2009 р. Комунальним підприємством
"Спецкомунтранс" (виконавець) надано
послуги екскаватора ЄО - 2621 на базі
трактора ЮМЗ-6 державний номер НОМЕР_2
(тракторист ОСОБА_2) по згортанню
газопроводу протягом 7 годин на суму
954,38 грн., що підтверджується дорожнім
листом № 107094 від 27.11.2009 р. (а.с. 10).

Вказані первинні документи - дорожні
листи - підписані представниками
сторін та скріплені печатками сторін, в
тому числі і талони замовника.

За даними позивача відповідач оплату
вартості отриманих результатів послуг
не здійснив, на момент подання позову
заборгованість відповідача складає 2
863,14 грн..

Позивач звертався до відповідача з
претензіями № 293 від 04.06.2013 р. (а.с. 11), №
325 від 02.07.2013 р. (а.с. 13), які відповідачем
отримані, що підтверджується
повідомленнями про вручення поштових
відправлень - вказаних претензії (а.с. 12,
14).

Враховуючи відсутність реагування з
боку Дочірнього підприємства
Національної акціонерної компанії
"Надра України"
"Миргороднафтогазрозвідка" на вказані
претензії, вважаючи свої права
порушеними, позивач звернувся до суду з
даним позовом з вимогою про стягнення з
відповідача (в редакції заяви № 230 від
27.03.2014 р. (вх. № 4111 від 01.04.2014 р.) про
збільшення розміру позовних вимог) 2
981,78 грн., з яких : 2 863,14 грн.
заборгованості, що виникла внаслідок
нездійснення останнім оплати вартості
наданих позивачем транспортних послуг
за дорожніми листами вантажного
автомобіля № 107062 від 25.11.2009 р., № 107076 від
26.11.2009 р. та № 107094 від 27.11.2009 р., 54,40 грн.
інфляційні втрати за період з 14.06.2013 р.
по 28.02.2014 р., 64,24 грн. 3% річних за період з
14.06.2013 р. по 28.02.2014 р..

При прийнятті рішення суд виходив з
наступного.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу
України підставами виникнення прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини. Положеннями статей 627, 628
Цивільного кодексу України визначено,
що відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості. Зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.

Статтями 202, 205 Цивільного кодексу
України закріплено загальне поняття
правочину, яким є дія особи, спрямована
на набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Правочин
може вчинятися усно або в письмовій
формі. Сторони мають право обирати
форму правочину, якщо інше не
встановлено законом. Правочин, для
якого не встановлена обов'язкова
письмова форма, вважається вчиненим,
якщо поведінка сторін засвідчує їхню
волю до настання відповідних правових
наслідків.

При цьому відповідно до ст. 207
Цивільного Кодексу України правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох
документах, у листах, телеграмах, якими
обмінялися сторони. Правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо воля сторін
виражена за допомогою телетайпного,
електронного або іншого технічного
засобу зв'язку. Правочин вважається
таким, що вчинений у письмовій формі,
якщо він підписаний його стороною
(сторонами). Правочин, який вчиняє
юридична особа, підписується особами,
уповноваженими на це її установчими
документами, довіреністю, законом або
іншими актами цивільного
законодавства, та скріплюється
печаткою.

Статтею 626 Цивільного кодексу України
визначено поняття договору, яким є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до положень ст. ст. 638, 639
Цивільного кодексу України договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. Договір може укладатися
у будь-якій формі, якщо вимоги щодо
форми договору не встановлені законом.
Якщо сторони домовилися укласти
договір у певній формі, він вважається
укладеним з моменту надання йому цієї
форми, навіть якщо законом ця форма для
даного виду договорів не вимагалася.

Стаття 181 Господарського кодексу
України визначає загальний порядок
укладання господарських договорів,
зокрема у ч. 1 цієї статті йдеться, що
господарський договір за загальним
правилом викладається у формі єдиного
документа, підписаного сторонами та
скріпленого печатками. Допускається
укладення господарських договорів у
спрощений спосіб, тобто шляхом обміну
листами, факсограмами, телеграмами,
телефонограмами тощо, а також шляхом
підтвердження до виконання замовлення,
якщо законом не встановлено спеціальні
вимоги до форми та порядку укладення
даного виду договорів.

Враховуючи, що зазначені вище дорожні
листи № 107062 від 25.11.2009 р., № 107076 від
26.11.2009 р., № 107094 від 27.11.2009 р. з
урахуванням талонів замовника (на
зворотному боці кожного дорожнього
листа) містять найменування послуг,
одиницю їх виміру, кількість, ціну,
підписані як представника позивача,
так і відповідача, скріплені печатками
сторін, суд дійшов висновку, що між
сторонами мав місце факт укладання
правочинів. Враховуючи правову природу
укладених правочинів, кореспондуючи
права та обов'язки сторін, суд дійшов
висновку, що оцінка правомірності
заявлених вимог має здійснюватись з
урахуванням приписів законодавства,
які регламентують правовідносини з
договору надання послуг.

Відповідно до ст. 901 - ст. 903 Цивільного
кодексу України за договором про
надання послуг одна сторона
(виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.
Виконавець повинен надати послугу
особисто. Якщо договором передбачено
надання послуг за плату, замовник
зобов'язаний оплатити надану йому
послугу в розмірі, у строки та в
порядку, що встановлені договором.

За приписами ст. 530 Цивільного кодексу
України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). Якщо строк (термін)
виконання боржником обов'язку не
встановлений або визначений моментом
пред'явлення вимоги, кредитор має право
вимагати його виконання у будь-який
час. Боржник повинен виконати такий
обов'язок у семиденний строк від дня
пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України,
встановлено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами. У
відповідності до вимог ст. ст. 525, 526
Цивільного кодексу України
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином та в установлений строк,
одностороння відмова від виконання
зобов'язання не допускається. Статтею
193 Господарського кодексу України
передбачено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору. Не
допускаються одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом.
Частиною першою ст. 530 Цивільного
кодексу України встановлено, що якщо у
зобов'язанні встановлений строк його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач належним чином виконав
зобов'язання за вищезазначеними
правочинами, відповідач в порушення
прийнятих на себе зобов'язань та
приписів ст. 903 Цивільного кодексу
України з урахуванням ст. 530 Цивільного
кодексу України результати отриманих
послуг не оплатив, заборгованість
останнього на момент подання позову та
прийняття даного рішення складає 2 863,14
грн.. Дана обставина відповідачем по
суті не спростовується.

Відповідно до ст. 610, ст. 611 Цивільного
кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), а у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

За приписами п. 2 ст. 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Індекс інфляції є статистичною
інформацією, яка щомісячно надається
Держкомстатом та публікується в газеті
"Урядовий кур'єр" та на офіційному
веб-сайті Державного комітету
статистики України (http://www. ukrstat.gov.ua).

У п. 3.2 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України у від
07.12.2013 р. № 14 "Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" зазначено, що
згідно з Законом України "Про
індексацію грошових доходів населення"
індекс споживчих цін (індекс інфляції)
обчислюється спеціально уповноваженим
центральним органом виконавчої влади в
галузі статистики і не пізніше 10 числа
місяця, що настає за звітним,
публікується в офіційних періодичних
виданнях. Розмір боргу з урахуванням
індексу інфляції визначається
виходячи з суми боргу, що існувала на
останній день місяця, в якому платіж
мав бути здійснений, помноженої на
індекс інфляції, визначений названою
Державною службою, за період
прострочення починаючи з місяця,
наступного за місяцем, у якому мав бути
здійснений платіж, і за будь-який
місяць (місяці), у якому (яких) мала
місце інфляція. При цьому в розрахунок
мають включатися й періоди часу, в які
індекс інфляції становив менше одиниці
(тобто мала місце дефляція). У
застосуванні індексації можуть
враховуватися рекомендації щодо
порядку застосування індексів
інфляції при розгляді судових справ,
викладені в листі Верховного Суду
України від 03.04.97 р. № 62-97р; а також в
інформаційно-пошукових системах
"Законодавство" і "Ліга".

Здійснивши перевірку наданого
позивачем розрахунку позовних вимог
щодо стягнення з відповідача 54,40 грн.
інфляційних втрат за період з 14.06.2013 р.
по 28.02.2014 р. та 64,24 грн. 3% річних за
період з 14.06.2013 р. по 28.02.2014 р., суд
прийшов до висновку, що вимоги позивача
відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України є правомірними частково, а саме
: в частині стягнення 31,49 грн.
інфляційних втрат та 61,18 грн. 3% річних,
а тому підлягають задоволенню саме у
зазначені частині (при нарахуванні
інфляційних втрат позивачем
неправильно застосовано методику їх
розрахунку, а саме : не включено місяці,
в яких була дефляція; невірно
обраховано проценти річних;
розрахунок здійснено за допомогою
калькулятору підрахунку
заборгованості та штрафних санкцій
"Ліга:Еліт 8.1.5"). В частині позовних
вимог щодо стягнення з відповідача
інфляційних нарахувань у розмірі 22,91
грн. та 3,06 грн. 3% річних у позові слід
відмовити.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського
процесуального кодексу України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. 129
Конституції України та ст. 33, ст. 34
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень, докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи,
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Допустимих доказів в спростування
вищевикладеного чи будь-яких
обґрунтованих заперечень по суті спору
відповідач суду не надав.

Посилання відповідача на сплив строку
позовної давності при зверненні з
даним позовом суд не оцінює як
правомірні.

Так, відповідно до приписів ст. 260, ст. 261
Цивільного кодексу України позовна
давність обчислюється за загальними
правилами визначення строків,
встановленими статтями 253 - 255 цього
Кодексу. Перебіг позовної давності
починається від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила. За зобов'язаннями з
визначеним строком виконання перебіг
позовної давності починається зі
спливом строку виконання. За
зобов'язаннями, строк виконання яких не
визначений або визначений моментом
вимоги, перебіг позовної давності
починається від дня, коли у кредитора
виникає право пред'явити вимогу про
виконання зобов'язання.

Як встановлено судом вище, сторонами не
було узгоджено строку оплати
відповідачем результатів транспортних
послуг. В дотримання приписів ст. 530
Цивільного кодексу України, відповідно
до якої строк звернення кредитором з
вимогою до боржника не обмежений часом,
позивач звертався до відповідача з
претензіями № 293 від 04.06.2013 р. (а.с. 11), №
325 від 02.07.2013 р. (а.с. 13), які відповідачем
отримані 06.06.2013 р. та 04.07.2013 р., що
підтверджується повідомленнями про
вручення поштових відправлень -
вказаних претензії (а.с. 12, 14). За текстом
даних претензій кредитором
встановлено строк оплати вартості
транспортних послуг - у семиденний
термін. Отже, саме з наступного дня по
закінченню встановленого семиденного
терміну з дня отримання першої
претензії, тобто, з 14.06.2013 р. повинен
починатися перебіг загального строку
позовної давності для звернення з
даним позовом, що становить згідно ст.
257 Цивільного кодексу України три роки.

Таким чином, даний позов пред'явлений
Комунальним підприємством
"Спецкомунтранс" в межах строку
позовної давності, а саме : 25.02.2014 р.
згідно відбитку маркувальної машини
поштового відділення на конверті (а.с.
25).

За викладеного, позовні вимоги щодо
стягнення з відповідача 2 863,14 грн.
основного боргу, 31,49 грн. інфляційних
втрат за період з 14.06.2013 р. по 28.02.2014 р. та
61,18 грн. 3% річних за період з 14.06.2013 р. по
28.02.2014 р. підтверджені документально та
нормами матеріального права,
відповідачем не спростовані, а тому
підлягають задоволенню у повному
обсязі. В частині вимог щодо стягнення
інфляційних нарахувань у розмірі 22,91
грн. та 3,06 грн. 3% річних у позові слід
відмовити.

Понесені позивачем при зверненні
з даним позовом судові витрати по
сплаті судового збору покладаються
відповідно до ст. 49 ГПК України на
сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог : на
позивача в сумі 18,27 грн., на відповідача
- в сумі 1 808,73 грн..

На підставі матеріалів справи та
керуючись ст.ст. 43, 49, ст. 82-85, ГПК
України, суд -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства
Національної акціонерної компанії
"Надра України"
"Миргороднафтогазрозвідка" (вул.
Нафтовиків, 1, м. Миргород, Полтавська
обл., 37600), ідентифікаційний код
юридичної особи 01431676, р/р 7001 в ПАТ
"ТАСкомбанк" м. Полтава, МФО 339500 на
користь Комунального підприємства
"Спецкомунтранс" (вул. Шишацька, 86, м.
Миргород, Полтавська обл., 37600),
ідентифікаційний код юридичної особи
30131862, р/р 260044899 в ПАТ "Райффайзен Банк
Аваль", МФО 380805 : 2 863,14 грн. основного
боргу, 31,49 грн. інфляційних втрат за
період з 14.06.2013 р. по 28.02.2014 р., 61,18 грн. 3%
річних за період з 14.06.2013 р. по 28.02.2014 р.
та 1 808,73 грн. витрат по сплаті судового
збору.

Видати наказ з набранням цим рішенням
законної сили.

3. В частині позовних вимог
Комунального підприємства
"Спецкомунтранс" щодо стягнення з
Дочірнього підприємства Національної
акціонерної компанії "Надра України"
"Миргороднафтогазрозвідка"
інфляційних нарахувань у розмірі 22,91
грн. та 3% річних у розмірі 3,06 грн. у
позові відмовити.

Суддя

О.В.Ківшик

Примітка : Рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
десятиденного строку з дня його
прийняття, а у разі, якщо у судовому
засіданні було оголошено лише вступну
та резолютивну частини рішення, воно
набирає законної сили після закінчення
десятиденного строку з дня підписання
рішення, оформленого відповідно до
статті 84 цього Кодексу. Рішення може
бути оскаржено протягом десяти днів з
дня прийняття рішення, а у разі якщо у
судовому засіданні було оголошено лише
вступну та резолютивну частину рішення
- з дня підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 цього Кодексу. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційною інстанцією.