ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

28.04.14 Справа № 904/8416/13

За позовом Фізичної особи підприємця
ОСОБА_1, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська
область

до Комунального підприємства теплових
мереж "Криворіжтепломережа", м. Кривий
Ріг, Дніпропетровська область

третя особа-1, яка не заявляє
самостійних вимог на стороні
відповідача: Товариство з обмеженою
відповідальністю «ДИВОБУД», м. Кривий
Ріг, Дніпропетровська область

третя особа-2, яка не заявляє
самостійних вимог на стороні
відповідача: Комунальне підприємство
Житлово-експлуатаційна організація №
20, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська
область

про визнання недійсним договору

Головуючий колегії Ярошенко В.І.

Суддя Мартинюк С.В.

Суддя Соловйова А.Є.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 - паспорт НОМЕР_1
виданий Центрально-Міським РВ
Криворізького МУ УМВС України в
Дніпропетровській області

ОСОБА_3 - представник за
договором № 12 від 15.10.13

від відповідача: не з'явились

від третьої особи-1: не з'явились

від третьої особи-2: не з'явились

СУТЬ СПОРУ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1
звернувся до господарського суду
Дніпропетровської області з позовом до
Комунального підприємства теплових
мереж "Криворіжтепломережа" про
визнання недійсним договору на відпуск
теплової енергії від 30.06.2005 № 4626.

В обґрунтування позовних вимог,
позивач вказує на невідповідність
договору від 30.06.2005 № 4626 перехідним
положенням Закону України "Про
житлово-комунальні послуги" від 24.06.2004,
згідно яких договори, що не приведені у
відповідність із цим законом у
зазначений ним строк - до 01.01.2006 -
втрачають чинності, а також те, що даний
договір не відповідає вимогам типового
договору про надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення.

Ухвалою господарського суду від 30.10.2013
порушено провадження у справі та її
розгляд призначено на 18.11.2013.

18.11.2013 через канцелярію господарського
суду від відповідача надійшли
заперечення на позов, в яких він
заперечує проти задоволення позовних
вимог з огляду на наступне.

Відповідно до п. 4 Правил користування
тепловою енергією, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
№ 1198 від 03.10.2007, користування тепловою
енергією допускається лише на підставі
договору купівлі-продажу теплової
енергії. Договори укладаються
відповідно до типових договорів.
Однак, на сьогоднішній день типовий
договір купівлі-продажу теплової
енергії органом виконавчої влади у
сфері теплопостачання не затверджено.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 21.07.2005 № 630 «Про затвердження Правил
надання населенню послуг з водо-,
теплопостачання та водовідведення»
затверджено правила надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення та типовий договір про
надання послуг з централізованого
опалення, в той час як, з тексту
спірного договору вбачається, що
постачальник відпускає (продає)
споживачу теплову енергію як товар, а
не житлово-комунальну послугу.

Отже, положення типового договору про
надання послуг з централізованого
опалення, постачання холодної та
гарячої води і водовідведення на
правовідносини з купівлі-продажу
(постачання) теплової енергії не
поширюються.

Спірний договір є діючим, оскільки
позивач не звертався до відповідача з
заявою про розірвання договору.
Самовільне встановлення автономного
опалення не може бути підставою для
розірвання даного договору.

18.11.2013 позивач надав до суду пояснення,
в яких зазначає, що відповідно до
прикінцевих положень Закону України
від 24.06.2004 № 1875-IV "Про
житлово-комунальні послуги", договори
про надання житлово-комунальних
послуг, що не приведені у відповідність
із цим Законом у зазначений строк,
втрачають чинність.

Спірний договір на момент його
укладання не відповідав ПКМ № 1497 від
30.12.1997 із змінами, внесеними ПКМ № 717 від
15.05.2003, якою затверджений типовий
договір надання населенню послуг з
водопостачання, теплопостачання та
водовідведення.

Оскільки, на цей час типова форма
договору про купівлю-продаж
(постачання) теплової енергії не
затверджена, такий договір укладається
сторонами з урахуванням норм
законодавства, що регулює відносини у
сфері теплопостачання та з дотриманням
процедури укладання договорів,
визначеної главою 53 ЦК України.

Споживач у контексті ст. 1 Закону
України "Про житлово-комунальні
послуги" отримує не теплову енергію, а
відповідну житлово/комунальну послугу.

Також, укладання спірного договору на
відпуск теплової енергії для потреб
опалення, вентиляції, гарячого
водопостачання та пару між КПТМ
"Криворіжтепломережа" та ФОП ОСОБА_1,
взагалі не передбачено законодавством
України, яке діяло на момент укладання
договору та не передбачено на
теперішній час. Такий договір,
відповідно до вимог законодавства, міг
укладатися лише між КПТМ
"Криворіжтепломережа" та
балансоутримувачем.

18.11.13 представник позивача подав
клопотання про витребування у
відповідача рішення Криворізької
міської ради, згідно з яким виконавцем
житлово-комунальних послуг у сфері
центрального опалення та гарячого
водопостачання визначено КПТМ
"Криворіжтепломережа" або рішення про
визначення іншого виконавця у сфері
теплопостачання станом на 30.06.2005.

18.11.13 представник позивача подав
клопотання про витребування у
відповідача акту межі розподілу та акт
балансової приналежності до договору
№ 4626 від 30.06.2005.

18.11.2013 позивач подав клопотання про
продовження строку розгляду справи на
п'ятнадцять днів.

Ухвалою господарського суду від 18.11.2013
продовжено строк розгляду справи на
п'ятнадцять днів та розгляд справи
відкладений на 13.01.2014.

Згідно ухвали господарського суду від
13.01.2014 призначено колегіальний розгляд
справи у складі трьох суддів.

Розпорядженням голови суду від 13.01.2014 №
21 визначено склад колегії по розгляду
справи № 904/8416/13 у складі трьох суддів:
головуючий суддя Ярошенко В.І., суддя
Кармазіна Л.П., суддя Соловйова А.Є.

Відповідно до ухвали суду від 14.01.2014
справу № 904/8416/13 прийнято до розгляд
колегіально у складі трьох суддів та її
розгляд призначено на 27.01.2014.

23.01.2014 через канцелярію господарського
суду від відповідача надійшли
додаткові заперечення від 22.01.2014 б/н, в
яких він просить відмовити у
задоволені позовних вимог у зв'язку з
наступними обставинами.

До повноважень центрального органу
виконавчої влади з питань
житлово-комунального господарства
належить розробка типових договорів.
Форми типових договорів
затверджуються центральним органом
виконавчої влади у сфері
теплопостачання. На сьогоднішній день
типовий договір купівлі-продажу
теплової енергії органом виконавчої
влади у сфері теплопостачання не
затверджено. Тому, КПТМ
"Криворіжтепломережа" розроблено текст
договору на основі вільного
волевиявлення.

Крім цього, відповідач також просить
суд звернути увагу на те, що при
укладанні договору за наявності
заперечень щодо окремих умов договору
сторона, яка одержала проект договору,
складає протокол розбіжностей, про що
робиться застереження у договорі, та у
двадцятиденний строк надсилає другій
стороні два примірники протоколу
розбіжностей разом з підписним
договором. У разі якщо сторони не
досягли згоди з усіх істотних умов
господарського договору, такий договір
вважається неукладеним (таким, що не
відбувся). В даному випадку договір
підписаний обома сторонами.

Ухвалою від 27.01.2014 розгляд справи
відкладено на 12.02.2014.

У зв'язку із перебуванням судді
Кармазіної Л.П. з 06.02.2014 на лікарняному,
суддя Ярошенко В.І. надала матеріали
справи № 904/8416/13 для заміни складу
колегії.

Розпорядженням Голови суду № 136 від
12.02.2014 змінено склад колегії по
розгляду справи № 904/8416/13 у складі трьох
суддів: головуючий суддя Ярошенко В.І.,
суддя Соловйова А.Є., суддя
Золотарьова Я.С.

Ухвалою від 12.02.2014 колегія суддів
прийшла до висновку щодо можливості
проведення судового засідання 12.02.2014 об
11:30 год.

У судовому засіданні 12.02.2014 відповідно
до ст. 77 Господарського процесуального
кодексу України оголошено перерву на
05.03.2014. та у судовому засіданні 05.03.2014
перерву на 19.03.2014. Після перерви розгляд
справи продовжено.

Ухвалою від 19.03.2014 залучено до участі у
справі Товариство з обмеженою
відповідальністю «ДИВОБУД» у якості
третьої особи-1, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача та Комунальне
підприємство Житлово-експлуатаційна
організація № 20 у якості третьої
особи-2, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
відповідача, розгляд справи відкладено
на 14.04.2014.

09.04.2014 через канцелярію господарського
суду від третьої особи-1 надійшли
пояснення від 07.04.2014 № 176, в яких вона
зазначає, що ТОВ «ДИВОБУД» визнане
Управителем житлових будинків на
території Центрально-Міського району
м. Кривого Рогу та з 01 лютого 2014 року,
згідно договору про надання послуг з
управління будинком, спорудою або
групою будинків І споруду Центрально -
Міському районі м. Кривого Рогу,
укладеного між Управлінням
благоустрою та житлової політики
виконкому Криворізької міської ради та
ГОВ «ДИВОБУД», надає споживачам
послуги з утримання будинків і споруд
га прибудинкових територій згідно
Рішень виконавчого комітету
Криворізької міської ради «Про
встановлення тарифів на послуги з
утримання будинків І споруд та
прибудинкових територій для населення
Центрально-Міського району м. Кривого
Рогу» № 418 від 14.12.2011 та № 435 від 27.12.2011
«Про встановлення тарифів па послуги з
утримання будинків та прибудинкової
території для власників (орендарів)
нежитлових приміщень у житлових
будинках (гуртожитках) у м. Кривому
Розі», якими визначено перелік послуг,
які ТОВ «ДИВОБУД» надає населенню, їх
періодичність та механізм проведення
перерахунків.

Послуги з централізованого опалення і
централізованого гарячого
водопостачання у вищевказаному
переліку не значаться, як
купівля-продаж теплової енергії для
населення багатоквартирних будинків
та не відноситься укладання
договорів купівлі-продажу теплової
енергії з теплогенеруючою
організацією, а також укладання
договорів на надання послуг з
постачання теплової енергії.

14.04.2014 через канцелярію господарського
суду від відповідача надійшли
додаткові заперечення на позов, в яких
він зазначає, що відповідно до п. 23
правил розрахунки за спожиту теплову
енергію здійснюються на межі продажу,
яка є межею балансової належності
відповідно до договору. Тому, КПТМ
"Криворіжтепломережа" у 2003 році було
укладено договір з КЖП № 20
регламентуючий взаємовідносини на
постачання теплової енергії на будинки
та об'єкти соціально-культурного
побуту, які знаходяться на
обслуговуванні комунального житлового
підприємства № 20. 01.09.2007 між тими ж
сторонами був укладений новий договір
№ 8020, відповідно до п. 1.1 якого
"Криворіжтепломережа" бере на себе
обов'язки по виробництву та постачанню
теплової енергії для централізованого
опалення та гарячого водопостачання до
межі балансової належності, а КП "ЖЕО
№20" бере на себе зобов'язання по
транспортуванню та проведенню
перерозподілу через
внутрішньобудинкові квартирні системи
та безпосереднього надання споживачу
вищезазначених послуг.

12.03.2014 відповідач уклав з ТОВ "Дивобуд"
договір № 15 про здійснення функції
виконавця комунальних послуг з
централізованого опалення та гарячого
водопостачання, де згідно п. 1.1
управитель доручає. а виконавець
приймає на себе зобов'язання
виконувати функції виконавця
комунальних послуг з централізованого
постачання гарячої води та опалення
для споживачів-мешканців житлових
будинків.

14.04.2014 через канцелярію господарського
суду від третьої особи-2 надійшли
письмові пояснення, в яких вона
зазначає, що на теперішній час КП "ЖЕО №
20" не надає послуг з обслуговування
будинків та розірвані договори з
іншими підприємствами. Таким чином, КП
"ЖЕО № 20" не може виступати у якості
організації, яка здійснює постачання
теплової енергії споживачам.

14.04.2014 від позивача надійшло клопотання
про продовження строку розгляду справи
на п'ятнадцять днів.

Ухвалою від 14.04.2014 строк розгляду
справи продовжено на п'ятнадцять днів
та розгляд справи відкладено на 28.04.2014.

17.04.2014 через канцелярію господарського
суду від позивача надійшло клопотання,
в якому він просить покласти на
відповідача витрати на оплату послуг
адвоката у розмірі 4900 грн.

17.04.2014 від позивача надійшли пояснення,
в яких він зазначає, що спірний договір
не відповідав чинному законодавству на
момент укладання та не відповідає й на
теперішній час, з підстав викладених у
поясненнях.

Розпорядженням голови суду від 28.04.2014 №
422, у зв'язку з перебування судді
Золотарьової Я.С. у відпустці з 28.04.2014,
змінено склад колегії для розгляду
справи № 904/8416/14 у складі:
головуючий судді Ярошенко В.І., суддя
Соловйова А.Є., суддя Мартинюк С.В.

Ухвалою від 28.04.2014 колегія суддів
прийшла до висновку щодо можливості
проведення судового засідання 28.04.2014 о
09:15 год.

Представники відповідача та третіх
осіб 1, 2 у судове засідання не з'явились,
причини неявки суду не повідомив. Про
дату місце та час проведення судового
засідання були повідомлені належним
чином.

У судовому засіданні 28.04.2014 оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення позивача та
представника відповідача, всебічно та
повно з'ясувавши фактичні обставини
справи, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
значення для розгляду справи і
вирішення її по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

30.06.2005 між Фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_1 (далі - позивач, споживач) та
Комунальним підприємством теплових
мереж «Криворіжтепломережа» (далі -
відповідач, постачальник) був
укладений договір № 4626 про відпуск
теплової енергії для потреб опалення,
вентиляції, гарячого водопостачання та
пари (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору
постачальник відпускає споживачу
теплову енергію у гарячій воді для
потреб опалення, вентиляції, гарячого
водопостачання та у вигляді пари для
технологічних потреб, а споживач
сплачує отриману теплову енергію за
встановленими тарифами (цінами) у
строки, передбачені цим договором.

При виконанні цього договору сторони
керуються діючим законодавством
України, діючими «Правилами
користування тепловою енергією»,
Правилами технічної експлуатації
теплоспоживаючих установок теплових
мереж, рішеннями Виконавчого комітету
Криворіжської міської ради та іншими
законодавчими актами (п. 1.2 договору).

Відповідно до п. 1.3 договору
постачальник відпускає споживачу
теплову енергію на обєкти, зазначені у
таблиці № 2 у відповідності з
встановленим планом теплоспоживання з
30 червня 2005 року по 31 грудня 2006 року.
Оплата здійсюється з моменту вказаного
періоду дії договору.

У позовній заяві позивач посилається
на те, що спірний договір від 30.06.2005 №
4626 на відпуск теплової енергії для
потреб опалення, вентиляції, гарячого
водопостачання й пари не відповідав на
момент укладання типовому договору,
затвердженому постановою Кабінету
Міністрів України від 30.12.1997 № 1497 «Про
затвердження Правил надання населенню
послуг з водо-, теплопостачання та
водовідведення», із змінами, внесеними
постановою Кабінету Міністрів України
від 15.05.2003 № 717 та не відповідає
постанові Кабінету Міністрів України
від 21.07.2005 № 630 «Про затвердження Правил
надання населенню послуг з водо-,
теплопостачання та водовідведення»,
якою затверджений типовий договір та
яка дії з 12.08.2005 із відповідними змінами
до теперішнього часу.

Також, позивач у позовній заяві
зазначає, що відповідно до ст. 1 Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги» (далі - Закон) він є
безпосереднім споживачем комунальних
послуг теплової енергії.

За змістом п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону, споживач
зобов'язаний укласти договір на
надання житлово-комунальних послуг,
підготовлений виконавцем на основі
типового договору (редакція від 24.06.2004).

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 21 цього Закону,
виконавець зобов'язаний підготувати та
укласти із споживачем договір на
надання житлово-комунальних послуг з
визначенням відповідальності за
дотримання умов його виконання згідно
з типовим договором (редакція від
24.06.2004).

Одночасно, п. 4 ст. 19 Закону, визначено,
що балансоутримувач є особливим
учасником відносин у сфері
житлово-комунальних послуг, який
залежно від цивільно-правових угод
може бути споживачем, виконавцем або
виробником.

Відповідальною особою за утримання
внутрішньобудинкових теплових мереж
багатоквартирних житлових будинків є
управитель - юридична особа, яка
здійснює управління неподільним та
загальним майном житлового комплексу
(багатоквартирного будинку) за
дорученням власника (власників) майна і
забезпечує його належну експлуатацію,
капітальний ремонт, реконструкцію,
модернізацію тощо.

Згідно ж зі спірним договором, як
вважає позивач, (п. п. 5.4, 5.5, 5.6, 5.10, 5.11, 5.13,
5.16, 5.19, 5.20, 5.23, 5.25) на нього , як на
споживача, покладені обов'язки, які він
не може виконувати, тому що не є ні
управителем, ні балансоутримувачем.

З огляду на вищевикладене, позивач
просить суд визнати недійсним договір
№ 4626 від 30.06.2005 року на відпуск теплової
енергії для потреб опалення,
вентиляції, гарячого водопостачання та
пару, укладеного між фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 та
Комунальним підприємством теплових
мереж «Криворіжтепломережа».

У запереченнях на позовну заяву
відповідач зазначає, що пункт 4 Правила
користування тепловою енергією,
затверджені постановою Кабінету
Міністрів України № 1198 від 03.10.2007,
встановлює, що користування тепловою
енергією допускається лише на підставі
договору купівлі-продажу теплової
енергії між споживачем та
теплопостачальною організацією.
Договори укладаються відповідно до
типових договорів. Форми типових
договорів затверджуються центральним
органом виконавчої влади у сфері
теплопостачання. Також зазначає, що на
сьогоднішній день типовий договір
купівлі-продажу теплової енергії
органом виконавчої влади у сфері
теплопостачання не затверджено. Тому,
відповідач розробив договір,
конкретизувавши умови Закону України
"Про комунальні послуги" № 1875-4
від 24.06.2004, Закону України "Про
теплопостачання", Правил користування
тепловою енергією, затверджених
постановою Кабунету Міністрів України
№ 1198 від 03.10.2007 та постанови Кабінету
Міністрів України від 21.07.2005 № 630. Також,
відповідач звертає увагу суду на те, що
постанова Кабінету Міністрів України
від 21.07.2005 № 630 затверджує правила
надання саме послуг з централізованого
опалення, постачання холодної та
гарячої води і водовідведення, тоді як
постанова Кабінету Міністрів України
№ 1198 від 03.10.2007 "Про затвердження правил
користування тепловою енергією"
визначає правила користування
тепловою енергією як товаром, а не
послугою. Відповідач у відзиві вказує
на те, що постачальник відпускає
споживачу теплову енергію як товар, а
не житлово-комунальну послугу та
зазначає, що при укладанні спірного
договору сторони курувались вільним
волевиявленням, коли сторони мають
право погоджувати на свій розсуд
будь-які умови договору, що не
суперечать законодавству відповідно
до п. 4 ст. 179 Господарського кодексу
України (далі - ГК України), а тому
просить відмовити у задоволені позову.

Господарський суд, дослідивши
матеріали справи та надані сторонами
докази у їх сукупності, вважає, що
позовні вимоги позивача є правомірними
та такими, що підлягають задоволенню з
огляду на наступне.

Частиною першою ст. 626 ЦК України
передбачено, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 16 ЦК
України Кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу. Способом захисту
цивільних прав та інтересів може бути,
зокрема, визнання правочину недійсним.

Частиною першою ст. 215 ЦК України
передбачено, що підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Статею 203 ЦК України визначено загальні
умови, додержання яких є необхідними
для чинності правочину, а саме зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.
Правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа,
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК
України).

Відповідно до приписів ст. 11 ЦК України
підставами виникненя цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори.

Закон України "Про житлово-комунальні
послуги" від 24.03.2004, набрав чинності
30.07.2004.

Статтею 1 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги" визначено,
що комунальні послуги - це результат
господарської діяльності, спрямованої
на задоволення потреб фізичної чи
юридичної особи у забезпеченні
холодного та гарячого водою,
водовідведенням, газо- та
електропостачанням, опаленням, а також
вивезення побутових відходів у
порядку, встановленому законодавством.
Споживачем є фізична чи юридична особа,
яка отримує або має намір отримати
житлово-комунальну послугу.

Тобто, споживач у контексті Закону
України "Про житлово-комунальні
послуги" отримує не теплову енергію, а
відповідну житлово-комунальну/
комунальну послугу.

Таким чином, відносини з надання
житлово-комунальних послуг
регулюються шляхом укладення договору
про надання відповідних послуг між
власником, або балансоутримувачем
(будинку, групи будинків, житлового
комплексу) та кінцевими споживачами
(власниками приміщень таких будинків).

Зі змісту п. 1.1 договору слідує, що
постачальник відпускає споживачу
теплову енергію, а споживач сплачує
отриману теплову енергію.

Враховуючи вищенаведене, на спірні
правовідносини не поширюється дія
Закону України «Про житлово-комунальні
послуги».

Отже, спірний договір, з урахуванням
змісту п. 1.1 договору, є договором
енергопостачання.

Відповідно до ч. 4 п. 2.9 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України "Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними" № 11 від 29.05.2013 (далі - Пленум
№ 11) відповідність чи невідповідність
правочину вимогам закону має
оцінюватися господарським судом
стосовно законодавства, яке діяло на
момент вчинення правочину. У разі коли
після такого вчинення набрав чинності
акт законодавства, норми якого інакше
регулюють правовідносини, ніж ті, що
діяли в момент вчинення правочину, то
норми такого акта, якщо він не має
зворотної сили, застосовуються до прав
та обов'язків сторін, які виникли з
моменту набрання ним чинності.

Закону України "Про теплопостачання"
набрав чинності 06.07.2005, тоді як спірний
договір був укладений між сторонами
30.06.2005.

Закон України «Про теплопостачання» та
Правила користування тепловою
енергією, затверджені постановою
Кабінету Міністрів України № 1198 від
03.10.2007, набрали чинності та були
прийняті після укладення договору,
тому до спірних правовідносин вони не
можуть бути застосовані.

Таким чином, господарський суд
доходить висновку, що при укладанні
спірного договору, сторони повинні
були керуватися положеннями
Господарського кодексу України (далі -
ГК України), у редакції, що діяла на
момент укладання спірного договору.

Оскільки оспорюваний договір за своїм
змістом та правовою природою є
договором енергопостачання, то він
підпадає під правове регулювання норм
статей 275-277 ГК України.

Згідно з частиною 1 ст. 275 ГК України за
договором енергопостачання на
енергопостачальне підприємство
(енергопостачальник) відпускає
електричну енергію, пару, гарячу і
перегріту воду (далі - енергію)
споживачеві (абоненту), який
зобов'язаний оплатити прийняту енергію
та дотримуватися передбаченого
договором режиму її використання, а
також забезпечити безпечну
експлуатацію енергетичного
обладнання, що ним використовується.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ГК України
абоненти користуються енергією з
додержанням правил користування
енергією відповідного виду, що
затверджується Кабінетом Міністрів
України.

Оцінюючи умови, укладеного між
сторонами, договору від 30.06.2005 про
відпуск теплової енергії для потреб
опалення, вентиляції, гарячого
водопостачання та пари із
вищенаведеними положеннями ст. 275
Господарського кодекс України, суд
доходить висновку, що умови цього
договору не відповідають приписам
даної статті, з огляду на
нижчевикладене.

До матеріалів справи залучено Акт
розмежування балансової належності
теплової мережі, що знаходяться у
Центрально-міському тепловому районі,
від теплоісточника до абонента -
житлові будинки, від котельні Леніна, 18,
за адресами, зокрема, АДРЕСА_1, межею
розділу є засуви ПС-1, ОС-2, ПГ-1, ПГ-2 в ТК
та зварювальні стики в підвалах
житлових будівель, а саме, за адресою
АДРЕСА_1 (арк. с. 96)

Однак, у п. 1.3 спірного договору вказано,
що постачальник відпускає споживачу
теплову енергію на об'єкти, зазначені у
таблиці № 2 у відповідності з
встановленим планом теплоспоживання.

Відповідно до таблиці № 2 до договору,
теплова енергія має поставлятися на
об'єкт: АДРЕСА_1 (арк. с. 20).

Отже, відповідач постачає теплову
енергію до підвалу житлової будівлі за
адресою АДРЕСА_1, а не
безпосередньо до приміщення позивача.

Враховуючи вищевикладене, споживачем
теплової енергії, як товару, в
розумінні ст. 275 ГК України є
балансоутримувач житлового будинку,
розташованого за адресою:
АДРЕСА_1.

Таким чином, укладення спірного
договору між КПТМ
"Криворіжтепломережа" та ФОП ОСОБА_1,
який не є споживачем теплової енергії,
суперечить частині 1 ст. 275 ГК України.

Крім того, як зазначає відповідач у
своїх додаткових запереченнях, які
надійшли через канцелярію
господарського суду 14.04.2014 та були
залучені до матеріалів справи, між ним
та КЖП № 20 у 2003 році було укладено
договір, регламентуючий
взаємовідносини відповідача та КЖП № 20
на постачання теплової енергії на
будинки та об'єкти
соціально-культурного побуту, які
знаходяться на обслуговуванні
комунального житлового підприємства.
Відповідно до п. 1 договору
постачальник, тобто КПТМ
"Криворіжтепломережа", постачає
теплову енергію до межі розподілу з
виконавцем, тобто КПЖ № 20. Виконавець
транспортує теплову енергію до межі
розподілу безпосередньо споживачу.

Отже, укладаючи спірний договір та
погоджуючи предмет договору, сторони
домовились, що відповідач продає
теплову енергію безпосередньо
позивачу. Однак, матеріалами справи
встановлено, що установки позивача
(споживача) не приєднані до мережі
енергопостачальної організації.

Таким чином, позивач взагалі
позбавлений можливості забезпечити
експлуатацію енергопостачального
обладнання, необхідного для
використання отриманої теплової
енергії.

Тоді як згідно спірного договору на
нього покладено відповідальність,
зокрема, за технічний стан та
експлуатацію вузлів вводу та
внутрішніх систем теплопостачання (п.
3.5 договору); забезпечення приладів
обліку та автоматичного регулювання, а
також за герметичність теплових вводів
(п. 5.6 договору); за відсутність акту
готовності внутрішньобудинкової
системи до роботи в опалювальному
сезоні (п. 5.4 договору).

Відповідно до ч. 3 ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
судовий збір, від сплати якого позивач
у встановленому порядку звільнений,
стягується з відповідача в доход
бюджету пропорційно розміру
задоволених вимог, якщо відповідач не
звільнений від сплати судового збору.

Таким чином, судовий збір, відповідно
до ст. 49 ГПК України, стягується з
відповідача в дохід Державного бюджету
України у розмірі 1147 грн.

Крім того, позивач просить стягнути з
відповідача інші витрати, пов'язані із
наданням позивачу правової допомоги у
розмірі 4900 грн.

На підтвердження своїх вимог в цій
частині, позивачем надано суду договір
про надання правової допомоги № 12 від
15.10.2013, укладений між адвокатом ОСОБА_3
та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1,
свідоцтво про право на заняття
адвокатською діяльністю № 2485 від
16.04.2012, акт виконаних робіт від 14.04.2014 до
договору про надання правової допомоги
на суму 4900 грн., який підписано
адвокатом ОСОБА_3 та клієнтом ОСОБА_1

Відповідно до ст. 44 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати складаються з судового збору,
сум, що підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, призначеної
господарським судом, витрат, пов'язаних
з оглядом та дослідженням речових
доказів у місці їх знаходження, оплати
послуг перекладача, адвоката та інших
витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Пунктом 5 листа Вищого господарського
суду України від 14.07.2004 №01-8/1270 «Про
деякі питання, порушені у доповідних
записках про роботу господарських
судів України у 2003 щодо застосування
норм Господарського процесуального
кодексу України», визначено, що статтею
44 ГПК України передбачено, що до складу
судових витрат входить оплата послуг
адвоката. У контексті цієї норми судові
витрати за участь адвоката при
розгляді справи підлягають сплаті лише
в тому випадку, якщо вони сплачені
адвокату стороною, котрій такі послуги
надавалися, а їх сплату підтверджено
відповідними фінансовими документами.

Судовими витратами є лише оплата тих
послуг, які надаються адвокатами, що
відповідають вимогам ст. 6 Закону
України «Про адвокатуру та адвокатську
діяльність» та здійснюють свою
діяльність у організаційних формах,
зазначених у ст.ст. 4, 13, 14, 15 Закону
України «Про адвокатуру та адвокатську
діяльність».

Згідно з ст. 30 Закону України «Про
адвокатуру та адвокатську діяльність»,
гонорар є формою винагороди адвоката
за здійснення захисту, представництва
та надання інших видів правової
допомоги клієнту. Порядок обчислення
гонорару (фіксований розмір, погодинна
оплата), підстави для зміни розміру
гонорару, порядок його сплати, умови
повернення тощо визначаються в
договорі про надання правової
допомоги.

З вищезазначених норм вбачається, що
витрати за участь адвоката при
розгляді справи підлягають сплаті лише
в тому випадку, якщо вони сплачені
адвокату стороною, котрій такі послуги
надавалися, а їх сплату підтверджено
відповідними фінансовими документами.

Оскільки позивачем до суду не надано
доказів сплати адвокату ОСОБА_3 послуг
за надання правової допомоги у розмірі
4900 грн., вимога щодо стягнення з
відповідача інших витрат, пов'язаних із
наданням позивачу правової допомоги у
розмірі 4900 грн. не підлягають
задоволенню.

Керуючись ст.ст. 22, 44, 49, 82-85, 115-117
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати недійсним договір № 4626 від
30.06.2005 на відпуск теплової енергії для
потреб опалення, вентиляції, гарячого
водопостачання та пару, укладений між
Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та
Комунальним підприємством теплових
мереж "Криворіжтепломережа".

Стягнути з Комунального підприємства
теплових мереж "Криворіжтепломережа"
(50000, Дніпропетровська область, м.
Кривий Ріг, пров. Дежньова, буд. 9, ) в дохід Державного бюджету
України судовий збір у розмірі 1147 грн.
(одна тисяча сто сорок сім грн.).

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення десятиденного строку
з дня його підписання і може бути
оскарженим протягом цього строку до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду.

Повне рішення складено 12.05.2014

Головуючий колегії В.І. Ярошенко

Суддя
С.В.
Мартинюк

Суддя
А.Є.
Соловйова