ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

28.04.2014 Справа № 920/426/14

За позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю «СОЮЗ 2000»,
с. Селещина, Машівський район,
Полтавська область,

до відповідачів: Державного
підприємства «Дослідне господарство
агрофірма «НАДІЯ» Інституту
сільського господарства північного
сходу Національної Академії Аграрних
наук України, с. Перехрестівка,
Роменський район, Сумська область,

про стягнення 184 384 грн. 46 коп.

Суддя О.Ю. Резніченко

За участю представників сторін:

від позивача: Яременко А.Д.,
довіреність № 51 від 26.03.2014 року,

від відповідача: не з'явився.

У засіданні брали участь: секретар
судового засідання Т.Д. Бублик.

Суть спору: Позивач просить суд
стягнути з відповідача 160000 грн. боргу,
7372 грн. 04 коп. пені, 7012 грн. 42 коп. 30%
річних за неналежне виконання
відповідачем укладеного між сторонами
10.10.2012 року договору № 24-НС постачання
нафтопродуктів.

Позивач подав заяву № 35/1 від 17.04.2014 року
про уточнення до позовної заяви, в якій
просить суд стягнути з відповідача 100 000
грн. боргу, 6818 грн. 21 коп. пені, 15734 грн. 33
коп. 30% річних.

Крім того, представник позивача усно
заявив, що після подання заяви про
уточнення позовних вимог відповідач
сплатив позивачу 20000 грн., а тому
позивач просить суд стягнути з
відповідача 80000 грн. боргу, 6818 грн. 21 коп.
пені, 15734 грн. 33 коп. 30% річних, 2450 грн. 45
коп. судового збору.

Суд приймає до розгляду вищезазначені
заяви, оскільки право позивача на їх
подання передбачено ст. 22
Господарського процесуального кодексу
України.

Відповідач подав відзив на позовну
заяву, в якому позовні вимоги визнає
частково, оскільки 80000 грн. боргу
позивачем сплачені, а проти пені та 30%
річних заперечує.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Між сторонами 10.10.2012 року було укладено
договір постачання нафтопродуктів №
24-НС (надалі - Договір).

Відповідно до п.1.1 Договору позивач
зобов'язується у відповідності із
замовленням передавати партіями у
власність відповідача нафтопродукти
(надалі - Товар), а відповідач
зобов'язується приймати Товар та
своєчасно здійснювати їх оплату на
умовах даного Договору.

16 жовтня 2013 року, відповідно до
додаткової угоди № 6955 до Договору,
позивач поставив відповідачу Товар на
суму 49685 грн., факт поставки
підтверджується видатковою накладною
№ 6955 та довіреністю № 898957 від 15.10.2013
року.

Також, 16 жовтня 2013 року, відповідно до
додаткової угоди № 6957 до Договору,
позивач поставив відповідачу Товар на
суму 73899 грн., факт поставки
підтверджується видатковою накладною
№6957 та довіреністю № 898957 від 15.10.2013
року.

18 жовтня 2013 року, відповідно до
додаткової угоди № 7048 до Договору,
позивач поставив відповідачу Товар на
суму 30851 грн. 36 коп., факт поставки
підтверджується видатковою накладною
№ 7048 та довіреністю №898964.

Відповідно до п. 3.1 Договору відповідач
зобов'язується оплатити Товар згідно
умов визначених в додаткових угодах до
даного Договору.

В додаткових угодах №№ 7048 та 5657
сторони встановили, що відповідач
здійснює оплату протягом 10 днів з
моменту відвантаження Товару, а в
додатковій угоді № 6955 - протягом 15 днів.

3 грудня 2013 року відповідач частково
сплатив позивачу за отриманий Товар, а
саме сплатив 18718 грн.

Оскільки, кошти в повному обсязі за
поставлений Товар відповідач позивачу
не перерахував, позивач звернувся до
суду з даним позовом.

Під час розгляду справи судом
відповідач частково погасив основний
борг, а саме сплатив позивачу 80000 грн.,
про що позивачем була подана
відповідна заява про зменшення розміру
позовних вимог.

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу
України встановлено правило, згідно
якого суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору.

Відповідно до ст. 265 Господарського
кодексу України за договором поставки
постачальник зобов'язується передати у
зумовлені строки покупцеві товар, а
покупець зобов'язується прийняти
вказаний товар і сплатити за нього
певну грошову суму.

Оскільки факт поставки Товару на суму
80000 грн. встановлений судом, відповідач
суму боргу не заперечує, а тому позовна
вимога про стягнення з відповідача на
користь позивача вищезазначеної суми є
правомірною, обгрунтованою та такою, що
підлягає задоволенню.

Також позивач просить суд стягнути з
відповідача 30% річних в розмірі 15734 грн.
33 коп., за період з 01.11.2013 року по 07.03.2014
року, які нараховані окремо по кожному
факту поставки та з урахуванням
часткових проплат відповідачем.

Статтею 625 Цивільного кодексу України
передбачено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити 3% річних від
простроченої суми, якщо інший розмір не
встановлено договором.

Відповідно до п. 6.6 Договору у випадку
прострочення відповідачем терміну
здійснення взаєморозрахунку
передбаченого Договором або
додатковими угодами, відповідач
зобов'язаний на вимогу позивача
сплатити суму заборгованості з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також 30% річних від простроченої суми
за користування грошовими коштами.

Враховуючи порушення відповідачем
строків виконаня грошового
зобов'язань, суд вважає, що вимога про
стягнення з відповідача 30% річних в
розмірі 15734 грн. 33 коп., за період з 01.11.2013
року по 07.03.2014 року, які нараховані
окремо по кожному факту поставки та з
урахуванням часткових проплат
відповідачем, є правомірною та такою,
що підлягає задоволенню.

Також, відповідно до ст. 230
Господарського кодексу України у разі
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання до
учасника господарських відносин
застосовуються штрафні санкції, які
відповідно до ст. 231 Господарського
кодексу України застосовуються у
розмірі встановленому договором.

Пунктом 6.4 Договору у випадку
порушення відповідачем термінів
здійснення взаєморозрахунків,
передбачених Договором, відповідач
сплачує позивачу пеню в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ від
суми заборгованості за кожен день
прострочення платежу.

Враховуючи вищезазначене
відповідачу нараховано пеню в розмірі
6818 грн. 21 коп., за період з з 01.11.2013 року
по 07.03.2014 року, яка нарахована окремо по
кожному факту поставки та з
урахуванням часткових проплат
відповідачем.

Враховуючи, що заборгованість
відповідача перед позивачем
встановлена судом, пеня самостійно і
вільно передбачена сторонами у
Договорі, пеня нарахована в межах
строків позовної давності
встановлених ст. 232 Господарського
кодексу України та згідно з Законом
України «Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань», то суд задовольняє вимогу
про стягнення з відповідача 6818 грн. 21
коп., за період з з 01.11.2013 року по 07.03.2014
року пені.

Крім того, відповідач подав заяву про
відкладення розгляду справи, однак суд
відмовляє в її задоволенні, оскільки
заява не підтверджена жодними
належними та допустимими доказами, як
те передбачено ст.ст. 32-34
Господарського процесуального кодексу
України.

Відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України
витрати по сплаті судового збору
понесені позивачем покладаються на
відповідача.

На підставі викладеного, керуючись
ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И
В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного
підприємства «Дослідне господарство
агрофірма «Надія» Інституту
сільського господарства північного
сходу Національної Академії Аграрних
наук України (вул. Леніна, 63, с.
Перехрестівка, Роменський район,
Сумська область, 42073, код 00729639) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «СОЮЗ 2000» (вул.
Леніна, 4/А, с. Селещина, Машівський
район, Полтавська область, 39430, код 30131474)
80000 грн. боргу, 6818 грн. 21 коп. пені, 15734
грн. 33 коп. 30% річних, 2450 грн. 45 коп.
судового збору.

3. Видати наказ після набрання
рішенням законної сили.

Повне рішення складено 05.05.2014 року.

Суддя О.Ю. Резніченко