ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" квітня 2014 р.Справа № 922/485/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Інте Т.В.

при секретарі судового засідання
Федоровой К.О.

розглянувши справу

за позовом Виробничого кооперативу
"Житлово-експлуатаційний кооператив
"Новобуд-комфорт", м. Харків 3-я особа,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору, на стороні позивача
-ОСОБА_1, м. Харків до Харківського
обласного Територіального відділення
Антимонопольного комітету України, м.
Харків про визнання незаконним та
скасування рішення за участю
представників сторін:

позивача - Головков О.М., Іванова Н.О.
дов.б/н від 08.08.13р., Шупаченко І.І., дир.;

відповідача - Соколай В.А., дов. № 69 від
12.11.13 р.;

третьої особи - ОСОБА_1 особисто

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Виробничий кооператив
"Житлово-експлуатаційний кооператив
"Новобуд-комфорт" звернувся до
господарського суду Харківської
області з позовом, в якому просить
визнати незаконним та скасувати
Рішення Адміністративної колегії
відповідача - Харківського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України від
14.01.14 р. № 1-р/к, прийняте по справі №
1/02-158-13. Судові витрати позивач просить
стягнути з відповідача.

В обгрунтування заявлених позовних
вимог позивач зазначив, що прийняте
відповідачем рішення, яким визнано, що
він (позивач) займає монопольне
(домінуюче) становище та порушив
законодавство про захист економічної
конкуренції, не відповідає діючому
законодавству.

При цьому позивач вважає, що
відповідачем при визначенні
монопольного (домінуючого) становища в
рішенні невірно визначені
територіальні межі ринку, не
визначений перелік основних учасників
ринку, потенційних конкурентів
позивача, не визначені бар'єри вступу
на ринок, в чому позивач вбачає
порушення Методики визначення
монопольного (домінуючого) становища
суб'єктів господарювання на ринку,
затвердженої розпорядженням
Антимонопольного комітету України від
05.03.2002 №49-р (надалі - Методика).
Враховуючи наведене, позивач вважає, що
він не є суб'єктом правопорушення,
передбаченого частиною першою статті 13
та пунктом 2 статті 50 Закону України
"Про захист економічної конкуренції".

Позивач також зазначив, що тарифи на
послуги з утримання будинків та
прибудинкової території погоджувалися
з органами місцевого самоврядування,
їх обґрунтованість перевірялась
виконавчим комітетом Харківської
міської ради, яким і прийнято рішення
про встановлення тарифів на послуги з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій від 26.02.2013 №77.

В додаткових письмових поясненнях
позивач зазначив, що договори між
позивачем та будівельними
організаціями не є бар'єром вступу на
ринок, що в рішенні відповідача не
відображені фактичні дані щодо умов
надання аналогічних послуг іншими
суб'єктами господарювання у м. Харкові,
не вказано, що відповідачем вивчалась
чи розглядалась можливість надання у
визначений період часу на визначеній
території послуг з централізованого
постачання води КП "Харківводоканал",
умови, на яких позивач уклав договори з
надавачами послуг по водопостачанню та
водовідведенню та умови, на яких
позивач надавав ці послуги мешканцям
будинку, що застосування при
розрахунку штатних окладів своїм
працівникам коефіцієнтів
відповідностей, передбачених
Галузевою угодою Федерації
роботодавців ЖКГ України та
Профспілками України на 2010-2012 роки,
більшій кількості працівників, ніж
встановленій цією галузевою угодою, не
суперечить вимогам цього документу, та
надав таблицю тарифів КП
"Жилкомсервіс", яка має свідчити, що
тариф комунального підприємства є
вищим від тарифу позивача за рівності
інших складових. Також позивач
зазначив, що ненадання позивачем
певної інформації не ущемляло та не
могло ущемити інтереси споживачів,
направлення чи ненаправлення
споживачам детальної інформації
жодним чином не залежить від рівня
конкуренції.

27.02.14 р. відповідач через канцелярію
суду надав письмовий відзив, в якому
проти задоволення позову заперечував
та зазначив, що Харківським обласним
територіальним відділенням
Антимонопольного комітету України
прийнято рішення з повним з'ясуванням
обставин, які мали значення для справи
та доведено зайняття позивачем
монопольного положення на вказаному
ринку.

В судовому засіданні оголошувались
перерви з 03.03.14 р. до 12.03.14 р. та з 15.04.14 р.
до 29.04.14 р., для надання сторонами
додаткових документів.

Господарський суд Харківської області,
своєю ухвалою від 12.03.14 р. заяву ОСОБА_1
про вступ у справу № 922/485/14 в якості
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору
задовольнив та залучив зазначену особу
до участі у справі у якості третьої
особи, оскільки прийняте рішення по
даній справі може вплинути на його
права та обов'язки у взаємовідносинах з
позивачем.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 02.04.14 р., за
клопотанням позивача, строк розгляду
справи був продовжений по "29" квітня 2014
року.

Представник позивача в судовому
засіданні 29.04.14 р. позовні вимоги
підтримав в повному обсязі та надав
додаткові письмові пояснення, в яких
зазначив, що він не порушував вимоги ч. 1
ст. 13 Закону України "Про захист
економічної конкуренції", оскільки,
по-перше відповідачем не доведено
зайняття позивачем монопольного
(домінуючого) становища; по-друге
ненадання позивачем певної інформації
жодним чином не ущемляло та не могло
ущемити інтереси споживачів; по-третє
направлення чи не направлення
споживачам детальної інформації
жодним чином не залежить від рівня
конкуренції. Крім того, позивач
зазначив, що він не займає монопольне
(домінуюче) становище на ринку
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій в межах житла,
що обслуговується в м. Харкові із
часткою 100 відсотків, що
підтверджується наявністю в м. Харкові
багатьох інших виконавців аналогічних
послуг. Позивач також зазначив, що
тарифи встановив Виконавчий комітет
Харківської міської ради, ці тарифи
встановлені з метою приведення їх у
відповідність з економічно
обґрунтованими затратами, згідно з
Законом України "Про
житлово-комунальні послуги" та
постановою Кабінету Міністрів України
від 01.06.2011 року "Про забезпечення
єдиного підходу до формування тарифів
на житлово-комунальні послуги", отже,
твердження відповідача, що позивач
розробив економічно необґрунтовані
завищені тарифи на послуги з утримання
будинків і споруд та прибудинкових
територій є неправомірними.

Представник відповідача в судовому
засіданні 29.04.14 р. підтримав свій
відзив, проти задоволення позову
заперечував та надав додаткові
письмові пояснення.

Суд, дослідивши надані документи,
долучив їх до матеріалів справи.

Третя особа в судовому засіданні 29.04.14
р. проти задоволення позовних вимог
заперечувала в повному обсязі.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
дослідивши матеріали справи та
заслухавши пояснення представників
сторін, суд встановив наступне.

Виробничий кооператив
"Житлово-експлуатаційний кооператив
"Новобуд-Комфорт" (позивач у справі) є
юридичною особою, зареєстрований за
місцезнаходженням: 61184, м.Харків, вул.
Дружби Народів, 202, кв.85, уклав наступні
договори про надання послуг з
управління будинком, спорудою,
житловим комплексом або комплексом
будинків і споруд:

- від 01.10.2012 №2/10/12 - з товариством з
обмеженою відповідальністю "Моноліт
"Будівельний альянс" щодо будинку та
об'єктів благоустрою, що розташовані на
прибудинковій території за адресою:
м.Харків, вул.Ак.Барабашова, буд.36-А;

- від 01.10.2012 №1-М/10/12 - з товариством з
обмеженою відповідальністю "Моноліт
"Будівельний альянс" щодо будинку та
об'єктів благоустрою, що розташовані на
прибудинковій території за адресою:
м.Харків, вул.Г. Праці, буд.32-Г;

- від 01.10.2012 - з акціонерним товариством
"Агросервіс-Україна" щодо будинку та
об'єктів благоустрою, що розташовані на
прибудинковій території за адресою:
АДРЕСА_1;

- від 01.10.2012 - з акціонерним товариством
"Агросервіс-Україна" щодо будинку та
об'єктів благоустрою, що розташовані на
прибудинковій території за адресою:
м.Харків, вул.Заліська, буд. 3-а;

- від 01.10.2012 - з акціонерним товариством
"Агросервіс-Україна" щодо будинку та
об'єктів благоустрою, що розташовані на
прибудинковій території за адресою:
м.Харків, вул.Заліська, буд. 5;

- від 01.10.2012 - з товариством з обмеженою
відповідальністю "Технобудсистема"
щодо будинку та об'єктів благоустрою,
що розташовані на прибудинковій
території за адресою: м.Харків, вул. Ак.
Павлова, буд. 160-Д.

Умовами зазначених договорів позивач
визначений виконавцем
житлово-комунальних послуг по вказаним
будинкам.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач укладає з мешканцями вказаних
будинків типові договори про надання
послуг з утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій і надає
відповідні послуги.

Згідно з поясненнями позивача,
починаючи з жовтня 2012 року до березня
2013 року позивач мешканцям вказаних
будинків надавав послуги з утримання
будинків і споруд та прибудинкових
територій за тарифами, встановленими
рішеннями виконавчого комітету
Харківської міської ради від 03.06.2009 №242,
від 22.07.2009 №292, від 02.06.2010 №180 та від
06.03.2012 №136.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачем були розроблені та 26.11.2012
подані для встановлення до Харківської
міської ради тарифи на послуги з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій по
вищенаведеним будинкам.

Тарифи на послуги з утримання будинків
і споруд та прибудинкових територій по
вищенаведеним будинкам у розмірі,
розрахованому позивачем, були
встановлені рішенням виконавчого
комітету Харківської міської ради від
26.02.2013 №77 "Об установлении тарифов на
услуги по содержанию домов, сооружений
и придомовых территорий, которые
оказывают жилищный,
жилищно-строительный,
производственный кооперативы".

Матеріали справи свідчать, що вказане
рішення з тарифами у додатках було
опубліковане 05.03.2013 в газеті
"Харьковские Известия".

Відповідно до листа позивача від 19.09.2013
№220, позивач почав застосування
вказаних тарифів в розрахунках зі
споживачами в березні 2013 року.

З матеріалів справи, наданих
відповідачем, вбачається, що до
відповідача 20.03.2013 звернулись з
колективною заявою 10 мешканців будинку
за адресою: м.Харків, вул.Ак. Барабашова,
36-А, які повідомили, що 15.03.2013 в ліфті і
на вхідних дверях з'явилася об'ява про
те, що 26.02.2013 виконавчим комітетом
Харківської міської ради встановлено
новий тариф по цьому будинку, хоча
ніякої інформації про підняття тарифу,
його обґрунтування мешканцям будинку
не доводилось, у зв'язку з чим заявники
просили перевірити обґрунтованість
підвищення тарифу.

В ході розгляду вказаної заяви
розпорядженням адміністративної
колегії відповідача від 02.07.2013 №181-рк
було розпочато розгляд справи №1/02-158-13
за ознаками порушення законодавства
про захист економічної конкуренції,
передбаченого пунктом 2 статті 50 та
частиною першою статті 13 Закону
України "Про захист економічної
конкуренції", в діях позивача.

З матеріалів, наданих відповідачем,
вбачається, що під час розгляду справи
№1/02-158-13 до відповідача звернувся із
заявою мешканець будинку за адресою:
АДРЕСА_1, ОСОБА_1, який поскаржився на
необґрунтоване підвищення тарифу за
обслуговування житла.

Під час розгляду справи №1/02-158-13
відповідачем до позивача надсилались
вимоги про надання інформації, на які
позивач надавав відповіді.

За результатами розгляду справи
№1/02-158-13 адміністративною колегією
Відповідача прийнято рішення від 14.01.2014
№1-р/к "Про порушення законодавства про
захист економічної конкуренції та
накладення штрафу" (далі - Рішення).

Згідно з пунктом 1 Рішення визнано, що
позивач за результатами діяльності в
жовтні 2012 року - вересні 2013 року та
станом на листопад 2013 року займає
монопольне (домінуюче) становище на
ринку утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій в межах житла,
що обслуговується в м. Харкові із
часткою 100%.

Згідно з пунктом 2 Рішення визнано, що
позивач, розробивши економічно
необґрунтовані завищені тарифи на
послуги з утримання будинків і споруд
та прибудинкових територій, у спосіб,
що унеможливлює зменшення в повному
обсязі розміру плати (перерахунку)
споживачам за ненадані або неякісні
послуги, та не довівши при встановленні
цих тарифів до відома споживачів в
повному обсязі інформації про перелік
житлово-комунальних послуг, структуру
цін/тарифів, зміну цін/тарифів з
обґрунтуванням її необхідності з метою
врахування відповідної позиції
споживачів, вчинив порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції, передбачене частиною
першою статті 13 та пунктом 2 статті 50
Закону України "Про захист економічної
конкуренції", у вигляді зловживання
монопольним (домінуючим) становищем на
ринку утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій, що призвели
до ущемлення інтересів споживачів, які
були б неможливими за умов існування
значної конкуренції на ринку.

Пунктом 3 Рішення передбачено, що
згідно з абзацом другим частини другої
та частиною шостою статті 52 Закону
України "Про захист економічної
конкуренції" накладено на позивача за
вказане порушення штраф у розмірі 68000
грн.

Пунктом 4 Рішення зобов'язано позивача
припинити вказане порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції шляхом розроблення
тарифів на послуги з утримання
будинків і споруд та прибудинкових
територій на економічно
обґрунтованому рівні, у спосіб, що
дозволить зменшення (перерахунку)
плати споживачам за ненадані або
неякісні послуги, надання їх до
Державної інспекції України з контролю
за цінами для отримання висновку щодо
розрахунку економічно обґрунтованих
планованих витрат на ці послуги в
2-місячний строк з дня отримання
рішення у справі та доведення до відома
споживачів, в 1-місячний строк з дня
отримання відповідних висновків
інформації про перелік
житлово-комунальних послуг, структуру
цін/тарифів, зміну цін/тарифів з
обґрунтуванням її необхідності
відповідно до діючого законодавства,
про що письмово повідомити
територіальне відділення в 7-денний
строк з дня припинення порушення.

Не погоджуючись з прийнятим
відповідачем Рішенням позивач
звернувся до суду з позовом про
визнання незаконним та скасування
Рішення.

Надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам, суд виходить з
наступного.

Згідно з ст. 1 Закону України "Про
Антимонопольний комітет України",
Антимонопольний комітет України є
державним органом із спеціальним
статусом, метою діяльності якого є
забезпечення державного захисту
конкуренції у підприємницькій
діяльності та у сфері державних
закупівель.

За приписами статті 3 Закону України
"Про Антимонопольний комітет України",
основним завданням названого Комітету
є участь у формуванні та реалізації
конкурентної політики в частині,
зокрема, здійснення державного
контролю за дотриманням законодавства
про захист економічної конкуренції на
засадах рівності суб'єктів
господарювання перед законом та
пріоритету прав споживачів,
запобігання, виявлення і припинення
порушень законодавства про захист
економічної конкуренції.

Для реалізації завдань, покладених на
Антимонопольний комітет України, в
Автономній Республіці Крим, областях,
містах Києві і Севастополі утворюються
територіальні відділення
Антимонопольного комітету України,
повноваження яких визначаються
названим Комітетом у межах його
компетенції. Повноваження
територіальних відділень
Антимонопольного комітету України
визначаються цим Законом, іншими
актами законодавства (частини перша і
друга статті).

Відповідно до статей 12 та 14 Закону
України "Про Антимонопольний комітет
України", адміністративна колегія
територіального відділення
Антимонопольного комітету України
приймає рішення від імені
територіального відділення
Антимонопольного комітету України;
адміністративна колегія
територіального відділення
Антимонопольного комітету України має,
зокрема, повноваження проводити
дослідження ринку, визначати межі
товарного ринку, а також становище, в
тому числі монопольне (домінуюче),
суб'єктів господарювання на цьому
ринку та приймати відповідні рішення
(розпорядження).

Частиною першою статті 3 Закону України
"Про захист економічної конкуренції"
передбачено, що законодавство про
захист економічної конкуренції
ґрунтується на нормах, установлених
Конституцією України, і складається із
цього Закону, законів України "Про
Антимонопольний комітет України", "Про
захист від недобросовісної
конкуренції", інших
нормативно-правових актів, прийнятих
відповідно до цих законів.

Позивач в позові зазначає, що він не
займає монопольне (домінуюче)
становище на ринку, оскільки
територіальними межами ринку
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій в м. Харкові
доцільно визначати Харківську область,
а надання позивачем послуг з
управління будинками та об'єктами
благоустрою в шести будинках жодним
чином не можна визнавати монопольним
(домінуючим) становищем із часткою 100%. В
додаткових поясненнях позивач вказує,
що визначення територіальних
(географічних) меж ринку межами житла,
що обслуговується позивачем в
м.Харкові, суперечить визначенню
товарних меж, що приведені в Методиці
"ринок товару, територіальні
(георгафічні) межі якого охоплюють
територію окремого регіону (Автономної
Республіки Крим, областей, міст Києва
та Севастополя), у тому числі частин
відповідного регіону". Посилаючись на
пункт 4.4 Методики позивач також
зазначає, що в оскаржуваному Рішенні не
визначено перелік основних учасників
ринку надання зазначених послуг, хоча у
м.Харкові діє КП "Жилкомсервіс",
створюються ОСББ. Позивач зазначає, що
всупереч пункту 9.1 Методики відповідач
взагалі не визначив потенційних
конкурентів, зазначивши тільки, що
конкурентів на зазначеному ринку
позивач не мав. Крім того, позивач
зазначив, що відповідач в порушення
пункту 9.2 Методики не визначив бар'єри
вступу на ринок та вважає, що бар'єри,
зазначені відповідачем у Рішенні
(договори з будівельними компаніями) та
незначні обсяги надання послуг), не є
бар'єрами, оскільки за бажанням сторони
даний договір може бути розірваний та
укладений з іншим суб'єктом, а низька
бізнесова привабливість означає
відсутність бажаючих вступити на ринок
та жодним чином не залежить від
позивача. Позивач вказав, що в будь-який
час мешканці будинку мають можливість
створити ОСББ та укласти договір з
будь-яким суб'єктом, що надає послуги з
надання житлово-комунальних послуг та
управління будинком на території
Харкова.

Таким чином, для правильного вирішення
спору треба встановити, по-перше, чи
займає позивач монопольне (домінуюче)
становище на ринку.

Відповідно до частини першої статті 12
Закону України "Про захист економічної
конкуренції", суб'єкт господарювання
займає монопольне (домінуюче)
становище на ринку товару, якщо:

- на цьому ринку у нього немає жодного
конкурента;

- не зазнає значної конкуренції
внаслідок обмеженості можливостей
доступу інших суб'єктів господарювання
щодо закупівлі сировини, матеріалів та
збуту товарів, наявності бар'єрів для
доступу на ринок інших суб'єктів
господарювання, наявності пільг чи
інших обставин.

Пунктом 1.2 Методики визначення
монопольного (домінуючого) становища
суб'єктів господарювання на ринку,
затвердженої розпорядженням
Антимонопольного комітету України від
05.03.2002 №49-р (далі - Методика)
передбачено, що Методика встановлює
порядок визначення монопольного
(домінуючого) становища суб'єктів
господарювання на ринку і призначена
для аналізу діяльності суб'єктів
господарювання, груп суб'єктів
господарювання та споживачів з
виробництва, реалізації, придбання
товарів, надання послуг, виконання
робіт на загальнодержавних та
регіональних ринках.

Абзацом сьомим пункту 1.3 Методики
передбачено, що термін "монопольне
(домінуюче) становище суб'єкта
господарювання" має наступне значення -
становище суб'єкта господарювання на
ринку, яке дозволяє йому самостійно або
разом з іншими суб'єктами
господарювання визначати умови
обороту товарів на ринку завдяки тому,
що суб'єкт господарювання не має на
ринку товару жодного конкурента або не
зазнає значної конкуренції внаслідок
обмеженості можливостей доступу інших
суб'єктів господарювання щодо
закупівлі сировини, матеріалів та
збуту товарів, наявності бар'єрів
доступу на ринок інших суб'єктів
господарювання, наявності пільг чи
інших обставин.

Абзацом дев'ятнадцятим пункту 1.3
Методики передбачено, що
"територіальні (географічні) межі
ринку" це територія зі сферою
взаємовідносин купівлі-продажу товару
(групи товарів), в межах якої за
звичайних умов споживач може легко
задовольнити свій попит на певний
товар і яка може бути, як правило,
територією держави, області, району,
міста тощо або їхніми частинами.

Безпосередньо процедура визначення
територіальних (географічних) меж
ринку передбачена пунктами 6.1-6.3
Методики. Так, пунктом 6.1 Методики
передбачено, що територіальні
(географічні) межі ринку певного товару
(товарної групи) визначаються шляхом
установлення мінімальної території, за
межами якої з точки зору споживача
придбання товарів (товарної групи), що
належать до групи взаємозамінних
товарів товарної групи), є неможливим
або недоцільним.

Матеріали справи свідчать, що
договорами управління, укладеними
позивачем з будівельними компаніями
(товариством з обмеженою
відповідальністю "Моноліт "Будівельний
альянс", акціонерним товариством
"Агросервіс-Україна", товариством з
обмеженою відповідальністю
"Технобудсистема"), позивача визначено
виконавцем житлово-комунальних послуг
в будинках за адресами в м.Харкові: вул.
Барабашова, буд. 36 "А"; АДРЕСА_1; вул. Ак.
Павлова, буд. 160-д; вул. Заліська, буд. 3-а;
вул. Заліська, буд. 5; вул. Г. Праці, буд.
32-г.

Також матеріали справи свідчать про те,
що протягом жовтня 2012 року - вересня 2013
року у вказаних будинках лише позивач
надавав послуги з утримання будинків і
споруд та прибудинкових територій.
Позивачем не спростовано цієї
обставини.

Матеріали справи також свідчать, що
протягом жовтня 2012 року - вересня 2013
року у вказаних будинках не
створювалось ОСББ, та не визначались
інші виконавці послуг з утримання
будинків і споруд та прибудинкових
територій.

Згідно зі статтею 6 Закону України "Про
об'єднання співвласників
багатоквартирних будинків", об'єднання
може бути створене в будинку будь-якої
форми власності з числа тих, хто
приватизував або придбав квартиру, а
також власника будинку, власників
нежилих приміщень. Для створення
об'єднання скликаються установчі
збори. Скликання установчих зборів
здійснюється власником будинку або
ініціативною групою, яка складається
не менш як з трьох власників квартир
або нежилих приміщень. У голосуванні
беруть участь власники (їх
уповноважені особи), які присутні на
установчих зборах. Рішення приймається
шляхом поіменного голосування. Рішення
оформлюється особистим підписом
кожного, хто проголосував, у протоколі
із зазначенням результату голосування
("за" чи "проти"). Рішення вважається
прийнятим, якщо за нього проголосувало
не менше двох третин присутніх осіб,
які мають право голосу. Установчі збори
правомочні, якщо на них присутні більше
п'ятдесяти відсотків власників.

З наведеної норми вбачається, що окремі
власники квартир не можуть самостійно
створити об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку, прийняти на
баланс будинок та здійснювати його
обслуговування, а лише шляхом
проведення легітимних установчих
зборів по створенню ОСББ та прийняття
відповідного рішення не менш ніж двома
третинами присутніх.

Матеріали справи свідчать про те, що
визначення територіальних
(географічних) меж ринку межами житла,
що обслуговується суб'єктом
господарювання, не суперечить вимогам
Методики.

Вказане підтверджує правильність
висновку відповідача щодо
територіальних (географічних) меж
ринку в межах житла, що обслуговується
позивачем в місті Харкові за
наступними адресами: вул. Барабашова,
буд. 36 "А"; АДРЕСА_1; вул. Ак. Павлова, буд.
160-д; вул. Заліська, буд. 3-а; вул.
Заліська, буд. 5; вул. Г. Праці, буд. 32-г.

Як вже було зазначено, за договорами з
будівельними компаніями позивач
визначається виконавцем
житлово-комунальних послуг по вказаним
будинкам, і споживачі, згідно з пунктом
1 частини третьої статті 20 Закону
України "Про житлово-комунальні
послуги", зобов'язані укласти з
позивачем договір на надання
житлово-комунальних послуг, що
свідчить про займання позивачем
монопольного (домінуючого) становища,
оскільки власникам і іншим
користувачам квартир у вказаних
будинках недоцільно, а інколи і
неможливо отримувати послуги з
утримування будинків і споруд та
прибудинкових територій за межами
відповідних будинків, бо така
можливість реалізується шляхом
придбання чи набуття іншим шляхом у
користування іншого житла.

Правильність такої правової позиції
підтверджується судовою практикою, а
саме постановами Вищого
господарського суду України від 20.10.2009
у справі №30/443-38/311 та від 27.09.2011 у справі
№08/1799.

Відповідно до абзацу третього пункту 1.3
Методики, "бар'єри вступу на ринок" це
обставини, що перешкоджають новим
суб'єктам господарювання почати
конкурувати на рівних із суб'єктами
господарювання, що вже діють на певному
товарному ринку. Вказаний термін
використовується у пунктах 9.2 та 9.3
Методики для визначення, чи може
вважатись певний суб'єкт
господарювання потенційним
конкурентом.

Наведені в спірному Рішенні бар'єри
вступу на ринок містять економічні та
організаційні обмеження, передбачені
абзацом четвертим пункту 9.2 Методики,
отже, є бар'єрами вступу на ринок послуг
з утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій, на якому
здійснює діяльність позивач.

Крім цього, пунктом 2.2 Методики
передбачено, що етапи визначення
монопольного (домінуючого) становища
суб'єктів господарювання, їх
кількість та послідовність проведення,
передбачені пунктом 2.1 Методики,
можуть змінюватися залежно від
фактичних обставин, зокрема
особливостей товару, структури ринку,
обсягів наявної інформації щодо ринку
тощо.

Наведене підтверджує правильність
висновку відповідача щодо того, що
позивач за результатами діяльності в
жовтні 2012 року - вересні 2013 року та
станом на листопад 2013 року займав
монопольне (домінуюче) становище на
ринку утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій в межах житла,
що обслуговується в м. Харкові із
часткою 100 відсотків.

За таких обставин, для справи не мають
значення умови надання іншими
суб'єктами господарювання, крім
позивача, послуг з утримання будинків і
споруд та прибудинкових територій, а
також надання інших послуг, наприклад,
з водопостачання чи водовідведення.

Згідно з частиною першою статті 13
Закону України "Про захист економічної
конкуренції" зловживанням монопольним
(домінуючим) становищем на ринку є дії
чи бездіяльність суб'єкта
господарювання, який займає
монопольне (домінуюче) становище на
ринку, що призвели або можуть
призвести до недопущення, усунення чи
обмеження конкуренції, або ущемлення
інтересів інших суб'єктів
господарювання чи споживачів, які були
б неможливими за умов існування
значної конкуренції на ринку.

Матеріали справи свідчать про те, що
позивачем були розраховані тарифи на
послуги з утримання будинків і споруд
та прибудинкових територій щодо
вищенаведених будинків.

Відповідачем, під час розгляду справи
№1/02-158-13, надано вимогу від 05.06.2013 №02-
26/1-2584 до позивача з питанням, яким чином
та на підставі яких нормативно
правових документів визначені
коефіцієнти відповідностей, які
враховані у розрахунку до штатного
розкладу позивача на 2013 рік. На цю
вимогу листом від 14.06.2013 №148 позивач
повідомив, що коефіцієнти взяті із
Галузевої Угоди між Міністерством ЖКГ
України, Всеукраїнським об'єднанням
обласних організацій роботодавців
підприємств ЖКГ "Федерація
роботодавців ЖКГ України" та
Центральним комітетом профспілки
працівників ЖКГ, місцевої
промисловості, побутового
обслуговування населення України.

Внаслідок цього, відповідачем зроблено
висновок, що під час підготовки (про що
свідчать копії протоколів загальних
зборів мешканців будинків, переважна
частина яких датована вереснем 2012 року)
та подання позивачем на встановлення
до виконавчого комітету Харківської
міської ради листа з обґрунтуванням
тарифів (26.11.2012) позивачем було
використано діючу на той час Галузеву
угоду між Міністерством з питань
житлово-комунального господарства
України, Всеукраїнським об'єднанням
обласних організацій роботодавців
підприємств ЖКГ "Федерація
роботодавців ЖКГ України" та
Центральним комітетом профспілки
працівників житлово-комунального
господарства, місцевої промисловості,
побутового обслуговування населення
України на 2010-2012 роки, оскільки
виконавчий комітет Харківської
міської ради мав змогу прийняти
рішення про затвердження таких тарифів
ще в 2012 році.

Таким чином, твердження позивача про
неправомірне застосування
відповідачем до правовідносин у 2013
році Галузевої Угоди між Міністерством
ЖКГ України, Всеукраїнським
об'єднанням обласних організацій
роботодавців підприємств
жилово-комунальної галузі "Федерація
роботодавців ЖКГ України" та
Центральним комітетом профспілки
працівників житлово-комунального
господарства, місцевої промисловості,
побутового обслуговування населення
України на 2010-2012 роки, суперечать
матеріалам справи та судом не
приймаються.

При цьому, позивачем не наведено
обґрунтованих підстав врахування
окремих коефіцієнтів співвідношень,
передбачених вищенаведеною Галузевою
угодою. Так, коефіцієнт 1,25 застосований
позивачем до працівників, робота яких
не внесена до додатку №2 вказаної
Галузевої угоди. Крім того, діюча
протягом 2013 року Галузева Угода між
Міністерством ЖКГ України,
Всеукраїнським об'єднанням обласних
організацій роботодавців підприємств
ЖКГ "Федерація роботодавців ЖКГ
України" та Центральним комітетом
профспілки працівників ЖКГ, місцевої
промисловості, побутового
обслуговування населення України
стосовно визначення вказаного
коефіцієнту має лише невеликі
відмінності, які також не спростовують
вказаного висновку. Вказане свідчить
про те, що тарифи, розроблені позивачем
стосовно вказаних будинків є
економічно необґрунтованими та
завищеними.

Крім того, надані позивачем та
відповідачем докази свідчать про те, що
позивачем визначені витрати за різними
інженерними системами не окремо, а
спільно, що може створити перешкоди у
проведенні відповідних перерахунків
споживачам за ненадані або надані
неналежним чином послуги.

Щодо посилань позивача на використання
тарифів, які були встановлені
Виконавчим комітетом Харківської
міської ради, суд зазначає, що Законом
України "Про житлово-комунальні
послуги" не визначені повноваження
органів місцевого самоврядування
здійснювати перевірку обґрунтованості
витрат на виробництво (надання)
житлово-комунальних послуг, а
позивачем не наведено жодного доказу в
підтвердження своїх аргументів щодо
перевірки виконавчим комітетом
Харківської міської ради
обгрунтованості тарифів позивача на
послуги з утримання будинків і споруд
та прибудинкових територій.

Крім того, позивачем не надано доказів,
які б свідчили, що мешканцям всіх
наведених будинків при підвищенні
тарифів доведено повну інформацію,
передбачену Порядком доведення до
споживачів інформації про перелік
житлово-комунальних послуг, структуру
цін/тарифів, зміну цін/тарифів з
обґрунтуванням її необхідності та про
врахування відповідної позиції
територіальних громад, що затверджений
наказом Міністерства регіонального
розвитку, будівництва та
житлово-комунального господарства
України від 30.07.2012 №390 (далі - Порядок),
стосовно розміру розрахованого тарифу,
розмірів витрат, розмір яких
підвищується, відсотку підвищення.

Так, у поясненнях відповідача вказано,
що позивач на запитання про те, яку саме
інформацію він доводив до мешканців
будинку, при намірі здійснити зміну
тарифів на послуги з утримання
будинків і споруд та прибудинкових
територій, листом від 29.04.2013 р., позивач
повідомив, що при намірі здійснити
зміну тарифів підприємство розмістило
інформаційні листи на стендах
житлового будинку, на підтвердження
чого надав копію інформаційного листа.

Суд зазначає, що копія такого
інформаційного листа не містить ні
розміру розрахованого тарифу, ні
розмірів витрат, розмір яких
підвищується, ні відсоток підвищення,
що свідчить про неналежне виконання
позивачем пункту 2.4 Порядку.

Копії протоколів загальних зборів
власників квартир у вищенаведених
будинках, надані позивачем, не можуть
свідчити про виконання позивачем
пункту 2.4 вказаного Порядку, оскільки
не свідчать про те, яка саме інформація
(крім змісту протоколу) доводилась на
загальних зборах мешканців. Крім того,
протокол по будинку за адресою:
м.Харків, вул. Ак. Барабашова, 36-А,
складений після встановлення нових
тарифів, 14 березня 2013 року. Наслідком
такого недоведення до споживачів
повної інформації є неврахування
відповідної позиції споживачів, та, як
наслідок, ущемлення їх інтересів, що
підтверджується заявами споживачів до
відповідача.

Наведені докази свідчать, що вказані
дії позивача призвели до ущемлення
інтересів споживачів, які були б
неможливими за умов існування значної
конкуренції на ринку, оскільки тоді
споживачі мали б вибір і могли обрати
іншого суб'єкта господарювання, який би
розрахував тарифи на послуги з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій на економічно
обгрунтованому рівні, з дотриманням
галузевих угод, з виділенням витрат
окремо по кожній інженерній системі та
з повідомленням повної інформації,
передбаченої Порядком, для врахування
можливих зауважень споживачів.

Таким чином, викладенні в Рішенні
висновки про те, що позивач, розробивши
економічно необґрунтовані завищені
тарифи на послуги з утримання будинків
і споруд та прибудинкових територій, у
спосіб, що унеможливлює зменшення в
повному обсязі розміру плати
(перерахунку) споживачам за ненадані
або неякісні послуги, та не довівши при
встановленні цих тарифів до відома
споживачів в повному обсязі інформації
про перелік житлово-комунальних
послуг, структуру цін/тарифів, зміну
цін/тарифів з обґрунтуванням її
необхідності з метою врахування
відповідної позиції споживачів, вчинив
порушення законодавства про захист
економічної конкуренції, передбачене
частиною першою статті 13 та пунктом 2
статті 50 Закону України "Про захист
економічної конкуренції", у вигляді
зловживання монопольним (домінуючим)
становищем на ринку утримання будинків
і споруд та прибудинкових територій, що
призвели до ущемлення інтересів
споживачів, які були б неможливими за
умов існування значної конкуренції на
ринку, є законними, обґрунтованими та
такими, що підтверджуються як
матеріалам справи, так і нормами
чинного законодавства.

Отже, оспорюване рішення
адміністративної колегії Харківського
обласного територіального відділення
Антимонопольного комітету України від
14.01.2014 №1-р/к відповідає вимогам щодо
прийняття відповідних рішень та повним
з'ясуванням обставин, які мають
значення для справи, а також правильним
застосуванням норм матеріального та
процесуального права.

Статтями 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
та заперечень. Докази подаються
сторонами та іншими учасниками
судового процесу. Обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

На підставі ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

З урахуванням викладеного вище,
рішення адміністративної колегії
Харківського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України від
14.01.2014 №1-р/к є законним та
обґрунтованим, а висновки викладені у
рішенні, відповідають обставинам
справи, а отже, позовні вимоги,
відповідно, задоволенню не підлягають.

Відповідно до приписів ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, судові витрати відшкодуванню
не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України,
ст. ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44-49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня
його прийняття, оформленого відповідно
до вимог ст. 84 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 05.05.2014 р.

Суддя Т.В. Інте