КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" квітня 2014 р.
справа№ 911/4354/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Андрієнка В.В.

Шапрана В.В.

при секретарі:
Ковальчуку Р.Ю.

за участю представників: позивача
- Щиглов Є.О.

відповідача - Черніков С.І.

третьої
особи - Черей О.В.

прокуратури - Карман В.В.

розглянувши апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Аверс-Сіті»

на рішення господарського суду
Київської області від 16.01.2014 р.

у справі № 911/4354/13 (суддя - Лилак Т.Д.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Аверс-Сіті»

до Коцюбинської селищної ради
Київської області

третя особа Публічне акціонерне
товариство «Альфа-Банк»

за участю Прокуратури Київської
області

про визнання недійсним договору

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2013 року Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Аверс-Сіті» (далі - позивач) звернулось
з позовом до Коцюбинської селищної
ради Київської області (далі -
відповідач) про визнання недійсним
договору № 09/07/2010-01 про заміну сторони у
зобов'язанні від 09.07.2010 р., укладеного
між Коцюбинською селищною радою
Київської області, Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Регіональні будівні інвестиції» та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Аверс-Сіті».

В процесі розгляду справи місцевим
судом прокуратура Київської області
повідомила про вступ у розгляд справи
№ 911/4354/13 в інтересах держави в особі
Коцюбинської селищної ради Київської
області.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 12.12.2013 р. було залучено до
участі у справі в якості третьої особи
без самостійних вимог на предмет спору
на стороні позивача Публічне
акціонерне товариство «Альфа-Банк».

Рішенням господарського суду
Київської області у справі № 911/4354/13 від
16.01.2014 р. у задоволенні позову
відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням
господарського суду Київської області
від 16.01.2014 р., Товариство з обмеженою
відповідальністю «Аверс-Сіті» подало
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати оскаржуване рішення суду та
прийняти нове рішення про задоволення
позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
судом першої інстанції порушено норми
матеріального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу,
позивач зазначає, що договір про заміну
сторони у зобов'язанні № 09/07/2010-01 від
09.07.2010 р. укладений Коцюбинською
селищної радою в особі селищного
голови, в той час як угода про спільну
діяльність №10/07-01 від 10.07.2006 р. укладена
від виконавчого комітету Коцюбинської
селищної ради в особі селищного голови.
Враховуючи те, що Законом України «Про
місцеве самоврядування» не
передбачено права селищної ради
укладати договори про заміну сторони в
угоді про спільну діяльність, що
підписана виконавчим комітетом
селищної ради, тому така угода повинна
бути визнана недійсною.

Розпорядженням заступника Голови
Київського апеляційного
господарського суду від 28.02.2014 р.,
визначено наступну колегію суддів:
головуючий суддя - Буравльов С.І., судді
- Андрієнко В.В., Шапран В.В.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 28.02.2014 р.
порушено апеляційне провадження у
справі № 911/4354/13, а розгляд справи
призначено на 25.03.2014 р.

25.03.2014 р. в судовому засіданні було
оголошено перерву до 08.04.2014 р.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 08.04.2014 р. у
зв'язку з неявкою представника
позивача було відкладено розгляд
справи до 22.04.2014 р.

22.04.2014 р. було продовжено строк розгляду
справи та оголошено в судовому
засіданні перерву до 24.04.2014 р.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, третьої особи та прокурора,
дослідивши докази, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства, колегія встановила
наступне.

10.07.2006 р. між Виконавчим комітетом
Коцюбинської селищної ради та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Регіональні будівні
інвестиції» було укладено угоду №10/07-01
про спільну діяльність при
проектуванні та будівництві житлового
комплексу (далі - угода).

Відповідно до п. 1.1 угоди сторони
зобов'язались здійснювати спільну
діяльність по проектуванню та
будівництву житлового комплексу
«Багатоповерхові житлові будинки з
об'єктами соціально-побутового
призначення та багатоповерховим
паркінгом по вул. Пономарьова, 26, в смт.
Коцюбинське, Київської області» та
виконати роботи з реконструкції
існуючих каналізаційних мереж та
будівництва нових водо-, тепло- та
дощових каналізаційних мереж у рамках
будівництва вказаного об'єкту.

Згідно з п. 2.3.9 угоди замовник
зобов'язаний передати виконкому
житлові приміщення, загальна площа
яких складає 2% від загальної площі
збудованих житлових приміщень об'єкту,
що підлягає уточненню згідно з
обмірами БТІ при вводі об'єкта в
експлуатацію.

Відповідно до п. 6.2 угоди сторони не
мають права передавати свої права та
обов'язки за даною угодою іншим особам
без письмової згоди іншої сторони
даної угоди.

09.07.2010 р. між Коцюбинською селищною
радою Київської області (далі -
сторона-1), Товариством з обмеженою
відповідальністю «Регіональні будівні
інвестиції» (далі - сторона-2) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Аверс-Сіті» (далі -
сторона-3) було укладено договір про
заміну сторони у зобов'язанні № 09/07/2010-01
(далі - договір).

Згідно з п. 1 вказаного договору сторони
домовились, що у відповідності з п. 6.2
угоди № 10/07-01 від 10.07.2006 р. про спільну
діяльність, при проектуванні та
будівництві житлового комплексу,
складеної між стороною-1 та стороною-2,
остання в повному обсязі передає
стороні-3 всі права та обов'язки, в тому
числі грошові, інвестиційні та майнові
зобов'язання, по виконанню умов
основної угоди.

Відповідно до п. 15 договору він набирає
чинності з моменту підписання його
всіма сторонами, скріплення печатками
всіх сторін та діє до повного виконання
сторонами взятих відповідно до нього
зобов'язань.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Як передбачено ч. 3 ст. 510 ЦК України,
якщо кожна із сторін у зобов'язанні має
одночасно і права, і обов'язки, вона
вважається боржником у тому, що вона
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони, і одночасно кредитором у тому,
що вона має право вимагати від неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 513 ЦК України
правочин щодо заміни кредитора у
зобов'язанні вчиняється у такій самій
формі, що і правочин, на підставі якого
виникло зобов'язання, право вимоги за
яким передається новому кредиторові.

До нового кредитора переходять права
первісного кредитора у зобов'язанні в
обсязі і на умовах, що існували на
момент переходу цих прав, якщо інше не
встановлено договором або законом (ст.
514 ЦК України).

Згідно зі ст. 520 ЦК України боржник у
зобов'язанні може бути замінений іншою
особою (переведення боргу) лише за
згодою кредитора, якщо інше не
передбачено законом.

Положеннями п. 5 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними» від
06.11.2009 р. № 9 передбачено, що відповідно
до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання
оспорюваного правочину недійсним та
про застосування наслідків його
недійсності, а також вимога про
застосування наслідків недійсності
нікчемного правочину може бути
заявлена як однією зі сторін правочину,
так і іншою заінтересованою особою,
права та законні інтереси якої
порушено вчиненням правочину.

Встановлено, що укладаючи договір про
заміну сторони у зобов'язанні № 09/07/2010-01
від 09.07.2010 р., сторони лише замінили
суб'єктний склад угоди про спільну
діяльність при проектуванні та
будівництві житлового комплексу №
10/07-01 від 10.07.2006 р., та не встановлювали
нові зобов'язання сторін.

Крім того, позивачем не було доведено
яким саме чином укладення спірного
договору порушує його права.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором
є домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 631 ЦК України строком
договору є час, протягом якого сторони
можуть здійснити свої права і виконати
свої обов'язки відповідно до договору.

Як передбачено ч. 1 ст. 638 ЦК України,
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору. Істотними
умовами договору є умови про предмет
договору, умови, що визначені законом
як істотні або є необхідними для
договорів даного виду, а також усі ті
умови, щодо яких за заявою хоча б однієї
із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 180 ГК України при
укладенні господарського договору
сторони зобов'язані у будь-якому разі
погодити предмет, ціну та строк дії
договору.

Дослідивши наявні у матеріалах справи
документи, судова колегія дійшла
висновку про відсутність з боку
відповідача порушень щодо визначення
істотних умов спірного договору при
його укладенні.

Пунктом 6.2 угоди № 10/07-01 про спільну
діяльність при проектуванні та
будівництві житлового комплексу від
10.07.2006 р. сторони передбачили
можливість передавати свої права та
обов'язки за даною угодою іншим особам,
за умови письмової згоди іншої сторони.

Колегією суддів встановлено, що
оспорюваний договір було підписано:

- з боку Коцюбинської селищної ради -
селищним головою В.І. Садовським, який
діяв на підставі Закону України «Про
місцеве самоврядування»;

- з боку ТОВ «Регіональні будівні
інвестиції» - директором А.І. Каминіним,
який діяв на підставі статуту
товариства;

- з боку ТОВ «Аверс-Сіті» - директором
О.М. Бур'яном, який діяв на підставі
статуту товариства.

Також, вказаний договір було скріплено
печатками усіх сторін договору.

Таким чином, підписуючи спірний
договір, позивач висловив згоду з його
пунктами, а тому умови такого договору
відповідають волевиявленню сторін.

Крім того, доказів невідповідності
спірного договору вимогам чинного
законодавства суду не надано, а тому
умови договору № 09/07/2010-01 від 09.07.2010 р. є
такими, що відповідають вимогам
чинного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України
«Про місцеве самоврядування в Україні»
відносини органів місцевого
самоврядування з підприємствами,
установами та організаціями, що не
перебувають у комунальній власності
відповідних територіальних громад,
будуються на договірній і податковій
основі та на засадах підконтрольності
у межах повноважень, наданих органам
місцевого самоврядування законом.

Згідно з ч. 1 ст. 10 вказаного закону
сільські, селищні, міські ради є
органами місцевого самоврядування, що
представляють відповідні
територіальні громади та здійснюють
від їх імені та в їх інтересах функції і
повноваження місцевого
самоврядування, визначені
Конституцією України, цим та іншими
законами.

Як передбачено п. 16 ст. 42
вищезазначеного закону, сільський,
селищний, міський голова укладає від
імені територіальної громади, ради та
її виконавчого комітету договори
відповідно до законодавства, а з
питань, віднесених до виключної
компетенції ради, подає їх на
затвердження відповідної ради.

Відповідно до ст. 35 ГПК України факти,
встановлені рішенням господарського
суду (іншого органу, який вирішує
господарські спори), за винятком
встановлених рішенням третейського
суду, під час розгляду однієї справи, не
доводяться знову при вирішенні інших
спорів, в яких беруть участь ті самі
сторони.

Так, рішенням господарського суду
Київської області від 18.07.2013 р. у справі
№ 911/1351/13 за первісним позовом
заступника прокурора Київської
області в інтересах держави в особі
Коцюбинської селищної ради Київської
області до ТОВ «Аверс-Сіті» про
вчинення дій та зустрічним позовом ТОВ
«Аверс-Сіті» до Коцюбинської селищної
ради Київської області про визнання
недійсною додаткової угоди, було
встановлено, що рішенням Коцюбинської
селищної ради від 06.07.2006 р. № 4/16
затверджено вказану угоду № 10/07 01 про
спільну діяльність при проектуванні та
будівництві житлового комплексу від
10.07.2006 р. та рішенням 43 сесії п'ятого
скликання Коцюбинської селищної ради
від 11.08.2010 р. № 124 затверджено договір
про заміну сторони у зобов'язанні №
09/07/2010-01, укладеного 09.07.2010 р. між
Коцюбинською селищною радою, ТОВ
«Регіональні будівні інвестиції» та
ТОВ «Аверс-Сіті».

Таким чином, угода №10/07-01 від 10.07.2006 р.
укладена Виконавчим комітетом
Коцюбинської селищної ради Київської
області та договір про заміну сторони у
зобов'язанні № 09/07/2010-01 від 09.07.2010 р.
укладені Коцюбинською селищною радою
Київської області в межах повноважень,
передбачених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені ч. 1 -
3, 5, 6 ст. 203 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

Як передбачено ч. 4 п. 2.1 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України № 11 від 29.05.2013 р. «Про деякі
питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними»,
вирішуючи спори про визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними, господарський суд повинен
встановити наявність фактичних
обставин, з якими закон пов'язує
визнання таких правочинів
(господарських договорів) недійсними
на момент їх вчинення (укладення) і
настання відповідних наслідків, та в
разі задоволення позовних вимог
зазначати в судовому рішенні, в чому
конкретно полягає неправомірність дій
сторони та яким нормам законодавства
не відповідає оспорюваний правочин.

Враховуючи те, що в матеріалах справи
відсутні належні докази, які
підтверджують невідповідність
спірного договору умовам чинного
законодавства, тому відсутні правові
підстави для визнання недійсним
договору про заміну сторони у
зобов'язанні № 09/07/2010-01 від 09.07.2010 р.

Згідно зі ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини
справи, на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини, викладені в апеляційній
скарзі, не знайшли свого підтвердження
під час розгляду даної справи.

З огляду на вказані обставини,
ґрунтуючись на матеріалах справи,
колегія суддів дійшла висновку про те,
що рішення господарського суду
Київської області від 16.01.2014 р. прийнято
з повним та всебічним дослідженням
обставин, які мають значення для
справи, а також з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
у зв'язку з чим апеляційна скарга
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Аверс-Сіті»
задоволенню не підлягає.

У зв'язку з відмовою в задоволенні
апеляційної скарги, відповідно до ст. 49
ГПК України, витрати по сплаті судового
збору за її подання і розгляд
покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103-105 ГПК
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Аверс-Сіті» залишити без задоволення,
рішення господарського суду Київської
області від 16.01.2014 р. у справі № 911/4354/13 -
без змін.

2. Матеріали справи № 911/4354/13 повернути
до господарського суду Київської
області.

3. Копію постанови надіслати сторонам,
третій особі та прокурору.

Головуючий суддя
С.І. Буравльов

Судді
В.В. Андрієнко

В.В. Шапран