ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

23.04.2014
Справа № 905/1271/14

Суддя господарського суду Донецької
області Бойко І.А. при секретарі
судового засідання Буховець С.А.
розглянув у відкритому судовому
засіданні господарського суду справу

за позовом: Публічного акціонерного
товариства «Макіївський коксохімічний
завод», Донецька область, м. Макіївка

до відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Донецьквуглезбагачення», м. Донецьк

про: стягнення заборгованості у
розмірі 38437,54 грн.

За участю представників сторін:

від позивача: Гузєєв О.О. за довіреністю
№ 07-606 від 30.12.2013 р.

Буланий М.С. за довіреністю № 07-609 від
30.12.2013 р.

від відповідача: не з`явився;

В судовому засіданні 15.04.2014 р. оголошено
перерву до 23.04.2014 р. о 09:00 год.

Позивач, Публічне акціонерне
товариство «Макіївський коксохімічний
завод», Донецька область, м. Макіївка,
звернувся до господарського суду
Донецької області з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Донецьквуглезбагачення», м. Донецьк
про стягнення заборгованості у розмірі
38437,54 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилається на невиконання
відповідачем умов договору поставки
вугільної продукції № 01/04/1 пк/43 від
29.04.2011р., заява від 02.08.2011 р., акт звіряння
взаєморозрахунків станом на 01.01.2012 р.,
повідомлення про наявність
заборгованості № 07-15 від 10.01.2013 р.,
досудове повідомлення № 07-49 від 04.02.2014
р.

Розпорядженням заступника голови
господарського суду Донецької області
від 13.03.2014 р. у зв'язку з перебуванням
судді Бойко І.А. у відпустці справу №
905/1271/14 передано на розгляд судді
Філімоновій О.Ю.

Розпорядженням заступника голови
господарського суду Донецької області
від 31.03.2014 р. у зв'язку з виходом судді
Бойко І.А. з відпустки, справу № 905/1271/14
передано на розгляд судді Бойко І.А.

Представник відповідача 03.04.2014 р. через
канцелярію суду надав відзив на
позовну заяву в якому проти позовних
вимог заперечував з огляду на
відсутність доказів поставки вугілля
відповідачу. Вважав, що позивачем
документально не підтверджено
заявлені позовні вимоги.

11.04.2014 р. позивач через канцелярію суду
надав письмові пояснення. Повідомив, що
у період з травня по липень 2011 р.
відповідачу було поставлено вугільну
продукцію на загальну суму 19003349,92 грн. з
ПДВ, що підтверджується актами
приймання-передачі. Зазначив, що
відповідач провів лише часткову оплату
отриманого товару на загальну суму
1157000,00 грн. з ПДВ. З урахуванням
проведених оплат розмір
заборгованості ТОВ
«Донецьквуглезбагачення» становив
17846349,92 грн. з ПДВ. Надав докази
проведення зарахування однорідних
вимог між сторонами договору № 01/04/1
пк/43 від 29.04.2011р. Повідомив, що після
проведення зарахування зустрічних
однорідних вимог позивачем, сума
заборгованості склала 38437,54 грн. з ПДВ.

17.04.2014 р. відповідач через канцелярію
суду надав заяву про ознайомлення з
матеріалами справи. Правом на
ознайомлення з матеріалами справи
відповідач скористався 18.04.2014 р., проте,
в судове засідання 23.01.2014 р. не з'явився,
заперечень чи письмових пояснень щодо
заявлених позовних вимог не надав.

Розглянувши матеріали справи,
додатково надані документи,
господарським судом ВСТАНОВЛЕНО.

29.04.2011 р. між Публічним акціонерним
товариством «Макіївський
коксохімічний завод», (Постачальник) та
Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Донецьквуглезбагачення» (Покупець)
був укладений договір поставки
вугільної продукції № 01/04/1 пк/43 (надалі
Договір), відповідно до якого
Постачальник зобов'язується
виготовити та передати у власність, а
покупець прийняти та оплатити згідно з
умовами цього договору вугільну
продукцію (надалі продукція).
Найменування, ціна, кількість, якість,
строки та умови поставки, строк оплати
продукції та інші відомості для
виконання цього договору, зазначені в
специфікаціях, які є невід'ємною
частиною договору.

За умов п. 9.2. договору, він вступає в
силу з моменту його підписання та діє
по 31.12.2011 р. Сплив строку дії договору не
звільняє сторони від відповідальності
за його порушення. За умов п. 9.3.
договору в разі відсутності заяв
однієї зі сторін про припинення чи
зміну цього договору до закінчення
строку його дії протягом одного місяця
він вважається пролонгованим на
наступний рік на тих самих умовах, які
передбачені договором.

Означений договір підписаний та
завірений печатками сторін без
заперечень. В матеріалах справи
відсутні докази надіслання на адреси
сторін заяв про припинення Договору.

Згідно п. 2.1. договору поставка
продукції на адресу покупця або за його
реквізитами здійснюється залізничним
транспортом, якщо інше не зазначено у
специфікаціях (додатках) до цього
договору.

Умовами п. 2.3. договору сторонами
визначено, що постачальник не пізніше
5-ти днів від дати відвантаження
продукції надають покупцю, між іншим,
рахунок та акт прийому-передачі
вугільної продукції.

Умови поставки та місце фактичної
поставки продукції оговорюється
сторонами в додаткових угодах,
додатках, або специфікаціях до
договору. Момент переходу права
власності на продукцію визначається
згідно з умовами поставки (п. 2.6.
договору).

Відповідно до умов п. 3.3. договору
розрахунки за продукцію проводяться
грошовими коштами на поточний рахунок
постачальника в строк, який
встановлений в специфікаціях до цього
договору. За згодою сторін можливі інші
форми розрахунків, в тому числі
векселями.

За період з 07.05.2011 р. по 26.07.2011 р. позивач
поставив відповідачу товар на загальну
суму 19003349,92 грн., за рахунками-фактурами
№ К-386 від 07.05.2011 р., № К-428 від 24.05.2011 р ., №
К-439 від 30.05.2011 р., № К-443 від 31.05.2011 р., №
К-458 від 04.06.2011 р., № К-459 від 05.06.2011 р ., №
К-465 від 05.06.2011р., № К-460 від 05.06.2011р., №
К-461 від 05.06.2011р., № К-462 від 05.06.2011 р., №
К-477 від 08.062011 р., № К-482 від 10.06.2011 року, №
К-484 від 11.06.2011 р; № К-486 від 11.06.2011 р., №
К-485 від 11.06.2011 р., № К-491 від 12.06.2011 р., №
К-495 від 14.06.2011р., № К-496 від14.06.2011р., № К-498
від 15.06.2011р., № К-499 від 15.06.2011р., № К-506 від
16.06.2011р., № К-505 від 16.06.2011р., № К-514 від
17.06.2011р., № К-511 від 17.06.2011р., № К-520 від
18.06.2011р., № К-521 від 18.06.2011р., № К-522 від
18.06.2011р., № К-530 від 21.06.2011р., № К-529 від
21.06.2011р., № К-535 від 21.06.2011р., № К-551 від
25.07.2011р., № К-552 від 26.07.2011 р., № К-553 від
26.07.2011р., № К-51 І/А від 22.06.2011р., та
належним чином засвідчена копія якої
міститься у матеріалах справи.

Факт поставки товару та, відповідно,
факт її прийняття з боку відповідача
підтверджується відмітками на актами
прийому-передачі 07.05.2011 р., 24.05.2011 р.,
30.05.2011 р., 31.05.2011 р., 04.06.2011 р., 05.06.2011 р.,
05.06.2011р., 05.06.2011р., 05.06.2011р., 05.06.2011р., 08.06.2011
р., 0.06.2011 р., 11.06.2011 р., 11.06.2011 р., 11.06.2011 р.,
12.06.2011 р., 14.06.2011р., 14.06.2011р., 15.06.2011р.,
15.06.2011р., 16.06.2011р., 16.06.2011р., 17.06.2011р.,
17.06.2011р., 18.06.2011 р., 18.06.2011р., 18.06.2011р.,
21.06.2011р., 21.06.2011р., 21.06.2011р., 25.07.2011р.,
26.07.2011р., 26.07.2011р., про отримання товару
представниками відповідача та
засвідчені печаткою відповідача на
підтвердження прийому товару, належним
чином засвідчені копії яких міститься
у матеріалах справи.

Господарський суд приймає до уваги, що
покупцем при отриманні товару не
подавалося жодних заперечень щодо
неналежності виконання постачальником
прийнятих за Договором зобов'язань з
поставки товару.

Оскільки суду не надано доказів
незгоди відповідача щодо належності
виконання позивачем прийнятих на себе
згідно Договору зобов'язань, не надано
доказів відмови від цього товару та
прийняття його у встановленому
порядку, суд дійшов висновку, що свої
зобов'язання позивач виконав у
відповідності з умовами Договору.

Стаття 193 Господарського кодексу
України передбачає, суб'єкти
господарювання та учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору.

Аналогічне положення закріплено в ст.
526 Цивільного кодексу України. Так,
зобов'язання повинно виконуватися
належним чином відповідно умовам
договору та вимогам цього Кодексу,
інших актів цивільного законодавства,
а у разі відсутності таких умов і вимог
- згідно звичаїв ділового обігу або
іншим вимогам, які звичайно ставляться.

Частина 1 ст. 530 Цивільного кодексу
України встановлює, якщо в зобов'язанні
встановлений строк (дата) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (дату).

За своєю правовою природою договір,
укладений між позивачем та
відповідачем, є договором
купівлі-продажу товару.

Статтею 655 ЦК України передбачено, за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

За умов п. 1 ст. 662 ЦК України продавець
зобов'язаний передати покупцеві товар,
визначений договором купівлі-продажу.

Стаття 692 ЦК України визначає обов'язок
Покупця оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

В порушення умов договору, вимог
зазначених статей Цивільного та
Господарського кодексів України
відповідач отриманий товар оплатив не
у повному обсязі.

Згідно до наявної в матеріалах справи
заяви про припинення зобов'язання
заліком однорідних вимог від 02.08.2011 р. у
зв'язку з наявністю зустрічних
однорідних вимог, строк виконання яких
настав, позивач повідомив ТОВ
«Донецьквуглезбагачення» про
припинення зобов'язання заліком
однорідних вимог на суму 17858824,30 грн.

Частина 2 ст. 601 ЦК України визначає, що
зарахування зустрічних вимог може
здійснюватися за заявою однієї із
сторін. Це означає, що заяви однієї
сторони достатньо для проведення
зарахування. Саме таким чином
сформульовані положення
Господарського кодексу щодо
припинення зарахуванням господарських
зобов'язань в ч. 3 ст. 203 ГКУ.

Згідно із частиною 3 статті 203
Господарського кодексу України чітко
визначено: для зарахування зустрічних
однорідних вимог достатньо заяви
однієї сторони.

Вимоги, які можуть підлягати
зарахуванню, мають відповідати таким
умовам:

1) бути зустрічними (кредитор за
одним зобов'язанням є боржником за
іншим, а боржник за першим
зобов'язанням є кредитором за другим);

2) бути однорідними (зараховуватися
можуть вимоги про передачу речей
одного роду, у зв'язку з чим
зарахування як спосіб припинення
зазвичай застосовується до зобов'язань
по передачі родових речей, зокрема
грошей). Правило про однорідність вимог
розповсюджується на їх правову
природу, але не стосується підстави
виникнення такої вимоги. Отже,
допускається зарахування однорідних
вимог, які випливають із різних підстав
(різних договорів тощо);

3) строк виконання щодо таких вимог
настав, не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги.

Відповідно до статті 601 Цивільного
кодексу України зобов'язання
припиняються зарахуванням зустрічних
однорідних вимог, строк виконання яких
настав. Зарахування зустрічних вимог
може здійснюватися за заявою однієї із
сторін.

За змістом цієї норми Закону
зарахування зустрічної вимоги є
односторонньою згодою, яка
оформлюється заявою однієї сторони. У
разі, якщо зарахування відбувається на
вимогу однієї сторони, друга сторона
може його оспорити, посилаючись на
недійсність пред'явлених до
зарахування вимог. Однак
законодавством не передбачено
можливості відмови від вчиненого
стороною зарахування.

Однорідність цих вимог випливає із їх
юридичної природи і матеріального
змісту та не залежно від підстав
виникнення зобов'язання.

Статтею 602 Цивільного кодексу України
встановлено, що не допускається
зарахування зустрічних вимог:

1) про відшкодування шкоди, завданої
каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я
або смертю;

2) про стягнення аліментів;

3) щодо довічного утримання (догляду);

4) у разі спливу позовної давності;

5) в інших випадках, встановлених
договором або законом.

Установивши наявність умов,
встановлених ст. 601 ЦК України, та
відсутність обставин, встановлених ст.
602 ЦК України, за яких зарахування
зустрічних однорідних вимог не
допускається, господарський суд,
вважає вимогу (заяву) №34 від 15 лютого 2013
року про залік зустрічних однорідних
вимог обґрунтованою та такою, що
відповідає вимогам закону.

Подібної думки дотримується і Вищий
господарський суд України, який
зазначає, що "за правовою природою
припинення зобов'язання зарахуванням
зустрічної вимоги це - одностороння
угода, яка оформляється заявою однієї з
сторін, і, якщо інша сторона не
погоджується з проведенням такого
зарахування, вона вправі на підставі
статті 16 Цивільного кодексу України та
статті 20 Господарського кодексу
України звернутися за захистом своїх
охоронюваних законом прав до
господарського суду" (постанова Вищого
господарського суду України від 22.07.2004
р. N 15-03/186).

Випадки, недопустимості зарахування
зустрічних вимог, передбачені ст. 602 ЦК
України, за даних обставин відсутні.
(Такої правової позиції додержується
Верховний Суд України у постанові від
01.11.2005р. у справі №15/154).

Згідно до наявних у матеріалах справи
належним чином засвідчених копій
платіжних доручень № 1495_6900N від 09.06.2011 р.
на суму 657000,00 грн., № 1600_6Н00V від 17.06.2011 р.
на суму 300000,00 грн., № 1632_6L00P від 21.06.2011 р.
на суму 200000,00 грн., відповідачем
проведено часткову оплату за спірним
договором відповідно до визначеного в
означених платіжних дорученнях
призначення платежу. Таким чином,
загальна сума часткової оплати за
спірний період, здійснена відповідачем
становить 1157000,00 грн. з ПДВ.

В результаті проведення зарахування
зустрічної вимоги заборгованість
відповідача -ТОВ
«Донецьквуглезбагачення» перед
позивачем склала 38437,54 грн. з ПДВ.

Заперечення відповідача до уваги судом
не приймаються, оскільки
спростовуються матеріалами справи.

Витрати по сплаті судового збору у
відповідності до ст.ст. 44, 49
Господарського процесуального кодексу
України покладаються на відповідача.

На підставі вищенаведеного, згідно ст.
ст. 526, 530, 536, 549, 601, 602, 625, 627, 655, 692, 693 п.п.1,2
ст. 712 Цивільного кодексу України, ст.
ст. 193, 216-218, 230, 232 Господарського кодексу
України, керуючись ст.ст. 22, 33, 43, 44, 49, 82 -
85 Господарського процесуального
кодексу України, суд-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства «Макіївський
коксохімічний завод», Донецька
область, м. Макіївка до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Донецьквуглезбагачення», м. Донецьк
про стягнення заборгованості у розмірі
38437,54 грн. задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Донецьквуглезбагачення» (83054, м.
Донецьк, вул.Економічна, буд. 13, ) на користь Публічного
акціонерного товариства «Макіївський
коксохімічний завод» (86106, Донецька
область, м. Макіївка, вул.Горького, 1, ) заборгованість у розмірі
38437,54 основного боргу, судовий збір у
розмірі 1827,00 грн.

В судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.
Рішення суду набирає законної сили
після закінчення десятиденного строку
з дня підписання його повного тексту і
може бути оскаржене через
господарський суд Донецької області в
апеляційному порядку протягом десяти
днів з дня підписання повного тексту
рішення.

Повний текст рішення складено та
підписано 28.04.2014 р.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Суддя
І.А. Бойко