ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

07 травня 2014 р. Справа №
903/229/14Господарський суд Волинської
області у складі:

головуючого судді - Гарбара Ігоря
Олексійовича

секретар судового засідання - Шевчук
Світлана Анатоліївна

за участю представників сторін:

від позивача: Рак В.М.

від відповідача: ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Луцьку у приміщенні
господарського суду Волинської
області справу за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю "Яричів" до
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про
стягнення 95 181,60 грн.,

В судовому засіданні 07.05.2014 р. у
відповідності до ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України,
оголошено вступну та резолютивну
частину рішення.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Яричів" звернулося в
суд з позовом до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення
95 181,60 грн.

Позов мотивувало тим, що 29.12.2008 р. між
ТзОВ "Яричів" та ФОП ОСОБА_2 був
укладений договір поставки № 01-29/12.
Відповідно до умов даного договору
постачальник зобов'язувався постачати
дистриб'ютору товари, а дистриб'ютор
зобов'язувався приймати поставлені
товари, здійснювати подальший їх
продаж.

Позивач зазначає, що поставив
відповідачу товар вартістю 95 181,60 грн.,
що підтверджується видатковими
накладними наявними в матеріалах
справи.

Проте, відповідач належним чином не
виконав взятих на себе зобов'язань,
тому в останнього виникла
заборгованість в сумі 95 181,60 грн., яку
просив стягнути.

Ухвалою господарського суду від 12.03.2014
р. за вказаним позовом було порушено
провадження у справі та призначено
розгляд останньої в судовому
засіданні.

26.03.2014 р. ухвалою суду було відкладено
розгляд справи та подане клопотання
представником позивача про зупинення
провадження в справі.

09.04.2014 р. в судовому засіданні було
розглянуто клопотання ТзОВ "Яричів" про
зупинення провадження яке мотивоване
тим, що в провадженні СВ
Кам'янка-Бузького РВ ГУ МВСУ
знаходиться кримінальне провадження
по привласненню товарно-матеріальних
цінностей ТзОВ "Яричів" по якому ОСОБА_2
допитаний як свідок. Дане клопотання
було відхилене як необґрунтоване та
безпідставне, що не кореспондується з
нормами ст.79 ГПК України.

09.04.2014 р. в судовому було оголошено
перерву для витребовування додаткових
доказів необхідних для розгляду
справи.

30.04.2014 р. у зв'язку із поданим
клопотанням відповідача про
призначення почеркознавчої експертизи
та для надання можливості ознайомитись
із поданим клопотанням представнику
позивача в судовому засіданні було
оголошено перерву.

Крім того відповідачем подано
заперечення де зазначається, що він
товар отримав лише по двох накладних, а
саме: по видатковій накладній №2706 від
10.04.2011 р. на суму 29 485,20 грн., ТТН №ЯР 0002556
від 11.04.2011 р. та по видатковій накладній
№ 377 від 07.04.2011 р. на суму 24 077,40 грн., ТТН
№ ЯР 0003479 від 07.04.2011 р., а всього на
загальну суму 40 775,60 грн.

Посилався, що на інших двох
товарно-транспортних накладних стоїть
не його підпис (видаткова накладна №3225
від 24.03.2011 р. на суму 19 297,80 грн., ТТН № ЯР
0002962 від 24.03.2011 р. та видаткова накладна
№ 4215 від 18.04.2011 р. на суму 22 321,20 грн., ТТН
№ЯР 0003885 від 18.04.2011 р.).

Крім того зазначив, що 10.08.2011 р. ним було
оплачено частково отриманий від
позивача товар в розмірі 12 787,00 грн.
Оплата за товар здійснювалась шляхом
поповнення карткового рахунку НОМЕР_2,
відкритого в АТ «Райффайзен Банк
Аваль» на ім'я торгового представника
позивача ОСОБА_4., що підтверджується
квитанцією №10РК63972.

У своїх запереченнях від 29.04.2014 р.
(а.с.57-59) відповідач зазначав, що оплата
за товар здійснювалась шляхом
поповнення карткового рахунку НОМЕР_2,
відкритого в АТ «Райффайзен Банк
Аваль» на ім'я торгового представника
позивача ОСОБА_4., що підтверджується
квитанцією №10РК63972.

В судовому засіданні 07.05.2014 р.
представник позивача позов підтримав в
повному обсязі, з підстав викладених у
позові, подав заперечення в яких просив
відмовити в задоволенні клопотання про
призначення експертизи.

Відповідач та його представник позов
визнали частково на суму 40 775,60 грн. та
просили задоволити їх клопотання про
призначення почеркознавчої
експертизи.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши письмові докази в
справі, суд приходить до наступного
висновку.

Судом встановлено, що 29.12.2008 р. між
товариством з обмеженою
відповідальністю "Яричів" та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2 укладений
договір поставки № 01-29/12 (а.с.9-12).

Статтею 11 ЦК України встановлено, що
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Відповідно до ст. 144 ГК України майнові
права та майнові обов'язки суб'єктів
господарювання виникають з угод,
передбачених законом, а також з угод, не
передбачених законом, але таких, що
йому не суперечать.

Правочином, відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК
України, є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

У відповідності до ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Як вбачається із матеріалів справи дія
договору закінчилася 31.12.2009 р., в даному
випадку відбулося реальне настання
правових наслідків, а саме позивач
здійснив поставку товару відповідачу,
а відповідач прийняв наданий позивачем
товар.

Судом встановлено, що інший письмовий
договір між сторонами на поставку
товару не укладався, однак передача
продавцем товару покупцю за
видатковими накладними, прийняття
товару покупцем свідчать про
виникнення між ними правовідносин
поставки.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач поставив відповідачу товар на
суму 95 181,60 грн., що підтверджується
видатковими накладними № 2706 від 10.03.2011
р. на суму 29 485,20 грн., № 3225 від 24.03.2011 р.
на суму 19 297,80 грн., № 3777 від 07.03.2011 р. на
суму 24 077, 40 грн., № 4215 від 18.04.2011 р. на
суму 22 321,20 грн. та
товарно-транспортними накладними
№ЯР0002556,від 11.03.2011 р., №ЯР0002962 від 24.03.2011
р., №ЯР0003479 від 07.04.2011 р., №ЯР0003885 від
18.04.2011 р. (а.с.13-20).

Відповідно до ст.ст. 1, 9 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" від 16.07.1999р. (з
наступними змінами та доповненнями),
господарська операція -дія або подія,
яка викликає зміни в структурі активів
та зобов'язань, власному капіталі
підприємства. Підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після їх закінчення. Первинні та
зведені облікові документи можуть бути
складені на паперових або машинних
носіях і повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції;
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.
Відповідно до ч. 3 ст. 8 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність" відповідальність за
організацію бухгалтерського обліку та
забезпечення фіксування фактів
здійснення всіх господарських
операцій у первинних документах несе
власник або уповноважений орган, який
здійснює керівництво підприємством.

Судом встановлено, що на ТТН № ЯР 0002962
від 24.03.2011 р. та ТТН №ЯР 0003885 від 18.04.2011 р.
є наявні підписи та стоїть печатка ФОП
ОСОБА_2 (а.с.13-20), містить всі визначенні
чинним законодавством обов'язкові
реквізити, в повному об'ємі відображає
зміст та обсяг здійсненої поставки
товару.

Суд не приймає пояснень відповідача,
які були наданні суду в запереченнях
від 29.04.2014 р., оскільки оглянувши
оригінали ТТН встановлено, що на них є
підписи особи про отримання товару та є
відбитки печаток, що відповідає п.2.5.
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженому
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995р., №88, зареєстрованому у
Міністерстві юстиції України від
05.06.1995р. за №168/704.

Отже, шляхом засвідчення підпису своєю
печаткою, відповідач визнав і схвалив
свої дії, що прийняв товар за
видатковими накладними №3225 від 24.03.2011
р. на суму 19 297,80 грн., ТТН № ЯР 0002962 від
24.03.2011 р. та № 4215 від 18.04.2011 р. на суму 22
321,20 грн., ТТН №ЯР 0003885 від 18.04.2011 р.

У зв'язку із чим в задоволенні
клопотанні про призначення
почеркознавчої експертизи судом
відмовлено оскільки, наявність печатки
на ТТН (оригінали ТТН оглянуто в
судовому засіданні) є свідченням
скріплення не підпису особи, а самого
документа, а тому підстав для
встановлення належності підпису на
видаткових накладних суд не вбачає за
необхідне.

Також суд не приймає до уваги посилань
відповідача на оплату товару в сумі 12
787,00 грн., оскільки дані кошти були
перераховані не позивачу (товариству з
обмеженою відповідальністю «Яричів»),
а на особистий рахунок ОСОБА_4., що
підтверджується квитанцією №10РК63972
(а.с.60).

Строк виконання грошового зобов'язання
визначається за правилами,
встановленими ч. 1 ст. 692 ЦК України,
відповідно до якої покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Оскільки, інше не встановлено
укладеним сторонами договором або
актом цивільного законодавства,
перебіг строку виконання грошового
зобов'язання, яке виникло на підставі
договору купівлі-продажу, починається
з моменту прийняття товару або
прийняття товаророзпорядчих
документів на нього. При цьому
підписання покупцем видаткової
накладної, яка є первинним документом
та фіксує факт здійснення
господарської операції і встановлення
договірних відносин, є підставою
виникнення обов'язку щодо розрахунків
за отриманий товар (Інформаційний лист
ВГСУ № 01-06/928/2012 р. від 17.07.2012 р. "Про
практику застосування Вищим
господарським судом України у розгляді
справ окремих норм матеріального
права").

З положень ст. 509 ЦК України та ст. 173 ГК
України вбачається, що зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст. 193 ГК України та ст.ст. 525, 526
Цивільного кодексу України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
виконання зобов'язань або їх зміна не
допускається.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень. Відповідно до ст. 34
ГПК України господарський суд приймає
тільки ті докази, які мають значення
для справи. Обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Статтею 43 ГПК України передбачено, що
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на викладене, враховуючи
поставку товару позивачем та не
проведення при цьому належних
розрахунків відповідачем, позовні
вимоги підлягають до задоволення
повністю в розмірі 95181,60 грн.

Оскільки, спір до суду доведений з вини
відповідача, то витрати по сплаті
судового збору в сумі 1 903,64 грн. згідно
ст. 49 ГПК України слід покласти на
нього.

Керуючись ст. ст. 22, 33, 34, 43, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України та на підставі ст.ст. 144, 173, 193, 202,
218 Господарського кодексу України,
ст.ст. 11, 509, 525, 526, 626, 627, 692 Цивільного
кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код
НОМЕР_1) на користь товариства з
обмеженою відповідальністю "Яричів"
(Львівська обл., Кам'янка-Бузький район,
с. Старий Яричів, вул. Заводська, 1, ) 95 181 (дев'яносто п'ять тисяч
сто вісімдесят одну грн.) 60 коп. та
витрати по сплаті судового збору в сумі
1 903 (одна тисяча дев'ятсот три грн.) 64
коп.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Апеляційна скарга подається через
господарський суд Волинської області
до Рівненського апеляційного
господарського суду протягом 10 днів з
моменту підписання повного тексту
рішення.

Повне рішення складено

та підписано 08.05.2014 р.

Суддя
І. О. Гарбар