ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" квітня 2014 р.
Справа № 922/4981/13

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Бондаренко В.П., суддя
Тихий П.В. , суддя Сіверін В. І.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників сторін:

прокурора - Дудник В.В.

позивача - не з"явився,

третьої особи - не з"явився,

першого відповідача - Верхоланцев А.В.,

другого відповідача - Гаврилюк О.О.,

третього відповідача - не з"явився,

четвертого відповідача - не з"явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу заступника
прокурора Харківської області (вх.
№626Х/1-7) на рішення господарського суду
Харківської області від 13 лютого 2014
року у справі №922/4981/13

за позовом заступника прокурора
Харківської області, м. Харків, в
інтересах держави в особі Головного
управління Держземагентства у
Харківській області, м. Харків

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на стороні позивача - Державна
інспекція сільського господарства в
Харківській області, м. Харків

до

1. Барвінківської районної державної
адміністрації м. Барвінкове;

2. Фермерського господарства "Гаврилюк",
с. Велика Камишуваха;

3. Управління Держкомзему у
Барвінківському районі Харківської
області, м. Барвінкове;

4. Реєстраційної служби
Барвінківського районного управління
юстиції Харківської області, м.
Барвінкове;

про скасування розпоряджень та
визнання недійсними договорів оренди

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2013 року заступник прокурора
Харківської області звернувся до
господарського суду Харківської
області в інтересах держави в особі
позивача - Головного управління
Держземагентства у Харківській
області, з позовною заявою до
відповідачів - Барвінківської районної
державної адміністрації, Фермерського
господарства "Гаврилюк" про визнання
незаконним та скасування
розпорядження голови Барвінківської
районної державної адміністрації № 303
від 02.11.2011; визнання незаконним та
скасування розпорядження голови
Барвінківської районної державної
адміністрації № 231 від 03.05.2012; визнання
недійсним договору оренди земельної
ділянки (кадастровий номер
:04:000:0329) від 08.05.2012, укладений між
Барвінківською районною державною
адміністрацією Харківської області та
Фермерським господарством "Гаврилюк",
площею 78,8 га, зареєстрований
Управлінням Держкомзему у
Барвінківському районі Харківської
області 05.06.2012 за № 01660,
скасування його державної реєстрації
та зобов'язання ФГ "Гаврилюк" повернути
земельну ділянку державі в особі
Головного управління Держземагентства
у Харківській області; визнання
недійсним договору оренди земельної
ділянки (кадастровий номер
:04:000:0328) від 08.05.2012, укладеного між
Барвінківською районною державною
адміністрацією Харківської області та
Фермерським господарством "Гаврилюк",
площею 40,6222 га, зареєстрованого
Управлінням Держкомзему у
Барвінківському районі Харківської
області 05.06.2012 за № 01659, скасування
його державної реєстрації та
зобов'язання ФГ "Гаврилюк" повернути
земельну ділянку державі в особі
Головного управління Держземагентства
у Харківській області.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 13 лютого 2014
року по справі №922/4981/13 (суддя Бринцев
О.В.) провадження у справі в частині
позовних вимог відносно Управління
Держкомзему у Барвінківському районі
Харківської області припинено. В решті
позовних вимог відмовлено повністю.

Заступник прокурора Харківської
області з рішенням господарського суду
першої інстанції не погодився,
звернувся до Харківського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій
посилається на порушення місцевим
господарським судом норм
матеріального та процесуального права,
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи. Просить рішення
господарського суду Харківської
області від 13 лютого 2014 року у справі №
922/4981/13 скасувати та прийняти нове
рішення, яким позов задовольнити.

В судовому засіданні прокурор
апеляційну скаргу підтримав у повному
обсязі, просив її задовольнити.

Представники першого та другого
відповідачів у відзивах та в судовому
засіданні проти доводів апеляційної
скарги заперечували, просили залишити
її без задоволення.

Представники позивача, третьої особи,
третього та четвертого відповідачів в
судове засідання не з'явились, про дату,
час та місце проведення судового
засідання повідомлялись належним
чином.

Від позивача на адресу суду надійшов
відзив на апеляційну скаргу, в якому
він просить задовольнити апеляційну
скаргу прокурора, а оскаржуване
рішення місцевого господарського суду
- скасувати, а також просить розглядати
справу за відсутності представника
Головного управління Держземагентства
у Харківській області.

Клопотання про розгляд справи за
відсутності свого представника
надійшло також і від третьої особи -
Державної інспекції сільського
господарства в Харківській області.

На думку суду обставини справи
свідчать про наявність у справі
матеріалів достатніх для її розгляду
та ухвалення законного і
обґрунтованого рішення. Крім того, суд
приймає до уваги, що судом сторонам
були створені належні умови для
надання усіх необхідних доказів
(надано достатньо часу для підготовки
до судового засідання, ознайомитись із
матеріалами справи, зняти з них копії,
надати нові докази тощо).

Беручи до уваги, що відповідно до
статті 33 Господарського
процесуального кодексу України
обов'язок доказування і подання
доказів покладено на сторони, суд
згідно за статтею 75 Господарського
процесуального кодексу України
розглядає справу за наявними
матеріалами.

Дослідивши матеріали справи,
проаналізувавши доводи апеляційної
скарги, вислухавши пояснення
представників та перевіривши
правильність застосування місцевим
господарським судом норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів встановила наступне.

02.11.2011р. Першим заступником голови
Барівінківської районної державної
адміністрації Харківської області
видано розпорядження №303, яким
задоволено звернення голови
фермерського господарства "Гаврилюк"
про надання дозволу на розробку
проектів відведення земельних ділянок
контур НОМЕР_1 площею 43,1 га рілі, НОМЕР_2
площею 78,8 га ріллі із земель запасу,
категорія землі - землі
сільськогосподарського призначення на
території Великокомишуваської
сільської ради з метою оформлення
оренди землі терміном на 49 років. для
ведення фермерського господарства.

03.05.2012р. Головою Барівінківської
районної державної адміністрації
Харківської області видано
розпорядження №231, яким вирішено
затвердити "Проект землеустрою щодо
відведення земельних ділянок
фермерському господарству "Гаврилюк" з
метою оформлення права оренди терміном
на 49 років для ведення фермерського
господарства із земель запасу та інших,
не наданих у власність та постійне
користування, категорія землі
сільськогосподарського призначення
(контури НОМЕР_1 та НОМЕР_2
реформованого КСП "Жовтень") за межами
населених пунктів на території
Великокомишуваської сільської ради
Барвінківського району Харківської
області; Передати в оренду земельні
ділянки загальною площею 119,4222 га ріллі,
в т.ч. контури НОМЕР_1 - 40,6222 га, НОМЕР_2 -
78,8 га терміном на 49 років.

08.05.2012р. між Барівінківською районною
державною адміністрацією Харківської
області та Фермерським господарством
"Гаврилюк" були укладені договори
оренди землі (контур НОМЕР_2 - 78,8 га.,
контур НОМЕР_1 - 40,6222 га) строком на 49
років для ведення фермерського
господарства.

05.06.2012р. вказані договори були
зареєстровані Управлінням Держкомзему
у Барвінківському районі Харківської
області за №01660.

Такі обставини, на думку прокурора та
позивача, свідчать про порушення прав
та охоронюваних законом інтересів
позивача і є підставою для їх захисту у
судовому порядку.

Вирішуючи питання про наявність або
відсутність правових підстав для
задоволення позовних вимог та вимог
апеляційної скарги, колегія суддів
враховує наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу. Способами захисту цивільних
прав та інтересів в т.ч. можуть бути
визнання правочину недійсним; визнання
незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб (ст.16 ЦК України).

Кожний суб'єкт господарювання та
споживач має право на захист своїх прав
і законних інтересів. Права та законні
інтереси зазначених суб'єктів
захищаються в т.ч. шляхом визнання
повністю або частково недійсними актів
органів державної влади та органів
місцевого самоврядування, актів інших
суб'єктів, що суперечать законодавству,
ущемляють права та законні інтереси
суб'єкта господарювання або
споживачів; визнання недійсними
господарських угод з підстав,
передбачених законом (ст.20 ГК України).

З урахуванням наведеного та у
відповідності до положень ст. 4-3 та ст. 33
ГПК України (судочинство у
господарських судах здійснюється на
засадах змагальності; сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами;
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень)
суд приходить до висновку про те, що
умовою визнання обґрунтованими
позовних вимог прокурора є доведення
ним факту невідповідності спірних
розпоряджень Барвінківської РДА та
договорів оренди землі законодавству
та факту ущемлення цими актами прав та
законних інтересів суб'єктів
господарювання.

Проте цей тягар доведення прокурором
та позивачем не витриманий. Прокурором
та позивачем не доведений ні факт
суперечності спірних розпоряджень та
угод чинному законодавству, ні факт
ущемлення цими актами прав та законних
інтересів суб'єктів господарювання.

Навпаки, матеріали справи свідчать про
те, що відповідні розпорядження і угоди
укладені з додержанням вимог чинного
законодавства.

Так, згідно ст. 13 Конституції України,
ст. 373 Цивільного кодексу України, ст. 1
Земельного кодексу України земля, її
надра, атмосферне повітря, водні та
інші природні ресурси, які знаходяться
в межах території України, природні
ресурси її континентального шельфу,
виключної (морської) економічної зони є
об'єктами права власності Українського
народу. Від імені Українського народу
права власника здійснюють органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування в межах, визначених
цією Конституцією (ст. 14 Конституції
України).

У державній власності перебувають усі
землі України, крім земель комунальної
та приватної власності. Право
державної власності на землю
набувається і реалізується державою в
особі Кабінету Міністрів України, Ради
міністрів Автономної Республіки Крим,
обласних, Київської та
Севастопольської міських, районних
державних адміністрацій, державних
органів приватизації відповідно до
закону (ст. 84 ЗК України).

Згідно п.7 ч.1 ст.13 Закону України "Про
місцеві державні адміністрації"
використання землі, природних
ресурсів, охорони довкілля відноситься
до відома місцевих державних
адміністрацій. Згідно п.2 ч.1 ст. 21 Закону
України "Про місцеві державні
адміністрації" місцева державна
адміністрація розпоряджається землями
державної власності відповідно до
закону.

Відповідно ст. 116 Земельного кодексу
України (в редакції, яка діяла станом на
момент винесення відповідачем-1
спірних розпоряджень та укладення
відповідачами спірних договорів
оренди землі) громадяни та юридичні
особи набувають права власності та
права користування земельними
ділянками із земель державної або
комунальної власності за рішенням
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування в межах їх
повноважень, визначених цим Кодексом,
або за результатами аукціону.

Згідно п. "в" ч.1 ст.12 Закону України "Про
фермерське господарство" землі
фермерського господарства можуть
складатися із земельних ділянок, що
використовується фермерським
господарством на умовах оренди.

Орендарі набувають права оренди
земельної ділянки на підставах і в
порядку, передбачених Земельним
кодексом України, Цивільним кодексом
України, цим та іншими законами України
і договором оренди землі. У разі (!)
набуття права оренди земельної ділянки
на конкурентних засадах підставою для
укладення договору оренди є результати
аукціону (ч.1, ч.2 ст.6 Закону України "Про
оренду землі").

Суд критично оцінює твердження
позивача і прокурора про те, що спірні
земельні ділянки могли бути надані в
користування лише за результатами
аукціону. З наведених вище правових
норм вбачається, що законодавство
передбачає дві підстави набуття
громадянами та юридичними особами
права користування земельними
ділянками, а саме або за результатами
аукціону, або за рішенням органів
виконавчої влади чи органів місцевого
самоврядування.

Таким чином відповідач-1 Барвінківська
районна державна адміністрація цілком
законно висловила своє волевиявлення
стосовно вище згаданих земельних
ділянок шляхом прийняття спірних
розпоряджень про надання їх у
користування відповідачеві-2.

Такий висновок суду узгоджується із
правовою позицією Вищого
господарського суду, викладеною у
постанові від 0.02.2014р. у аналогічній
справі №5023/5736/12.

Юридично неспроможними є посилання
прокурора на ст.134 ЗК України, котра на
його думку встановлює обов'язковість
продажу спірних земельних ділянок
державної чи комунальної власності або
прав на них на конкурентних засадах
(земельних торгах).

Насправді, частиною 2 вказаної статті 134
ЗК України визначено, що не підлягають
продажу на конкурентних засадах
(земельних торгах) земельні ділянки
державної чи комунальної власності або
права на них в т.ч. у разі передачі
громадянам земельних ділянок для
ведення фермерського господарства,
ведення особистого селянського
господарства.

В даному випадку відбулася саме
передача спірних земельних ділянок у
користування громадянину ОСОБА_3,
незважаючи на те, що орендарем у
спірних договорах визначена юридична
особа Фермерське господарство
"Гаврилюк". Справа в тому, що згідно ст. 1
Закону України "Про фермерське
господарство" фермерське господарство
за визначенням є формою
підприємницької діяльності громадян.
Інші норми цього Закону (зокрема,
ст.ст.3-9) також вказують на те, що саме
громадяни, які є членами фермерського
господарства, є тими особами, котрі у
такій організаційно-правовій формі
використовуючи надану їм землю
виробляють товарну
сільськогосподарську продукцію,
займаються її переробкою та
реалізацією з метою отримання прибутку
на земельних ділянках, наданих їм для
ведення фермерського господарства,
відповідно до закону.

При цьому, хоча ст.9 вказаного Закону і
передбачає можливість одержання землі
у власність чи у користування
безпосередньо громадянами, ще до
реєстрації фермерського господарства,
як юридичної особи, жодна з норм Закону
не містить заборони на передачу землі у
користування вже після реєстрації
такого господарства. Навпаки, п."в" ч.1
ст.12 Закону України "Про фермерське
господарство" передбачає, що землі
фермерського господарства можуть
складатися із земельних ділянок, що
використовується фермерським
господарством на умовах оренди. І це
цілком логічно, адже договір оренди
землі є строковим (ст.19 Закону України
"Про оренду землі", а фермерське
господарство створюється на
невизначений строк (ст.35 Закону України
"Про фермерське господарство"). В
противному разі необхідність
припинення одного фермерського
господарства після закінчення строку
дії відповідного договору оренди
землі, і створення замість нього нового
за для одержання можливості укладення
нового договору оренди землі, очевидно
не відповідає принципам розумності,
добросовісності та справедливості
цивільного законодавства.

Колегія суддів зазначає, що за таких
обставин місцевий господарський суд
дійшов вірного висновку про те, що
позовні вимоги прокурора не
ґрунтуються на нормах чинного
законодавства України, а відтак
задоволенню не підлягають.

Приходячи до висновку про необхідність
відмови прокурору у позові слід
врахувати, що прокурором не доведена й
друга з необхідних у відповідності до
ст.16 ЦК України, ст.20 ГК України умов
визнання рішень органів державної
влади та договорів недійсними - факт
ущемлення цими рішеннями та договорами
прав суб'єктів господарювання. Ні
прокурор, ні представник позивача не
виявилися спроможними навести суду
жодної відмінності котра виникла в
даному в чиїх не будь правах чи
обов'язках внаслідок того, що спірні
земельні ділянки були надані в
користування не особисто голові
фермерського господарства, як фізичній
особі, а створеному ним самим
фермерського господарству, як
юридичній особі.

Взагалі, ні прокурором, ні позивачем не
надано жодного доказу на підтвердження
того, що спірні розпорядження
відповідача-1 та укладені
відповідачами договори порушують
права чи охоронювані законом інтереси
позивача у справі Головного управління
Держземагенства у Харківській області.
Твердження прокурора про можливість
існування суб'єктів господарювання,
котрих спірними актами позбавили
можливості орендувати ці землі носять
бездоказовий абстрактний характер і не
можуть бути прийняті до уваги, адже
рішення суду не може ґрунтуватися на
припущеннях (п.4 Постанови Пленуму ВГСУ
від 23.03.2012р. №6).

Відмова в задоволенні позовних вимог
про визнання недійсними та скасування
розпоряджень голови Барвінківської
районної державної адміністрації №303
від 02.11.2011 та №231 від 03.05.2012 означає
відсутність підстав для задоволення
позовних вимог про визнання недійсними
договорів оренди землі від 05.05.2012р.,
укладених на підставі цих
розпоряджень, адже інших підстав
недійсності цих договорів, крім
незаконності розпоряджень, ні
прокурором, ні позивачем не наведено.
Те саме стосується і позовних вимог про
скасування державної реєстрації
договорів і позовних вимог про
повернення земельних ділянок
позивачеві. В частині повернення
земельних ділянок на користь Головного
управління Держземагенства у
Харківській області слід відмовити ще
й тому, що прокурором та позивачем не
доведено, що ці ділянки раніше
перебували у власності чи користуванні
позивача та/або були передані ним
відповідачеві-2.

Вирішуючи спір відносно відповідача-3
Управління Держкомзему у
Барвінківському районі Харківської
області, залученого до участі у справі
ухвалою суду від 16.01.2014р., місцевий
господарський суд правомірно на
підставі п.6 ч.1 ст.80 ГПК України
(господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо настала
смерть фізичної особи або оголошено її
померлою чи припинено діяльність
суб'єкта господарювання, які були
однією із сторін у справі, якщо спірні
правовідносини не допускають
правонаступництва) припинив
провадження у справі в цій частині у
зв'язку з припиненням відповідача-3, як
юридичної особи.

Беручи до уваги всі наведені обставини
в їх сукупності, судова колегія дійшла
висновку, що під час розгляду справи
господарським судом першої інстанції
фактичні обставини справи встановлені
на основі всебічного, повного і
об'єктивного дослідження поданих
доказів, висновки суду відповідають
обставинам справи та їм надана
правильна юридична оцінка, прийняте
рішення відповідає нормам чинного
законодавства та підстав для його
скасування не вбачається.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 99, 101, 103, 105 Господарського
процесуального кодексу України,
колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без
задоволення.

Рішення господарського суду
Харківської області від 13.02.2014 року
залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з
дня її підписання і може бити оскаржена
протягом 20 днів до Вищого
господарського суду України.

Повний текст постанови складено 30.04.2014
року

Головуючий суддя
Бондаренко В.П.

Суддя
Тихий П.В.

Суддя
Сіверін В. І.