ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"13" травня 2014 р.Справа № 916/992/14

За позовом Державного підприємства
„Адміністрація морських портів
України", в особі Южненської філії
Державного підприємства
„Адміністрація морських портів
України"

до Одеської регіональної служби
державного ветеринарно-санітарного
контролю та нагляду на державному
кордоні та транспорті

про стягнення 14755,68 грн.

Суддя
Демешин О. А.

Представники:

від позивача: Білошкура Г.В. - за
довіреністю;

від відповідача: Іванова І. О. - за
довіреністю.

СУТЬ СПОРУ: Державне підприємство
„Адміністрація морських портів
України", в особі Южненської філії
Державного підприємства
„Адміністрація морських портів
України" (далі - позивач) звернулось до
господарського суду Одеської області з
позовом до Одеської регіональної
служби державного
ветеринарно-санітарного контролю та
нагляду на державному кордоні та
транспорті (далі - відповідач) про
стягнення 14755,68 грн., з яких: 13 953,51 грн. -
сума основного боргу; 130,73 грн. - розмір
трьох відсотків річних; 103,35 грн. - сума
боргу з урахуванням індексу інфляції;
568,09 грн. - розмір пені.

Відповідач позов не визнав, про що
зазначив у запереченнях на позов.

Під час розгляду справи
оголошувалась перерва у судовому
засіданні до 13.05.2014р.

В С Т А Н О В И В :

01.01.2011р. між позивачем
(Балансоутримувач) та відповідачем
(Орендар) був укладений Договір №
133-28Б/46 про відшкодування витрат
балансоутримувача на утримання
орендованого нерухомого державного
майна.

13.06.2013 року до вищеозначеного Договору
була укладена Додаткова угода № 5, якою
сторону договору - Державне
підприємство „Морський торговельний
порт „Южний" було замінено на її
правонаступника - Державне
підприємство „Адміністрація морських
портів України".

За умовами Договору № 133-28Б/46 від 01.01.2011
року, Балансоутримувач зобов'язався
забезпечувати обслуговування,
експлуатацію та ремонт будівлі з
прибудинковою територією, а також
створювати необхідні умови для
здійснення Орендарем господарської
діяльності, відповідно до вимог
чинного законодавства про
користування будівлями.

В свою чергу Орендар зобов'язався
відшкодовувати Балансоутримувачу
витрати на утримання будівлі,
пропорційно до займаної ним
орендованої площі згідно з
розрахунком.

Пунктами 2.2.3. та 3.1. Договору
передбачений обов'язок Орендаря не
пізніше 12 числа, наступного за звітним
місяцем, вносити щомісячну плату на
рахунок Балансоутримувача на підставі
рахунків за утримання будівлі та
прибудинкової території.

У відповідності до вищеозначених вимог
Договору, Балансоутримувачем були
виставлені рахунки на загальну суму
13953,51 грн.

Однак, Орендар в передбачений строк не
виконав свого обов'язку, передбаченого
умовами Договору та не оплатив
зазначені рахунки.

Відповідно до п. 1 ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України встановлено, що
якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Таким чином, сукд вважає
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню, позовні вимоги
в частині стягнення з відповідача
боргу з відшкодовувати позивачу витрат
на утримання будівлі в розмірі 13953,51
грн.

Частиною 2 статті 625 ЦК України
встановлено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Позивач просить стягнути з відповідача
130,73 грн. сплати 3% відсотків річних.

Частиною 3 статті 612 ЦК України
встановлено, що прострочення боржника
не настає, якщо зобов`язання не може
бути виконано внаслідок прострочення
кредитора.

Як зазначалось вище, пунктами 2.2.3. та 3.1.
Договору був передбачений обов'язок
Орендаря (відповідача по справі) не
пізніше 12 числа, наступного за звітним
місяцем, вносити щомісячну плату на
рахунок Балансоутримувача (позивача по
справі) на підставі рахунків за
утримання будівлі та прибудинкової
території.

З матеріалів справи вбачається, що,
виставлені позивачем рахунки та № 354
від 31.12.2013р. на суму 3033,37грн. та №38 від
30.06.2013р. на суму 1820,03грн. були отримані
відповідачем відповідно 16.01.2013р. та
16.07.2013р.

Тобто, відповідач не мав можливості
виконати свого зобов`язання протягом
4-х днів після настання терміну оплати,
передбаченому вищевказаними пунктами
договору. Тому, зобов`язання у
відповідача по оплаті боргу по цим
рахункам виникло з дня їх одержання від
позивача.

Таким чином, нарахування 3% річних на
суми боргу в розмірі 3033,37грн. та 1820,03грн.
слід здійснювати з 17.01.2013р. та з 17.07.2013р.
відповідно.

Виходячи з вказаного, позовні вимоги в
частині стягнення 3% річних підлягають
частковому задоволенню. З відповідача
на користь позивача слід стягнути 3%
річних за прострочення по грошовому
зобов`язанню в розмірі 129.14грн.

Позивачем, у відповідності до вимог
чинного законодавства, розраховано
суму інфляційних, які підлягають до
стягнення з відповідача. Їх розмір
становить та 103,35грн.

Крім того, відповідно ч. 1 ст. 230 ГК
України штрафними санкціями у цьому
Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Та, згідно ч. 6 ст. 232 ГК України
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Крім того, згідно з п. 4.2 Договору
сторони домовились, що при
несвоєчасному внесенні плати за
послуги, Орендар сплачує
Балансоутримувачу пеню із розрахунку
подвійної облікової ставки НБУ на дату
нарахування пені від суми
заборгованості, за кожний день
прострочення, включаючи день оплати.

Розрахована позивачем пеня складає -
568,09 грн.

Проте, суд враховую наступне.

Згідно ст. 614 ЦК України особа, яка
порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.
Відсутність своєї вини доводить особа,
яка порушила зобов'язання.

Одеська регіональна служба державного
ветеринарно-санітарного контролю та
нагляду на державному кордоні та
транспорті є бюджетною установою -
державним органом ветеринарної
медицини, що здійснює державний
ветеринарно-санітарний контроль та
нагляд на відповідній території.

Відповідно до п. 11 Положення „Про
Одеську регіональну службу державного
ветеринарно-санітарного контролю та
нагляду на державному кордоні та
транспорті", затвердженого Наказом
Державної ветеринарної та
фітосанітарної служби України № 34 від
06.02.2012 року - фінансування та
матеріально-технічне забезпечення
служби здійснюється за рахунок коштів
державного бюджету.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідачем своєчасно надавались
платіжні доручення Головному
управлінню ДКСУ в Одеській області для
оплати, виставлених позивачем
рахунків, що підтверджується
відповідними реєстрами бюджетних
фінансових зобов`язань розпорядників
(одержувачів) з відмітками Держаної
казначейської служби.

Таким чином, суд не вбачає наявності
вини відповідача у оплаті виставлених
позивачем рахунків при виконанні
Договору № 133-28Б/46. Тому, у задоволенні
позовних вимог в частині стягнення з
відповідача пені в розмірі 568,09грн. слід
відмовити.

Отже, суд не вбачає підстав для
стягнення з відповідача пені, оскільки
позивачем не доведено наявність вини
останнього.

З огляду на наведене, суд вважає, що
позов підлягає частковому задоволенню
з покладенням на відповідача витрат по
сплаті судового збору пропорційно
задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України,
суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Одеської
регіональної служби державного
ветеринарно-санітарного контролю та
нагляду на державному кордоні та
транспорті (65058, м. Одеса, вул. Маршала
Говорова, 7, п/р 0056 в ГУДКСУ в
Одеській обл., МФО 828011, )
на користь Державного підприємства
„Адміністрація морських портів
України", в особі Южненської філії
Державного підприємства
„Адміністрація морських портів
України" (65481, м. Южне Одеської області,
вул. Берегова, 11, р/р 260051570 у ПАТ „ПУМБ" м.
Донецьк, МФО 334851, ): 13953
гривні 51 коп. боргу; 129гривень14коп.
сплати 3% річних; 103 гривні 35коп.
інфляційних та 1756гривень 48коп.
судового збору.

3. В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в
порядку ст. 85 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 16.05.2014р.

Суддя
Демешин О.А.