ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

24 квітня 2014 р. Справа № 902/313/14

за позовом: Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" (вул.
Б.Хмельницького, 6, м. Київ, 01001, )

до: Могилів-Подільського міського
комунального підприємства
"Теплоенергетик" (пр. Незалежності, 281,
м. Могилів-Подільський, Вінницька обл.,
24004, )

про стягнення 22 226,58 грн.

Суд:

Суддя Кожухар М.С.

Секретар судового засідання Матущак
О.В.

Представники:

позивача : не з "явився

відповідача : Яхно В.А. - за дорученням

ВСТАНОВИВ :

Публічне акціонерне товариство
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" звернулося до
господарського суду Вінницької
області з позовом про стягнення з
Могилів-Подільського міського
комунального підприємства
"Теплоенергетик" 9 804,02 грн. пені, 9 159,65
грн. - сім відсотків штрафу, 640,57 грн.
інфляційних, 2 622,35 грн. - три відсотки
річних.

Ухвалою від 20.03.2014р. порушено
провадження у даній справі та
призначено її до розгляду на 10.04.2014р.

09.04.2014р. до суду від відповідача
надійшов відзив на позовну заяву № 120
від 07.04.2014р., в якому він позовні вимоги
не визнає та просить зменшити розмір
нарахованих позивачем штрафних
санкцій, з огляду на таке.

30.09.2011р. між ПАТ "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" та
Могилів-Подільським міським
комунальним підприємством
"Теплоенергетик" укладено договір
№14/2341/11 на купівлю-продаж природного
газу для виробництва теплової енергії,
яка споживається населенням та
релігійними організаціями. Згідно
даного договору Позивач передав
Відповідачу природний газ на загальну
суму 2 029 321,51 грн. Станом на 14.02.2013р.
Відповідач повністю розрахувався за
отриманий природний газ.

Підприємство було створено з ціллю
задоволення потреб територіальної
громади міста Могилів-Подільський,
фізичних осіб, підприємств, установ та
організацій послугами теплопостачання
(централізоване опалення). Частка
спожитої теплової енергії фізичними
особами (населенням) від загального
обсягу реалізованої підприємством
теплової енергії становить 75,2%.
Отримуючи послуги централізованого
опалення споживачі невчасно
розраховуються за отримані послуги.

У зв'язку із великою кредиторською
заборгованість підприємство не в змозі
було вчасно здійснити розрахунок за
отриманий природний газ. Однак, по мірі
надходження коштів, Відповідач
постійно здійснював погашення
існуючої заборгованості. Додатково
залучалися кредитні кошти.

Нараховані позивачем штрафні санкції є
значними фінансовими втратами для
підприємства, оплата яких не
передбачена "Порядком формування
тарифів на теплову енергію, її
виробництво, транспортування та
постачання, послуги з централізованого
опалення і постачання гарячої води"
затвердженого постановою КМУ № 869 від
01.06.2011р. "Про забезпечення єдиного
підходу до формування тарифів на
житлово-комунальні послуги". Тому,
погашення даних штрафних санкцій
підприємство змушене буде здійснювати
із тих коштів, які передбачені на
погашення поточних зобов'язань
підприємства по податках та зборах,
заробітній платі та рахунків із іншими
кредиторами.

В судовому засіданні 10.04.2014р. оголошено
перерву до 24.04.2014р.

24.04.2014р. на адресу суду надійшла заява
відповідача № 143 від 23.04.2014р. про
застосування строку позовної давності,
в якій останній просить застосувати
позовну давність та відмовити в позові
в частині нарахованої пені та 7% штрафу,
в зв'язку зі спливом позовної давності.

Дана заява мотивована наступним.

Спеціальна позовна давність в один рік,
відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України
застосовується до вимог про стягнення
неустойки (штрафу, пені). За
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання ч. 5 ст. 261 ЦК України.

Згідно п. 6.1 договору № 14/2341/11 від 30.09.2011
року відповідач мав здійснити
остаточний розрахунок за отриманий
природний газ до 14 числа місяця
наступного за місяцем поставки, а саме:
відповідно до 14.11.2012 р., до 14.12.12 р., до
14.01.13 р.

Згідно доданого до позовної заяви
розрахунку 7% штрафу видно, що штраф
нарахований за прострочення оплати
отриманого природного газу у грудні 2012
р., остаточний розрахунок за який
встановлено до 14.01.2013 р., а отже право на
стягнення 7% штрафу виникло з 14.02.2013р.

Пеня за прострочення в оплаті газу
отриманого в грудні нарахована за
період з 15.01.2013р. по 14.02.2013р. також з
порушенням строку позовної давності.
Позовна заява ПАТ "Нафтогаз України"
датована 14.03.2014р., тобто з значним
пропуском строку позовної давності
встановленого для вимог про стягнення
неустойки.

В судове засідання 24.04.2014р. з"явився
представник відповідача, який факт
прострочення виконання зобов"язання не
заперечив та підтримав подану до суду
24.04.2014р. заяву про застосування строку
позовної давності № 143 від 23.04.2014р. З
огдяу на це, заява про зменшення
розміру штрафних санкцій ним не
підтримана.

Позивач повноважного представника в
судове засідання не направив. Про дату,
час та місце розгляду справи
повідомлений належним чином, про що
свідчить підпис представника позивача
безпосередньо на розписці суду від
10.04.2014р. , в якій сторони повідомлені про
дату наступного судового засідання.

Відсутність представника позивача не
перешкоджає розгляду справи по суті.

За таких обставин, справу розглянуто за
наявними в ній матеріалами відповідно
до ст. 75 ГПК України.

Заслухавши надані в судовому засіданні
пояснення представника відповідача,
дослідивши матеріали справи, суд
встановив наступне.

30.09.2011р. між Національною акціонерною
компанією "Нафтогаз України"
(Продавець) та Могилів-Подільським
міським комунальним підприємством
"Теплоенергетик" (Покупець) укладено
договір №14/2341/11 на купівлю-продаж
природного газу, відповідно до якого
Продавець зобов'язується передати у
власність Покупцю у IV кварталі 2011 року
та у 2012 році імпортований природний газ
для виробництва теплової енергії, яка
споживається населенням та
релігійними організаціями, а Покупець
зобов'язується приймати та оплачувати
газ на умовах цього договору.

Газ, що продається за цим договором,
використовується Покупцем виключно
для виробництва теплової енергії, яка
споживається населенням та
релігійними організаціями (п. 1.2.
Договору).

Відповідно п. 2.1. договору Продавець
передає Покупцеві з 01.10.2011р. по 31.12.2012р.
газ в обсязі до 6 727,292 тис. куб.м. (шість
мільйонів сімсот двадцять сім тисяч
двісті дев'яносто два куб. м.).

Оплата за газ здійснюється Покупцем
виключно грошовими коштами шляхом 100%
поточної оплати протягом місяця
поставки газу. Остаточний розрахунок
за фактично переданий газ здійснюється
до 14-го числа місяця наступного за
місяцем поставки газу (п. 6.1. Договору).

Згідно з п. 7.2. Договору, в разі
невиконання Покупцем умов пункту 6.1.
цього Договору, він у безспірному
порядку зобов'язується сплатити
Продавцю крім суми заборгованості пеню
у розмірі подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня від
суми простроченого платежу за кожний
день прострочення платежу, а за
прострочення понад 30 (тридцять) днів
додатково сплатити штраф у розмірі 7
(семи) відсотків від суми простроченого
платежу. Пеня сплачується протягом 3
(трьох) банківських днів з моменту
отримання Покупцем вимоги Продавця. У
разі несплати пені у вказаний строк
Покупець вважається таким, що має
заборгованість за цим Договором.

Цей договір набуває чинності з дати
його підписання уповноваженими
представниками Сторін та скріплення їх
підписів печатками Сторін і діє в
частині реалізації газу з 01 жовтня 2011
року до 31 грудня 2012 року, а в частині
проведення розрахунків за газ та
послуг з його транспортування - до
повного погашення заборгованості (п.
11.1. Договору).

На виконання умов Договору № 14/2341/11 від
30.09.2011р., позивач в період жовтня 2011 року
та жовтня - грудня 2012 року передав, а
відповідач прийняв імпортований
природний газ, на загальну суму 2 029
321,53 грн., що підтверджується актами
приймання-передачі природного газу від
31.10.2011р., від 27.11.2012р., від 30.11.2012р., від
31.12.2012р.

На момент звернення позивача з даним
позовом до суду, відповідач за
отриманий природний газ розрахувався
повністю. Однак, розрахунки
проводились відповідачем невчасно.

В провадженні господарського суду
Вінницької області перебувала справа
№ 11/13/2012/5003 за позовом ПАТ "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
до Могилів-Подільського міського
комунального підприємства
"Теплоенергетик" про стягнення 38 621,21
грн., з яких: 1 774,73 грн. -інфляційні
втрати, 2257,74 грн. - 3% річних, 11 692,26 грн.
-пеня та 22 896,48 грн. -штраф.

Рішенням господарського суду
Вінницької області від 28.08.2012р. у справі
№ 11/13/2012/5003 позов задоволено частково;
стягнуто з Могилів-Подільського
міського комунального підприємства
"Теплоенергетик" на користь ПАТ
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" 10 499, 26 грн. пені, 2
030,47 грн. - 3% річних, 1 774,73 грн.
інфляційних втрат, 22 896,48 грн. штрафу,
1550,31 грн. витрат зі сплати судового
збору; відмовлено в стягненні 1 993,00 грн.
пені та 227,27 грн. - 3 % річних.

Разом з тим, позивачем пред"явлено до
стягнення з відповідача 9 159,65 грн. - сім
відсотків штрафу, 9 804,02 грн. пені (за
період з 15.01.2013р. по 14.02.2013р.), 640,57 грн.
інфляційних (за період з грудня 2012р. по
січень 2013р.), 2 622,35 грн. - три відсотки
річних (за період з жовтня по грудень
2012р.).

Заслухавши пояснення представника
відповідача, дослідивши і оцінивши
надані докази, суд дійшов такого
висновку.

В силу ст. ст. 4-3, 33 ГПК України, сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст. 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом і ніякі
докази не мають для суду заздалегідь
встановленої сили.

Статтею 193 ГК України визначено, що
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. Кожна сторона
повинна вжити усіх заходів, необхідних
для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язання є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цивільного кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається.

Як випливає з Договору, між позивачем
та відповідачем виникли
правовідносини, що випливають з
договору купівлі-продажу.

За договором купівлі-продажу одна
сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК
України).

Відповідно до ч.1 ст. 692 ЦК України,
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено,
що, якщо у зобов'язанні встановлений
строк (термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

У разі порушення учасником
господарських відносин правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання
відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України він
зобов'язаний сплатити штрафні санкції
(неустойку, штраф, пеню).

Неустойкою (штрафом, пенею) відповідно
до положень ст. 549 ЦК України є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Пунктом 7.2. Договору, зокрема визначено,
що в разі невиконання Покупцем пункту
6.1. умов цього Договору він у
безспірному порядку зобов'язується
сплатити Продавцю крім суми
заборгованості пеню у розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня від
суми простроченого платежу за кожний
день прострочення платежу, а за
прострочення понад 30 (тридцять) днів
додатково сплатити штраф у розмірі 7
(семи) відсотків від суми простроченого
платежу.

У пункті 1.9. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 17
грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" визначено, що
день фактичної сплати суми
заборгованості не включається в період
часу, за який здійснюється стягнення
інфляційних нарахувань та пені. Якщо у
договорі виконання грошового
зобов'язання визначається до настання
певного терміну, наприклад, до 1 серпня
2014 року (частина друга статті 252 ЦК
України), то останнім днем виконання
такого зобов'язання вважається день, що
передує цьому терміну (в даному
прикладі - 31 липня 2014 року). Водночас
коли у тексті договору виконання
грошового зобов'язання визначено "по 1
серпня 2014 року" або "включно до 1 серпня
2014 року", то останнім днем виконання
такого зобов'язання буде 1 серпня 2014
року.

Разом з тим, позивачем при нарахуванні
пені та трьох відсотків річних
наведені положення законодавства до
уваги не взято, внаслідок чого
безпідставно завищено суму пені та
трьох відсотків річних відповідно на
1620,94 грн. та 107,64 грн. (здійснений судом
розрахунок долучено до матеріалів
справи).

Також позивачем безпідставно
нараховано інфляційні, виходячи з
індексу інфляції 100,2 за січень 2013 р., у
розмірі 1,28 грн. із суми прострочення
639,29 грн., яка мала місце 1-го та 2-го січня
2013 р.

Стосовно позовних вимог про стягнення
з відповідача 9 159,65 грн. - сім відсотків
штрафу та 8183,08 грн. пені, суд дійшов
висновку, що вони задоволенню не
підлягають у зв"язку із збігом позовної
давності.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін)
(ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Згідно зі ст. 256 Цивільного кодексу
України позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч. 2 п. 1 ст. 258 Цивільного
кодексу України передбачено, що до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені) застосовується позовна давність
в один рік.

Позивач звернувся до суду 15.03.2014 р.
(а.с.72) з вимогами про стягнення пені та
штрафу, нарахованих станом на 14.02.2013 р.,
тобто з пропуском встановленого строку
позовної давності, про застосування
якого подано заяву відповідачем.

Дані про обставини, які б вказували на
поважність причин пропуску строку
позовної давності, з матеріалів справи
не вбачаються.

У відповідності до п. 4 ст. 267 Цивільного
кодексу України сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові.

З урахуванням вищенаведеного, позовні
вимоги ПАТ "НАК "Нафтогаз України"
підлягають задоволенню в частині
стягнення 2514,71 грн річних та 639,29 грн.
інфляційних. В решті позову слід
відмовити із зазначених вище підстав.

Відповідно до положень ст. 49 ГПК
України понесені позивачем судові
витрати на оплату судового збору
підлягають відшкодуванню за рахунок
відповідача пропорційно задоволеним
вимогам.

Керуючись ст.ст. 4-3, 33, 43, 49, 82, 84, 115, 116 ГПК
України, -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Могилів-Подільського
міського комунального підприємства
"Теплоенергетик" (пр. Незалежності, 281, м.
Могилів-Подільський, Вінницька обл.,
24004, , р/р 46 в ОПЕРВ
10001 ВАТ "Державний ощадний банк України"
м. Вінниця, МФО 352457) на користь
Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" (вул.
Б.Хмельницького, 6, м. Київ, 01001, , р/р № 1 в ПАТ
"Державний ощадний банк України", МФО
300465) 2 514,71 грн. (дві тисячі п'ятсот
чотирнадцять грн. 71 коп.) річних, 639,29
грн. (шістсот тридцять дев'ять грн. 29
коп.) інфляційних втрат та 259,26 грн.
(двісті п'ятдесят дев'ять грн. 26 коп.) у
відшкодування витрат на сплату
судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

4. Відмовити у позові в частині вимог
про стягнення 9 804,02 грн. пені, 9 159,65 грн.
штрафу, 1,28 грн. інфляційних втрат та 107,64
грн. - 3% річних.

Повне рішення складено 29 квітня 2014 р.

Суддя
Кожухар М.С.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (вул. Б.Хмельницького, 6, м.
Київ, 01001)

3 - відповідачу (пр. Незалежності, 281, м.
Могилів-Подільський, Вінницька обл.,
24004) - відповідно до заяви б/н та дати
(вх.№ 08-46/3900/14)