ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2014 року Справа № 904/8333/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого-судді суддів:Демидової
А.М., Воліка І.М. (доповідача), Кролевець
О.А.,розглянувши у відкритому судовому
засіданнікасаційну скаргуПриватного
акціонерного товариства "Криворізький
завод гірничого обладнання"на
рішеннявід 23.12.2013господарського суду
Дніпропетровської області та на
постанову від
25.02.2014Дніпропетровського апеляційного
господарського судуу справі№ 904/8333/13
господарського суду
Дніпропетровської області за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю
"Виробничо-комерційна фірма
"Електротехсервіс ЛТД"доПриватного
акціонерного товариства "Криворізький
завод гірничого
обладнання"простягнення
заборгованості В судове засідання
прибули представники
сторін:позивачане
з'явились;відповідачане
з'явились;ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2013 року позивач - Товариство з
обмеженою відповідальністю
"Виробничо-комерційна фірма
"Електротехсервіс ЛТД" (надалі - ТОВ "ВКФ
"Електротехсервіс ЛТД") звернувся до
господарського суду з позовом до
Приватного акціонерного товариства
"Криворізький завод гірничого
обладнання" (надалі - ПрАТ "Криворізький
завод гірничого обладнання") про
стягнення боргу у сумі 15 083,59 грн., з
яких: 14 185,08 грн. заборгованості за товар
поставлений по Договору поставки № 36
від 22.02.2013 та 898,51 грн. пені за порушення
строків оплати за поставлений товар.

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 23.12.2013 у
справі № 904/8333/13 (суддя Татарчук В.О.),
залишеним без змін постановою
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від 25.02.2014 (колегія
суддів: Тищик І.В. - головуючий, судді -
Верхогляд Т.А., Білецька Л.М.), позовні
вимоги задоволено частково; стягнуто з
ПрАТ "Криворізький завод гірничого
обладнання" на користь ТОВ "ВКФ
"Електротехсервіс ЛТД" заборгованість
за поставлений товар у сумі 14185,08 грн. та
пеню за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань у сумі 887,62 грн.; в частині
стягнення пені у сумі 10,89 грн. -
відмовлено.

Не погоджуючись з постановленими
судовими актами судів попередніх
інстанцій, відповідач - ПрАТ
"Криворізький завод гірничого
обладнання" звернувся до Вищого
господарського суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 23.12.2013 та
постанову Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
25.02.2014 скасувати в частині задоволення
позовних вимог, і прийняти в цій
частині нове рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог. В
обґрунтування касаційної скарги
відповідач посилається на те, що судами
попередніх інстанцій порушенно норми
матеріального та процесуального права,
зокрема, ст. ст. 526, 538 Цивільного кодексу
України, ст. ст. 180, 220, 221, частини 6 ст. 232
Госопдарського кодексу України, ст. ст.
42, 43, 43 ГПК України, оскільки не було
надано належної правової оцінки умовам
договору поставки, у якому сторони
визначили, що зобов'язання
Постачальника з поставки товарів не
вважаються виконаними до надання
оригіналів документів, передбачених
пунктом 4.1. Договору, що свідчить про
відсутність простроченої
заборгованості, а отже підстав для
задоволення позову та застосування
господарсько-правової
відповідальності за несвоєчасне
виконання зобов'язання, зазначене має
важливе занчення для вирішення спору
по суті та не було враховано судами
попередніх інстанцій, і є підставою для
їх скасування.

Позивач не скористався правом, наданим
ст. 1112 Господарського процесуального
кодексу України, та відзив на касаційну
скаргу відповідача до Вищого
господарського суду України не
надіслав, що не перешкоджає
касаційному перегляду судових актів,
які оскаржуються.

Сторони належним чином повідомлені про
час та місце розгляду касаційної
скарги, проте правом взяти участь в
судовому засіданні не скористалися.

Перевіряючи юридичну оцінку
встановлених судом фактичних обставин
справи та їх повноту, Вищий
господарський суд України, заслухавши
суддю-доповідача та перевіривши
матеріали справи, дійшов висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що 22.02.2013 між ПрАТ
"Криворізький завод гірничого
обладнання" (Покупець) та ТОВ "ВКФ
"Електронтехсервіс ЛТД" (Постачальник)
укладений Договір поставки № 36, за
умовами якого Постачальник (позивач)
зобов'язався поставити Покупцю
(відповідачу) товарно-матеріальні
цінності найменуванням, кількістю та
ціною відповідно до Специфікації, яка є
невід'ємною частиною Договору, а
Покупець зобов'язався прийняти товар і
оплатити його на умовах цього Договору
(п. п. 1.1., 1.2. Договору). Крім цього,
сторонами узгоджені всі істотні умови
договору, обумовлені ціна договору,
строки поставки товару, порядок його
оплати тощо.

За умовами пункту 4.1. Договору, оплата
товару здійснюється протягом 45-ти
календарних днів з дня отримання
товару при наявності наступних
документів: оригінал видаткової
накладної, рахунок на оплату, оригінал
податкової накладної, оригінал
товарно-транспортної накладної.

Крім цього, в пункті 5 Специфікації № 1
від 22.02.2013 сторонами також узгоджено
умови оплати, а саме: протягом 45
календарних днів з моменту поставки.

На виконання умов даного Договору
позивач поставив відповідачу товар на
загальну суму 14 185,08 грн., що
підтверджується видатковою накладною
№ пк-0000715 від 25.03.2013, Довіреністю № 529
від 25.03.2013 виданою на отримувача товару.
Проте, відповідач свої зобов'язання
щодо оплати поставленого товару у
строки встановлені Договором та
обумовлені у Специфікації не виконав,
оплату отриманого товару не здійснив,
що стало підставою для звернення
позивача до суду з позовом про
стягнення заборгованості за
поставлений товар у сумі 14 185,08 грн., а
також пені за період прострочення з
09.05.2013 по 09.06.2013 у розмірі 898,51 грн.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

За приписами ст. ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України, ст. 193 Господарського
кодексу України, зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутністю таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу
України та частиною 1 ст. 265
Господарського кодексу України, за
договором поставки одна сторона -
постачальник зобов'язується передати
(поставити) у зумовлені строки (строк)
другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Згідно ст. 530 Цивільного кодексу
України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

За встановлених обставин та враховуючи
вищенаведені законодавчі приписи,
місцевий господарський суд, з яким
погодився суд апеляційної інстанції,
дійшов висновку, що строк оплати товару
терміном 45 календарних днів з моменту
поставки товару визначений Договором
та Специфікацією до нього, у зв'язку з
чим відповідач повинен був здійснити
оплату товару 09.05.2013, і не надання
доказів оплати за поставлений товар,
свідчить про неналежне виконання умов
Договору, а отже обгрунтованість та
правомірність позовних вимог про
стягнення заборгованості у розмірі 14
185,08 грн.

Відповідно до пункту 7.3. Договору, у
випадку несвоєчасної оплати
поставленого товару Покупець сплачує
Постачальнику пеню у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ, яка діяла в
період прострочення, від суми
неоплаченого товару, за кожен день
прострочення оплати.

Оскільки відповідачем своєчасно не
здійснено оплату поставленого товару,
тому з урахуванням пункту 7.3. Договору
поставки та приписів ст. ст. 610, 611
Цивільного кодексу України, ст. ст. 216, 230
Господарського кодексу України,
місцевим господарським судом
здійснено перевірку розрахунку пені
нарахованої позивачем та встановлено,
що останнім невірно визначений строк з
якого розпочинається перебіг
нарахування штрафних санкцій, у зв'язку
з чим задоволено до стягнення пені у
розмірі 887,62 грн.

При цьому, місцевим господарським
судом відхилено посилання відповідача
на те, що його обов'язок з оплати
поставленого товару не настав, у
зв'язку з тим, що позивачем не виконано
умови пункту 4.1. Договору поставки щодо
надання йому рахунку на оплату товару
та товаросупровідних документів,
оскільки відповідно до ст. 666
Цивільного кодексу України, якщо
продавець не передає покупцеві
приналежності товару та документи, що
стосуються товару та підлягають
переданню разом з товаром відповідно
до договору купівлі-продажу або актів
цивільного законодавства, покупець має
право встановити розумний строк для їх
передання. Якщо приналежності товару
або документи, що стосуються товару, не
передані продавцем у встановлений
строк, покупець має право відмовитися
від договору купівлі-продажу та
повернути товар продавцеві.

Таким чином, отримавши товар без
товаросупровідних документів
відповідач не скористався своїм,
передбаченим ст. 666 Цивільного кодексу
України, правом щодо витребування у
продавця необхідних документів або
повернення товару, а тому зобов'язаний
оплатити поставлений товар.

З такими висновками місцевого
господарського суду погодився суд
апеляційної інстанції залишаючи
рішення суду без змін з тих же підстав.

Колегія суддів Вищого господарського
суду України вважає, що суди дійшли
правильних висновків щодо стягнення
заборгованості за поставлений товар,
оскільки відповідно до ст. 692
Цивільного кодексу України покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття, а тому факт прийняття
товару, без надання доказів
використання відповідачем свого права,
передбаченого ст. 666
Цивільногокодекссу України, породжує
обов'язок його оплати покупцем.

З урахуванням наведених правових
положень та встановлених обставин
справи колегія суддів Вищого
господарського суду України вважає, що
доводи, викладені відповідачем у
касаційній скарзі, є необґрунтованими,
оскільки вони спростовуються
зібраними по справі доказами і не
відповідають вимогам закону.

Посилання касаційної скарги на
порушення норм процесуального права, у
зв'язку з тим, що судом апеляційної
інстанції справу розглянуто за
відсутності відповідача та надання ним
клопотання про відкладення розгляду
справи, з причини неможливості
прибуття представника у судове
засідання, носить суоб'єктивний
характер, оскільки відповідач завчасно
належним чином був повідомлений про
час та місце судового засідання, і мав
достатньо часу для направлення свого
представника до суду; крім того
нез'явлення в судове засідання
будь-кого із сторін не є перешкодою в
прийнятті рішення, а тому зазначене не
є підставою для скасування законного
та обгрунтованого судового рішення.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів Вищого господарського суду
України прийшла до висновку про те, що
господарськими судами в порядку статті
43 ГПК України всебічно, повно і
об'єктивно досліджено матеріали справи
в їх сукупності і вірно застосовані
норми процесуального і матеріального
права, правові підстави для зміни чи
скасування оскаржуваних судових актів
у даній справі відсутні, а тому
касаційна скарга ПрАТ "Криворізький
завод гірничого обладнання"
залишається без задоволення.

З огляду на приписи ст. 49 ГПК України,
судові витрати за подання касаційної
скарги покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119-11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Приватного
акціонерного товариства "Криворізький
завод гірничого обладнання" залишити
без задоволення.

Постанову Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
25.02.2014 та рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 23.12.2013 у
справі № 904/8333/13 залишити без змін.

Головуючий, суддя
А.М. Демидова

Судді :
І.М. Волік

О.А. Кролевець