ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

07.05.14р. Справа № 904/1859/14

За позовом товариства з обмеженою
відповідальністю Паливної компанії
"СЕРІОЛ-ПЛЮС", м. Запоріжжя

до товариства з обмеженою
відповідальністю "АГРОФАРМАХІМ", м.
Дніпропетровськ

про стягнення 86 436,71 грн.

Суддя Кармазіна Л.П.

Представники:

від позивача - Тихонська Н.В.,
представник, дов. № 02 від 09.09.2013 р.

від відповідача - представник не
з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю Паливна компанія
"СЕРІОЛ-ПЛЮС" звернулось до
господарського суду з позовом до
товариства з обмеженою
відповідальністю "АГРОФАРМАХІМ" про
стягнення 86 436,71 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані
неналежним виконанням відповідачем
покладених на нього зобов'язань за
договором №168 від 18.11.2013 року, щодо
своєчасної та повної оплати за
отриманий товар.

Ухвалою господарського суду від
25.03.2014р. порушено провадження у справі,
а розгляд справи призначено на 15.04.2014р.

15.04.2014р. на виконання вимог ухвали суду
від 25.03.2014р. представник позивача в
судовому засіданні надав до матеріалів
справи копію супровідного листа про
направлення акта звірки відповідачу та
докази в підтвердження такого
направлення, а також оригінал витягу з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців щодо
відповідача станом на 01.04.2014р.,
відповідно до якого місцезнаходження
відповідача є: (49061, м. Дніпропетровськ,
вул. Героїв Сталінграда, буд. 16, оф. 420).

Представник відповідача в призначене
судове засідання не з'явився, відомості
щодо отримання ухвали суду в
матеріалах справи відсутні, про час та
місце проведення судового засідання
повідомлений належним чином, оскільки
ухвала суду була направлена на адресу
відповідача, яка зазначена у витязі з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців: (49061,
м. Дніпропетровськ, вул. Героїв
Сталінграда, буд. 16, оф. 420).

Ухвалою господарського суду від
15.04.2014р. розгляд справи відкладено на
07.05.2014р. у зв'язку з неявкою
представника відповідача в судове
засідання.

07.05.2014р. представник позивача в судову
засіданні надав до матеріалів справи
належним чином засвідчену копію акту
звірки станом на 31.12.2013 року, який
підписаний уповноваженими
представниками сторін та скріплений
печатками підприємств позивача та
відповідача, з доказами його
направлення на адресу відповідача.
(а.с.45-46)

Представник відповідача в призначене
судове засідання не з'явився, про час ат
місце проведення судового засідання
повідомлений належним чином, про що
свідчать наявні в матеріалах справи
поштові повідомлення про вручення
поштового відправлення (а.с.42-43),
документів витребуваних ухвалами суду
відповідачем до справи не надано,
будь-яких пояснень з приводу неявки
представника, до суду не надходило.

Згідно з п. 3.9.1. Постанови Вищого
господарського суду України від 26.12.11р.
№ 18 "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції",
особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК.

Суд вважає, що відповідач не
скористався своїм правом на участь у
судовому засіданні та вважає можливим
розглянути справу за відсутності
представника відповідача, оскільки
останній повідомлений про час та місце
судового засідання належним чином
(поштові повідомлення а.с.42-43), а
матеріали справи містять достатньо
документів необхідних для вирішення
спору по суті та прийняття
обґрунтованого рішення.

Відзиву на позов до суду не надано, тому
справа розглядається за наявними в ній
матеріалами відповідно до ст. 75
Господарського процесуального кодексу
України.

07.05.2014р. в порядку ст. 85 ГПК України, у
судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши матеріали справи,
господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Між товариством з обмеженою
відповідальністю Паливною компанією
"СЕРІОЛ-ПЛЮС" (продавець-позивач) та
товариством з обмеженою
відповідальністю "АГРОФАРМАХІМ"
(покупець - відповідач) укладено
договір №168 від 18.11.2013 року, відповідно
до умов якого продавець продає, а
покупець зобов'язаний прийняти та
оплатити товар: дизельне паливо євро в
кількості 16990 л за ціною 9,39 грн./л з ПДВ.
(а.с.21)

Відповідно до п.1.2. договору, сума за
товар, що постачається - 159536,10 - згідно
виставлених рахунків.

Пунктом 2.2. договору сторони погодили,
що можлива відстрочка платежу до 14
календарних днів після поставки товару
за взаємною домовленістю сторін.

Відвантаження товару здійснюється
автотранспортом продавця впродовж 3
днів чи в попередньо домовлені з
покупцем строки. Адреса поставки - с.
Кінне, Лозівського р-ну, Харківської
обл. (п.2.3. договору)

На виконання вимог укладеного
договору, позивач попередньо виставив
відповідачу рахунок №1967 від
18.11.2013р.(а.с.27) та 19.11.2013р. поставив
відповідачу товар (паливо дизельне
євро) у кількості 16990 л. на загальну суму
159 536 грн. 10 коп., що підтверджується
наявними в матеріалах справи
видатковою накладною №2282 від 19.11.2013
року (а.с.28) та товарно-транспортною
накладною на відпуск нафтопродуктів
(нафти) №1785 від 19.11.2013року (а.с.28), яка
підписана уповноваженими
представниками сторін та скріплена
печатками підприємств позивача та
відповідача.

Проте в порушення своїх зобов'язань за
договором, відповідач за отриманий
товар розрахувався частково на
загальну суму 105 000 грн. 00 коп.
(04.12.13р.-50000,00 грн.; 11.12.13р.-30000,00 грн.;
26.12.13р.-25000,00 грн.), що підтверджується
банківськими виписками. (а.с.29-31)

Враховуючи часткову оплату
відповідачем заборгованості, станом на
час розгляду справи у відповідача
перед позивачем залишилась
неоплаченою заборгованість у розмірі 54
536 грн.10 коп., що також підтверджується
наявним в матеріалах справи актом
звірки взаємних розрахунків між
сторонами станом на 31.12.2013 року, який
підписаний уповноваженими
представниками сторін та скріплений
печатками підприємств позивача та
відповідача. (а.с.45)

На підставі п.5.1 договору, яким
передбачено, що за порушення строку
оплати покупець сплачує продавцю пеню
в розмірі 0,2% від суми несплаченого
товару, за кожний день прострочення,
але не більш подвійної облікової
ставки НБУ, позивач нарахував
відповідачу пеню у розмірі 34,90 грн.

На підставі п.5.4 договору, яким
передбачено, що у разі порушення строку
сплати, передбаченого п. 2.2. цього
договору, відповідно ГК, ст. 536, 696, 694 ЦК
України покупець сплачує продавцю
процент за користування чужими
грошовими коштами у розмірі 0,5 % від
вартості несвоєчасно оплаченого
товару за кожний день прострочення з
дня, коли товар повинен бути оплачений
до дня його фактичної оплати, позивач
нарахував відповідачу процент у
розмірі 31 865 грн. 71 коп.

Дослідивши матеріали справи та подані
докази, заслухавши представника
позивача, суд приходить до висновку, що
позовні вимоги підлягають частковому
задоволенню, з наступних підстав:

Сторони є суб'єктами господарювання,
тому відповідно до положень ст.ст. 4,
173-175 і 193 ГК України до прав і обов'язків
сторін, що виникли на підставі
зазначеного договору і є
господарськими зобов'язаннями, мають
застосовуватися відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей передбачених
Господарським кодексом України.

Факт отримання відповідачем товару
підтверджується матеріалами справи, а
саме видатковою накладною №2282 від
19.11.2013 року (а.с.28) та
товарно-транспортною накладною на
відпуск нафтопродуктів (нафти) №1785 від
19.11.2013року (а.с.28), що містяться в
матеріалах справи.

Доказів повної оплати поставленого
позивачем товару, матеріали справи не
містять.

Зобов'язання відповідача, щодо оплати
за отриманий товар передбачено умовами
договору та нормами законодавства.

Відповідачем повну оплату
поставленого товару не здійснено,
тобто порушено умови договору, який
підписаний між сторонами.

Відповідно до ст. 265 Господарського
кодексу України, за договором поставки
одна сторона - постачальник
зобов'язується передати (поставити) у
зумовлені строки (строк) другій стороні
- покупцеві товар (товари), а покупець
зобов'язується прийняти вказаний товар
(товари) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з приписами ст.ст. 525, 526 ЦК
України та ст. 193 ГК України цивільні та
господарські зобов'язання мають бути
виконані належним чином і у
встановлений договором строк, а
одностороння відмова від виконання
зобов'язань не допускається, крім
випадків, передбачених законом.

Відповідно до статті 655 Цивільного
кодексу України, за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму. Стаття 663 Цивільного
кодексу України передбачає, що
продавець зобов'язаний передати товар
покупцеві у строк, встановлений
договором купівлі-продажу, а якщо зміст
договору не дає змоги визначити цей
строк, - відповідно до положень статті
530 цього Кодексу.

Стаття 712 ЦК України зазначає, що за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини першої статті 692
ЦК України покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

На підставі викладеного, суд дійшов
висновку, що відповідач неналежним
чином виконав свої зобов'язання за
вищевказаним договором, спір між
сторонами виник з його вини, тому
позовні вимоги позивача в частині
стягнення з відповідача основного
боргу у розмірі 54536 грн.10 коп. -
доводяться матеріалами справи, є
обґрунтованими і підлягають
задоволенню у повному обсязі.

Щодо позовних вимог позивача про
стягнення з відповідача пені у розмірі
34 грн. 90 коп., суд зазначає наступне:

Відповідно до частини першої статті 216
Господарського кодексу України
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

Частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу
України передбачено, що виконання
зобов'язання може забезпечуватися
неустойкою, порукою, гарантією,
заставою, притриманням, завдатком.

Згідно з ч. 1 ст.548 Цивільного кодексу
України виконання зобов'язання
(основного зобов'язання)
забезпечується, якщо це встановлено
договором або законом.

Під неустойкою (штрафом, пенею),
відповідно до статті 549 цього Кодексу,
розуміється грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Згідно до положень ч. 2 ст.551 Цивільного
кодексу України, якщо предметом
неустойки є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства.

Законом України "Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань" (надалі-Закон) встановлено,
що його норми регулюють договірні
правовідносини між платниками та
одержувачами грошових коштів щодо
відповідальності за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань.

Відповідно до ст. 1 Закону платники
грошових коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочку
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені, передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня (ст. 3 Закону).

На підставі п.5.1 договору, за порушення
строку оплати покупець сплачує
продавцю пеню в розмірі 0,2% від суми
несплаченого товару, за кожний день
прострочення, але не більш подвійної
облікової ставки НБУ.

Як вбачається з наданого позивачем
розрахунку пені (а.с.3-4), позивач
нарахував відповідачу пеню за
видатковою накладною №2282 від 19.11.2013
року (в період: з 04.12.2013р. на суму 159 536
грн. 10 коп.; з 05.12.2013р. по 11.12.2013р. на суму
109 536 грн. 10 коп.; з 12.12.2013р. по 26.12.2013р. на
суму 79536 грн. 10 коп.; з 27.12.2013р. по 14.03.2014р.
на суму 54536 грн. 10 коп.) на загальну суму
34,90 грн. Проте, при здійсненні
розрахунку, позивач використав невірну
формулу розрахунку пені та не врахував
положення п. 1.9. Постанови пленуму
Вищого господарського суду України "
Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань"№14 від 17 грудня 2013
року, якою встановлено, що день
фактичної сплати суми заборгованості
не включається в період часу, за який
здійснюється стягнення інфляційних
нарахувань та пені, що призвело до
помилкового розрахунку розміру пені,
наданого позивачем.

Відповідно до перерахованого судом
розрахунку пені вбачається, що до
стягнення підлягає пеня загальною
сумою 2252 грн. 30 коп., проте відповідно до
п. 1.12. Постанови пленуму Вищого
господарського суду України " Про деякі
питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань" №14 від
17 грудня 2013 року встановлено, що з
огляду на вимоги частини першої статті
47 і статті 43 Господарського
процесуального кодексу України (далі -
ГПК) господарський суд має з'ясовувати
обставини, пов'язані з правильністю
здійснення позивачем розрахунку, та
здійснити оцінку доказів, на яких цей
розрахунок ґрунтується. У разі якщо
відповідний розрахунок позивачем
здійснено неправильно, то
господарський суд з урахуванням
конкретних обставин справи самостійно
визначає суму пені та інших нарахувань
у зв'язку з порушенням грошового
зобов'язання, не виходячи при цьому за
межі визначеного позивачем періоду
часу, протягом якого, на думку позивача,
мало місце невиконання такого
зобов'язання, та зазначеного позивачем
максимального розміру відповідних
пені та інших нарахувань.

Враховуючи, що перерахована судом сума
пені перевищує суму, яка заявлена
позивачем до стягнення та з огляду на
те, що у суду відсутнє право виходити за
межі позовних вимог, суд приходить до
висновку про задоволення позовних
вимог про стягнення пені у розмірі,
який заявлено позивачем на загальну
суму 34 грн. 90 коп.

Щодо позовних вимог позивача про
стягнення з відповідача процентів за
користування чужими грошовими коштами
у розмірі 31 865,71 грн., суд зазначає
наступне:

У ст. 536 ЦК України закріплено, що за
користування чужими грошовими коштами
боржник зобов'язаний сплачувати
відсотки, якщо інше не встановлено
договором між фізичними особами.
Розмір відсотків за користування
чужими грошовими коштами
встановлюється договором, законом або
іншим актом цивільного законодавства.

На підставі п.5.4 договору, яким
передбачено, що у разі порушення строку
сплати, передбаченого п. 2.2. цього
договору, відповідно ГК, ст. 536, 696, 694 ЦК
України покупець сплачує продавцю
процент за користування чужими
грошовими коштами у розмірі 0,5 % від
вартості несвоєчасно оплаченого
товару за кожний день прострочення з
дня, коли товар повинен бути оплачений
до дня його фактичної оплати.

Враховуючи вищевикладене, перевіривши
здійснений позивачем розрахунок
процентів за користування чужими
грошовими коштами, суд дійшов висновку,
що позовні вимоги в частині стягнення
процентів за користування чужими
грошовими коштами є обґрунтованими,
але підлягають частковому задоволенню
на суму 31590,73 грн., оскільки при
здійсненні розрахунку процентів
позивачем було невірно визначено
періоди нарахування, а саме: з 04.12.2013р.
на суму 159 536 грн. 10 коп.; з 05.12.2013р. по
11.12.2013р. на суму 109 536 грн. 10 коп.; з
12.12.2013р. по 26.12.2013р. на суму 79536 грн. 10 коп.;
з 27.12.2013р. по 14.03.2014р. на суму 54536 грн. 10
коп., тоді як потрібно проводити
нарахування в наступні періоди
прострочення зобов'язання: з 04.12.2013р. на
суму 159 536 грн. 10 коп.; з 05.12.2013р. по
10.12.2013р. на суму 109 536 грн. 10 коп.; з
11.12.2013р. по 25.12.2013р. на суму 79536 грн. 10 коп.;
з 26.12.2013р. по 14.03.2014р. на суму 54536 грн. 10
коп., що призвело до помилкового
розрахунку розміру процентів за
користування чужими грошовими коштами.

Отже, факт неналежного виконання
відповідачем зобов'язань за договором,
щодо своєчасної оплати за поставлений
позивачем товар встановлено судом та
доведено матеріалами справи.

Згідно зі ст.49 ГПК України судові
витрати покладаються на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 4, 32, 33, 36, 43, 49, 75, 82-85, 115-117
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю "АГРОФАРМАХІМ" (49101,
м.Дніпропетровськ, вул.Червона, буд. 21А,
р/р9025 КБ «ПриватБанк», м.
Дніпропетровськ, МФО 305299, ) на користь товариства з обмеженою
відповідальністю Паливної компанії
"СЕРІОЛ-ПЛЮС" (69057, м. Запоріжжя, вул. 40
років Радянської України, 88, п/р 8353
ЗАТ «ОТП Банк» в м. Київ, МФО 300528, ) суму основного боргу у
розмірі 54536 грн.10 коп., пеню у розмірі 34
грн. 90 коп., суму процентів за
користування чужими грошовими коштами
- 31590 грн.73 коп. та суму судового збору у
розмірі 1821 грн. 19 коп.

В решті позову відмовити.

Видати накази після набрання судовим
рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення десятиденного строку
з дня його підписання і може бути
оскаржене протягом цього строку до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду.

Суддя Л.П. Кармазіна

Повне рішення складено 08.05.2014р.