номер провадження справи 34/17/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.04.2014
Справа № 908/681/14

Господарський суд Запорізької області
у складі судді Науменка А.О., при
секретарі Малайдах К.С.

За участю представників: від позивача -
Остапенко В.М., довіреність № 14-66 від
22.03.2013 р.; від відповідача - Тодоров І.П.,
довіреність № 2 від 10.01.2014 р.

Розглянув в судовому засіданні
матеріали справи № 908/681/14

за позовом: Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ,
вул. Б.Хмельницького, буд. 6, скорочено
ПАТ "НАК "Нафтогаз України");

до відповідача: Публічного
акціонерного товариства "Бердянське
підприємство теплових мереж" (71100,
Запорізька область, м. Бердянськ, вул.
Мазіна, буд. 65/97, скорочено ПАТ
"Бердянське підприємство теплових
мереж");

про стягнення суми.

Сутність спору:

Публічним акціонерним товариством
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" заявлено позовні
вимоги до Публічного акціонерного
товариства "Бердянське підприємство
теплових мереж" про стягнення за
договором купівлі-продажу природного
газу № 14/2464/11 від 30.09.2011 р. пені в розмірі
43885,86 грн., 3 % річних в розмірі 19129,82 грн.
та інфляційних втрат в розмірі 12780,10
грн.

Ухвалою господарського суду
Запорізької області від 05.03.2014 р.
порушено провадження у справі № 908/681/14,
присвоєно справі номер провадження
34/17/14, розгляд якої призначено на 19.03.2014
р.

В наступних судових засіданнях
оголошувались перерви до: 02.04.2014 р.,
15.04.2014 р., 28.04.2014 р.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримав заявлені позовні
вимоги, відповів на поставлені судом
питання.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідно до умов купівлі-продажу
природного газу № 14/2464/11 від 30.09.2011 р.
позивач передав у власність
відповідачу природний газ протягом
жовтня - грудня 2012 р. на загальну суму
10111953,37 грн., що підтверджується актами
приймання-передачі природного газу,
які містяться в матеріалах справи.
Відповідач свої зобов'язання за
договором виконав неналежним чином,
оскільки невчасно сплатив вартість
природного газу, чим порушив умови
договору. Таким чином, позивач просить
стягнути з відповідача 43885,86 грн. - пені,
19129,82 грн. - 3 % річних та 12780,10 грн. -
інфляційних втрат. Обґрунтовуючи
позовні вимоги, позивач посилається на
ст.ст. 1, 2, 12, 15, 54-57, 61, 64, 66, 67, 82-85 ГПК
України, ст.ст. 11-16, 258, 525, 526, 530, 611, 625, 712 ЦК
України, ст. ст. 193, 216-217, 231, 264-265 ГК
України.

Представник відповідача в судовому
засіданні частково заперечив проти
задоволення позовних вимог, з підстав
зазначених в відзиві на позовну заяву,
який надійшов до канцелярії
господарського суду Запорізької
області 02.04.2014 р. В даному відзиві
відповідач зазначає, що він не може
погодитись з розрахунками пені та 3 %
річних. Як вбачається з розрахунку
пені, то період її нарахування
починається з 17.02.2014 р., а дата подання
позову до суду 27.02.2014 р., тобто термін
нарахування пені виходять за межі
позовної давності, встановлений п. 1 ч.2
ст. 258 ЦК України в один рік. Таким чином,
розмір пені буде меншим і залежить від
дня подачі позовної заяви до суду. З
урахуванням зазначеного подано
відповідне клопотання про
застосування позовної давності за №721
від 18.03.2014 р. За проведеними
відповідачем контррозрахунками пені,
розмір її повинен становити 40873,10 грн.
Крім того, відповідачем подано
клопотання за № 723 від 19.03.2014 про
зменшення розміру пені до 10 %. Як
вбачається з розрахунку 3 % річних,
позивачем при визначенні кількості
днів прострочення включається дата
проведення оплати, що йде в розріз з
положення ГК України та постанови
пленуму Вищого господарського суду
України №14 від 17.12.2013 р. «Про деякі
питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань». За
проведеними відповідачем
контррозрахунками 3% річних, розмір їх
повинен становити 18304,02 грн.

За клопотанням представників сторін,
розгляд справи здійснювався без
застосування засобів фіксації
судового процесу.

У відповідності до ст. 85 ГПК України в
судовому засіданні було оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Розглянувши матеріали справи та
вислухавши пояснення представників
сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

30.09.2011 р. НАК "Нафтогаз України"
(продавець) та ПАТ "Бердянське
підприємство теплових мереж" (покупець)
було укладено договір № 14/2464/11
купівлі-продажу природного газу (далі -
договір № 14/2464/11).

Відповідно до п.1.1. договору № 14/2464/11
постачальник зобов'язується передати у
власність покупцю у IV кварталі 2011 року
та у 2012 році імпортований природний
газ (за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00,
ввезеного на митну територію України
ПАТ "Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України", далі - газ), для
виробництва теплової енергії, яка
споживається бюджетними установами та
організаціями та іншими споживачами, а
покупець зобов'язується приймати та
оплачувати газ на умовах цього
договору.

Газ, що продається за цим договором,
використовується покупцем виключно
для виробництва теплової енергії, яка
споживається бюджетними установами та
організаціями та іншими споживачами,
(далі - споживачам покупця) та
використовується теплогенеруючими
(теплопостачальними) підприємствами на
власні потреби та втрати (п. 1.2. договору
№ 14/2464/11).

Відповідно до п. 2.1. договору № 14/2464/11,
продавець передає покупцеві з жовтня
2011 року по 31 грудня 2012 року газ в обсязі
до 11053 тис. куб. м., у тому числі по
місяцях кварталів (тис. куб. м): у 2011 році
(жовтень 2011 р. - 179 тис. куб. м., листопад
2011 р. - 1139 тис. куб. м., грудень 2011 р. - 1601
тис. куб. м.), в 2012 р. (січень 2012 р. - 1814 тис.
куб. м., лютий 2012 р. - 1617 тис. куб. м.,
березень 2012 р. - 1442 тис. куб. м., квітень
2012 р. - 342 тис. куб. м., жовтень 2012 р. - 179
тис. куб. м., листопад 2012 р. - 1139 тис. куб.
м., грудень 2012 р. - 1601 тис. куб. м.).

Додатковою угодою № 2 від 01.08.2012 р. до
договору № 14/2464/11 сторони узгодили
викласти п. 2.1. в наступній редакції: "2.1.
Продавець передає покупцеві у 2011 році
природний газ у обсязі 0 тис. куб. м. та у
2012 році до 2919 тис. куб.м., в тому числі по
місяцях 2012 року: жовтень 2012 р. - 179 тис.
куб. м., листопад 2012 р. - 1139 тис. куб. м.,
грудень 2012 р. - 1601 тис. куб. м.)".

Згідно п п. 5.1., 5.2. договору № 14/2464/11, ціна
(граничний рівень ціни) на природний
газ та послуги з його транспортування
установлюються НКРЕ. Ціна за 1000 куб. м.
природного газу становить 3023,50 грн., без
урахування збору у вигляді цільової
надбавки до затвердженого тарифу на
природний газ, тарифів на
транспортування, розподіл і постачання
природного газу за регульованим
тарифом та податку на додану вартість.
До сплати за 1000 куб.м. природного газу -
3023,50 грн., крім того цільова надбавка - 2 %
та ПДВ - 20 %, всього з ПДВ - 3700,76 грн. До
ціни газу додається тариф на послуги з
транспортування природного газу, який
становить 285,00 грн., крім того ПДВ - 20 %,
всього з ПДВ - 342 грн. Всього до сплати за
природний газ та послуги з його
транспортування - 3368,97 грн., крім того
ПДВ - 20 %, всього з ПДВ 4042,76 грн.

Додатковими угодами № 1 від 30.09.2011 р., № 2
від 01.08.2012 р., № 3 від 30.11.2012 р. сторонами
змінювалась ціна за 1000 куб. м.
природного газу.

Відповідно до п. 6.1. договору № 14/2464/11,
оплата за газ здійснюється покупцем
виключно грошовими коштами шляхом 100 %
поточної оплати протягом місяця
поставки газу. Остаточний розрахунок
за фактично переданий газ здійснюється
до 14 числа місяця, наступного за
місяцем поставки газу.

Згідно п. 11.1 договору № 14/2464/11, цей
договір набуває чинності з дати його
підписання уповноваженими
представниками сторін та скріплення їх
підписів печатками сторін і діє в
частині реалізації газу з 01 жовтня 2011
року до 31 грудня 2012 року, а в частині
проведення розрахунків за газ та
послуг з його транспортування - до
повного погашення заборгованості.

Відповідач свої зобов'язання за
договором № 14/2464/11 належним чином не
виконав, оскільки за поставлений
природний газ розрахувався невчасно, з
порушенням строків, встановлених
договором, чим порушив умови п. 6.1
договору № 14/2464/11.

Таким чином, позивач просить стягнути з
відповідача 43885,86 грн. - пені, 19129,82 грн. - 3
% річних та 12780,10 грн. - інфляційних втрат
за несвоєчасне виконання зобов'язань
покупцем за договором № 14/2464/11.

Проаналізувавши фактичні обставини
справи, оцінивши представлені докази,
заслухавши представників сторін, суд
вважає, що позов підлягає частковому
задоволенню виходячи з наступного.

Правовідносини сторін є
господарськими.

Згідно з ч. 1 ст. 175 ГК України,
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утримуватися від
певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку. Майнові
зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України.

За своєю правовою природою, договір по
даній справі є договором
купівлі-продажу.

Статтею 691 ЦК України передбачено, що
покупець зобов'язаний оплатити товар
за ціною, встановленою у договорі
купівлі-продажу, або, якщо вона не
встановлена у договорі і не може бути
визначена виходячи з його умов, - за
ціною, що визначається відповідно до
статті 632 цього Кодексу, а також вчинити
за свій рахунок дії, які відповідно до
договору, актів цивільного
законодавства або вимог, що звичайно
ставляться, необхідні для здійснення
платежу.

Згідно з нормою ст. 692 ЦК України,
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

На виконання умов договору № 14/2464/11
позивач протягом жовтня-грудня 2012 року
поставив, а відповідач прийняв
природний газ в обсязі 2169,14 тис. м. куб
на загальну суму 10111953,37 грн., що
підтверджується актами передачі -
приймання природного газу: від 30.11.2012 р.
за жовтень 2012 р. на суму 495491,25 грн., від
30.11.2012 р. за листопад 2012 р. на суму 3973118,34
грн., від 31.12.2012 р. за грудень 2012 р. на
суму 5643343,78 грн. (т. 1 а.с. 20 -22).

Весь поставлений товар був прийнятий
відповідачем без зауважень щодо якості
та кількості, про що свідчить підпис та
печатка відповідача на актах
приймання-передачі природного газу за
період: жовтень - грудень 2012 р. за
договором № 14/2464/11, які також були
погоджені газорозподільною
організацією ПАТ по газопостачанню та
газифікації «Запоріжгаз».

Строк оплати за поставлений газ
встановлено п. 6.1 договору № 14/2464/11 - до 14
числа місяця, наступного за місяцем
поставки газу.

Відповідачем повністю була погашена
заборгованість за поставлений газ по
договору № 14/2464/11, однак дані платежі
були здійснені не в строк визначений п.
6.1. договору № 14/2464/11, про що свідчать
платіжні доручення, які містяться в
матеріалах справи (т. 1 а.с. 89-110).

Таким чином, по договору № 14/2464/11
покупець повинен розрахуватися з
постачальником до 14 числа місяця,
наступного за місяцем поставки газу.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу
України передбачено, що одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно ст. 193 ГК України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу
України).

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 530
Цивільного кодексу України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Позивачем заявлено позовні вимоги про
стягнення 12780,10 грн. заборгованості
внаслідок інфляційних процесів за
період: грудень 2012 р. - липень 2013 р. та
19129,82 грн. 3 % річних за період: з 14.11.2012 р.
по 23.07.2013 р.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Судом перевірено заявлений позивачем
розрахунок інфляційних втрат та
встановлено, що правильною сумою до
стягнення є 12789,59 грн., оскільки суд не
може виходити за межі заявлених вимог,
позовні вимоги в частині стягнення
інфляційних втрат підлягають
задоволенню в розмірі 12780,10 грн.

Крім того, судом перевірено
правильність нарахування 3% річних та
встановлено, що позивачем не вірно
визнано кількість днів прострочення,
на які нараховується 3 % річних,
помилково вважаючи день здійснення
оплати відповідачем днем прострочки
виконання грошового зобов'язання в
повному обсязі, без врахування
оплаченої ним суми.

Аналогічна правова позиція міститься в
постанові Вищого господарського суду
України № 908/2195/13 від 21.11.2013 р.

Слід зазначити, що відповідач в своїх
запереченнях на відзив посилається на
ст. 536 ЦК України та ч. 4 ст. 232 ГК України,
зазначаючи, що остання регулює порядок
нарахування 3 % річних в спірних
правовідносинах, тому позивач
правомірно вважає день оплати днем
прострочення.

З даного приводу, суд вважає за
необхідне зазначити, наступне.

Згідно ст. 536 ЦК України, за
користування чужими грошовими коштами
боржник зобов'язаний сплачувати
проценти, якщо інше не встановлено
договором між фізичними особами.
Розмір процентів за користування
чужими грошовими коштами
встановлюється договором, законом або
іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до п. 4 ст. 232 ГК України
відсотки за неправомірне користування
чужими коштами справляються по день
сплати суми цих коштів кредитору, якщо
законом або договором не встановлено
для нарахування відсотків інший строк.

Пунктом 6 постанови пленуму ВГСУ "Про
деякі питання практики застосування
законодавства за порушення грошових
зобов'язань" № 14 від 17.12.2014 р.
встановлено, що проценти річних, про
які йдеться у частині другій статті 625
ЦК України, необхідно відрізняти від
процентів за користування чужими
коштами, передбачених статтею 536
названого кодексу. Стягнення процентів
річних є заходом відповідальності за
порушення грошового зобов'язання і
одночасно, як зазначалося, способом
захисту майнового права та інтересу
кредитора, тобто зобов'язанням
сплатити кошти, тоді як проценти,
зазначені у статті 536 ЦК України, - це
плата за користування чужими коштами, в
тому числі безпідставно одержаними,
збереженими грішми (стаття 1214 ЦК
України). Підставами для застосування
до правовідносин сторін статті 536 ЦК
України є, по-перше, факт користування
чужими коштами, по-друге - встановлення
розміру відповідних процентів
договором або чинним законодавством
(наприклад, статтями 1048, 1054, 1061 ЦК
України). Спільним для цих процентів є
те, що вони нараховуються саме у зв'язку
з користуванням чужими коштами.
Положення ж частини другої статті 625 ЦК
України в частині сплати процентів
річних застосовуються за наявності
порушення грошового зобов'язання. Тому,
зокрема, якщо в законі або в укладеному
сторонами договорі передбачено розмір
процентів за користування чужими
коштами (стаття 536 ЦК України), то це не
позбавляє кредитора права звернутися
до боржника з позовом про стягнення як
зазначених процентів, так і трьох
процентів річних (якщо інший їх розмір
не передбачено договором або Законом) -
за наявності порушення боржником
грошового зобов'язання. Якщо договором
або чинним законодавством не
передбачено розміру процентів за
користування чужими коштами, то припис
частини другої статті 625 ЦК України
може бути застосований господарським
судом лише за наявності порушення
боржником грошового зобов'язання.

Таким чином, оскільки в договорі №
14/2464/11 сторонами не передбачено розміру
процентів за користування чужими
коштами та позивачем не доведено факту
користування відповідачем чужими
коштами, а лише порушення боржником
грошового зобов'язання, тому до спірних
правовідносин слід застосовувати саме
положення ч. 2 ст. 625 ЦК України. Частина
4 статті 232 ГПК України до спірних
правовідносин не застосовується.

Отже, правильною сумою до стягнення 3 %
річних є 18533,89 грн., тому позовні вимоги
в цій частині підлягають частковому
задоволенню.

Також, позивачем заявлено позовні
вимоги про стягнення 43885,86 грн. пені за
період: з 17.02.2013 р. по 14.07.2013 р.

Статтею 230 ГК України передбачено, що
штрафними санкціями визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Відповідно до ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Вимоги про стягнення пені позивач
обґрунтовує п. 7.2. договору № 14/2464/11,
яким передбачено, що у разі невиконання
покупцем умов п. 6.1. цього договору,
продавець має право не здійснювати
поставку газу покупцю або обмежити
поставку пропорційно до кількості
несплачених обсягів при умові їх
оплати та наявності технічної
можливості. У разі невиконання
покупцем пункту 6.1. умов цього договору
він у безспірному порядку
зобов'язується сплатити продавцю крім
суми заборгованості пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла у період, за який сплачується
пеня від суми простроченого платежу за
кожний день прострочення платежу, а за
прострочення понад 30 (тридцяти) днів
додатково сплатити штраф у розмірі 7
(семи) відсотків від суми простроченого
платежу.

19.03.2014 р. до господарського суду
Запорізької області надійшло
клопотання ПАТ "Бердянське
підприємство теплових мереж" про
застосування позовної давності, в якій
відповідач зазначає, що термін
нарахування пені виходить за межі
позовної давності. Крім того, в відзиві
на позовну заяву, ПАТ "Бердянське
підприємство теплових мереж" зазначає,
що з розрахунку пені вбачається, що
період її нарахування починається з
17.02.2014 р., а дата подання позову до суду
27.02.2014 р., тобто термін нарахування пені
виходять за межі позовної давності,
встановлений п. 1 ч.2 ст. 258 ЦК України в
один рік.

Суд розглянувши клопотання ПАТ
"Бердянське підприємство теплових
мереж" про застосування позовної
давності, вважає за необхідне
зазначити наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Стаття 257 ЦК України передбачає, що
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ст. 258 ЦК України, для окремих
видів вимог законом може
встановлюватися спеціальна позовна
давність: скорочена або більш тривала
порівняно із загальною позовною
давністю. Позовна давність в один рік
застосовується, зокрема, до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

Частина 5 ст. 261 ЦК України передбачає,
що за зобов'язаннями з визначеним
строком виконання перебіг позовної
давності починається зі спливом строку
виконання.

Згідно ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу
України, сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Пунктами 2.5, 2.10 постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
17.12.2013 р. № 14 "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" зазначено щодо
пені за порушення грошових зобов'язань
застосовується припис частини шостої
статті 232 ГК України. Даним приписом
передбачено не позовну давність, а
період часу, за який нараховується пеня
і який не повинен перевищувати шести
місяців від дня, коли відповідне
зобов'язання мало бути виконане;
законом або укладеним сторонами
договором може бути передбачено більшу
або меншу тривалість цього періоду.
Його перебіг починається з дня,
наступного за останнім днем, у який
зобов'язання мало бути виконане, і
початок такого перебігу не може бути
змінений за згодою сторін. Необхідно
також мати на увазі, що умова договору
про сплату пені за кожний день
прострочення виконання зобов'язання не
може розцінюватися як установлення цим
договором іншого, ніж передбачений
частиною шостою статті 232 ГК України,
строку, за який нараховуються штрафні
санкції. До вимог про стягнення
неустойки застосовується спеціальна
позовна давність в один рік (пункт 1
частини другої статті 258 ЦК України).

Відповідно до п. п. 2.1., 3.2., 4.2., 4.3
постанови пленуму Вищого
господарського суду України № 10 від
29.05.2013 р. "Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських спорів"
частиною третьою статті 267 ЦК України
передбачена можливість застосування
позовної давності, у тому числі й
спеціальної, лише за заявою сторони у
спорі, зробленою до винесення рішення
судом. Щодо вимог про стягнення
неустойки (штрафу, пені) застосовується
позовна давність в один рік. У
зобов'язальних правовідносинах, в яких
визначено строк виконання
зобов'язання, перебіг позовної
давності починається з дня, наступного
за останнім днем, у який відповідне
зобов'язання мало бути виконане. Якщо
відповідно до чинного законодавства
або договору неустойка (пеня) підлягає
стягненню за кожний день прострочення
виконання зобов'язання, позовну
давність необхідно обчислювати щодо
кожного дня окремо за попередній рік до
дня подання позову, якщо інший період
не встановлено законом або угодою
сторін. При цьому, однак, слід мати на
увазі положення частини шостої статті
232 ГК України, за якими нарахування
штрафних санкцій за прострочення
виконання зобов'язання, якщо інше не
встановлено законом або договором,
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано. Даний шестимісячний строк не
є позовною давністю, а визначає
максимальний період часу, за який може
бути нараховано штрафні санкції (якщо
інший такий період не встановлено
законом або договором).

Якщо відповідно до чинного
законодавства або договору неустойка
(пеня) підлягає стягненню за кожний
день прострочення виконання
зобов'язання, позовну давність
необхідно обчислювати щодо кожного дня
окремо за попередній рік до дня подання
позову, якщо інший період не
встановлено законом або угодою сторін.
При цьому, однак, слід мати на увазі
положення частини шостої статті 232 ГК
України, за якими нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано. Даний
шестимісячний строк не є позовною
давністю, а визначає максимальний
період часу, за який може бути
нараховано штрафні санкції (якщо інший
такий період не встановлено законом
або договором).

На підставі вищевикладеного,
вбачається, що позивачем заявлено
позовні вимоги про стягнення пені за
період: з 17.02.2013 р. по 14.07.2013 р., тому строк
позовної давності в частині вказаної
вимоги сплив 17.02.2014 р., оскільки позовна
заява була направлена позивачем до
господарського суду Запорізької
області 27.02.2014 р., про що свідчить
відбиток штампу поштової
кореспонденції на конверті, в якому
надійшли позовні матеріали, тому
позивачем пропущено строк позовної
давності до вимог про стягнення з
відповідача пені за період: з 18.02.2014 р.
по 26.02.2014 р.

Таким чином, судом перевірено
заявлений позивачем розрахунок пені та
встановлено, що стягненню підлягає
сума пені у розмірі 40873,10 грн.

Разом з тим, 19.03.2014 р. та 23.04.2014 р. до
господарського суду Запорізької
області від ПАТ "Бердянське
підприємство теплових мереж" надійшли
клопотання про зменшення розміру пені
та додаткові пояснення до даного
клопотання, в яких відповідач просив
зменшити розмір пені до 10 %. Дані
клопотання відповідач обгрунтовує тим,
що несвоєчасна сплата бюджетними
установами (спричинена недостатністю
фінансування з бюджету) за спожиту
теплову енергію не дала можливість
підприємству своєчасно проводити
розрахунки за газ по договору №14/2464/11
від 30.09.2011 р. Станом на 01.03.2014 р.
заборгованість бюджетних та інших
організацій за теплову енергію перед
ПАТ «Бердянське підприємство теплових
мереж» становить 13581,1 тис. грн. Інших
джерел погашення заборгованості за
використаний природний газ
підприємство не має. Крім того, як
вбачається з балансу підприємства, то
станом на 31 грудня 2013 р. кредиторська
заборгованість відповідача становить
більше 55090 тис. грн., в той же час
дебіторська заборгованість складає 25246
тис. грн., а збитки від провадження
господарської діяльності станом на
31.12.2013 року становлять більше 7112 тис.
грн. Постійна заборгованість бюджетних
організацій та інших споживачів за
теплову енергію перед відповідачем за
період: жовтень 2012 р. - липень 2013 р.
підтверджується звітами про
розрахунки за спожиту теплову енергію,
які щомісяця подавалися до
Національної комісії, що здійснює
державне регулювання у сфері
комунальних послуг відповідно до
постанови НКРЕ від 14.04.2011 № 606. Так,
заборгованість бюджетних організацій
за поставлену теплову енергію на
кінець відповідного місяця становила:
жовтень 2012 р. - 2197,5 тис. грн.; листопад 2012
р. - 3467,1 тис. грн., грудень 2012 р. - 4869,7 тис.
грн., січень 2013 р. - 7983,4 тис. грн., лютий 2013
р. - 4883,3 тис. грн., березень 2013 р. - 4396,7 тис.
грн., квітень 2013 р. - 2290,4 тис. грн.,
травень 2013 р. - 1862,0 тис. грн., червень 2013
р. - 1743,1 тис. грн., липень 2013 р. - 1637,6 тис.
грн. Тобто, неспроможність відповідача
своєчасно оплачувати за спожитий газ
викликана недостатністю обігових
коштів в період жовтень 2012 р. - липень 2013
р., внаслідок затримок в оплаті
бюджетними організаціями перед
відповідачем.

02.04.2014 р. до господарського суду
Запорізької області від позивача
надійшли заперечення на відзив, в яких
він зазначає, що Національна
акціонерна компанія «Нафтогаз
України» перебуває у тяжкому
фінансовому стані, наведені обставини
підтверджуються звітом про фінансові
результати за перше півріччя 2013 року,
згідно якого збиток позивача становить
10 012 568 тис. грн. Відповідно до
консолідованого балансу на 30.06.2013 р.,
поточна кредиторська заборгованість
за товари, роботи, послуги становить 21
775 822 тис. грн. Основним видом діяльності
позивача є закупівля та постачання
природного газу на території України.
Позивач є гарантованим постачальником
та не може відмовитись від постачання
природного газу споживачам, а отже
законодавчо зобов'язаний надавати
споживачам природний газ, незалежно
від свого фінансового становища,
наявності чи відсутності
заборгованості контрагентів. Водночас,
у свою чергу має обов'язок щодо
своєчасного розрахунку за закуплений
природний газ з газодобувними
підприємствами та іншими
контрагентами. Несвоєчасність
розрахунків за поставлений природний
газ споживачів ( у тому числі
відповідача), як наслідок - нестача
коштів, тягне за собою заборгованість
перед газопостачальними
підприємствами відповідно до
договорів, які передбачають жорсткі
санкції (як то - штраф, пеня) за
прострочення оплат, обов'язок позивача
сплатити неустойку, що спричиняє
значні збитки НАК «Нафтогаз України».
Відповідно до консолідованого балансу
на 30.06.2013 р., довгострокова кредиторська
заборгованість перед банком становить
15329,63 тис. грн. Зменшення судом розміру
неустойки спричиняє позивачу збитки та
дозволяє відповідачу і у подальшому
безкарно порушувати договірні умови.

Суд при вирішенні питання щодо
стягнення неустойки враховує: причини
неналежного виконання зобов'язання
відповідачем, повне погашення
відповідачем основного боргу, майновий
стан сторін, а також не лише майнові,
але й інші інтереси сторін, що
заслуговують на увагу, та приходить до
наступних висновків.

Статті 614 Цивільного кодексу України, 218
Господарського кодексу України
передбачають, що особа за невиконання
або неналежне виконання
господарського зобов'язання чи
порушення правил здійснення
господарської діяльності несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності).

Частиною 3 ст. 551 ЦК України,
встановлено, що розмір неустойки може
бути зменшений за рішенням суду, якщо
він значно перевищує розмір збитків, та
за наявності інших обставин, які мають
істотне значення. Аналогічне положення
міститься і в ст. 233 ГК України.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України,
господарський суд, приймаючи рішення,
має право зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до п. 3.17.4 Постанови пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 р. «Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» вирішуючи, в тому
числі й з власної ініціативи, питання
про зменшення розміру неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання
(пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд
повинен об'єктивно оцінити, чи є даний
випадок винятковим, виходячи з
інтересів сторін, які заслуговують на
увагу, ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

З умов договору № 14/2464/11 вбачається, що
газ, який постачається за цим
договором, використовується покупцем
для виробництва теплової енергії, яка
споживається бюджетними установами та
організаціями та іншими споживачами, а
покупець зобов'язується приймати та
оплачувати газ на умовах цього
договору.

Відповідно до звіту про фінансовий
стан на 31.12.2013 р. ПАТ "Бердянське
підприємство теплових мереж"
непокритий збиток позивача становить
7112 тис. грн. Згідно до звітів
відповідача про розрахунки за спожиту
теплову енергію, які подавались
відповідачем до Національної комісії
регулювання електроенергетики
України, заборгованість бюджетних
організацій за поставлену теплову
енергію на кінець відповідного місяця
становила: січень 2013 р. - 7983,4 тис. грн.
інші споживачі - 2293,1 тис. грн.; лютий 2013
р. - 4883,3 тис. грн., інші споживачі - 2476,4
тис. грн.; березень 2013 р. - 4396,7 тис. грн.,
інші споживачі - 2300,5 тис. грн.; квітень
2013 р. - 2290,4 тис. грн., інші споживачі - 1898,9
тис. грн.; травень 2013 р. - 1862,0 тис. грн.,
інші споживачі - 1712,7 тис. грн.; червень
2013 р. - 1743,1 тис. грн., інші споживачі - 1666,4
тис. грн.; липень 2013 р. - 1637,6 тис. грн.,
інші споживачі - 1651,2 тис. грн.; жовтень
2012 р. - 2197,5 тис. грн., інші споживачі - 1312,3
тис. грн.; листопад 2012 р. - 3467,1 тис. грн.,
інші споживачі - 1690,8 тис. грн.; грудень
2012 р. - 4869,7 тис. грн. інші споживачі - 2205,4
тис. грн. Таким чином, з даних звітів
вбачається, що заборгованість
бюджетних установ перед ПАТ
"Бердянське підприємство теплових
мереж" займає значний відсоток від
загальної суми заборгованість серед
споживачів за спожиту теплову енергію,
яка постачається ПАТ "Бердянське
підприємство теплових мереж".

Відповідно до звіту про фінансові
результати за 1 півріччя 2013 р. НАК
"Нафтогаз України" збиток позивача
становить 10012568 грн.

Таким чином, зважаючи на особливості
здійснення господарської діяльності у
сфері постачання та реалізації
енергоносіїв та законодавчо
обумовлену специфіку взаємовідносин
між суб'єктами, що здійснюють
господарську діяльність в
енергетичній галузі, неможливість
самостійно впливати на своєчасність
розрахунків за природний газ,
приймаючи до уваги майновий стан
сторін, суд вважає за можливе
задовольнити клопотання відповідача і
застосувати п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України та
зменшити розмір пені, що підлягає
стягненню з відповідача на 50 %, тобто до
20436,55 грн.

Отже, позовні вимоги підлягають
частковому задоволенню.

Відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України
судові витрати покладаються на
відповідача, пропорційно розміру
задоволеним вимог.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Бердянське підприємство
теплових мереж" (71100, Запорізька
область, м. Бердянськ, вул. Мазіна, буд.
65/97, ідентифікаційний код юридичної
особи: 05541120) на користь Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
(01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, буд. 6,
ідентифікаційний код юридичної особи:
20077720) 18533 (вісімнадцять тисяч п'ятсот
тридцять три) грн. 89 коп. 3 % річних, 12780
(дванадцять тисяч сімсот вісімдесят)
грн. 10 коп. інфляційних втрат, 20436
(двадцять тисяч чотириста тридцять
шість) грн. 55 коп. пені, 1827 (одна тисяча
вісімсот двадцять сім) грн. судового
збору.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Повний текст рішення складено 05.05.2014 р.

Суддя
А.О. Науменко