ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

12.05.14 Справа № 904/1964/14

За позовом Комунального підприємства
"Дніпроводоканал" Дніпропетровської
міської ради, м. Дніпропетровськ

до Комунального підприємства
"Коменергосервіс" Дніпропетровської
міської ради, м.
Дніпропетровськ

про зобов'язання вчинити певні дії

Суддя Ярошенко В.І.

Представники:

від позивача: Бєляєва Т.М. - представник
за дов. № 4/28-06 від 08.01.14

від відповідача: Муха С.С. - представник
за дов. № 428 від 13.03.13

СУТЬ СПОРУ:

Комунальне підприємство
"Дніпроводоканал" Дніпропетровської
міської ради звернулось до
господарського суду Дніпропетровської
області з позовом до Комунального
підприємства "Коменергосервіс"
Дніпропетровської міської ради про
зобов'язання КП "Коменергосервіс"
укласти договір на надання послуг з
централізованого питного
водопостачання та водовідведення в
редакції, запропонованій КП
"Дніпроводоканал" з врахуванням
протоколу розбіжностей,
запропонованого КП "Дніпроводоканал".

Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідач отримує послуги по
централізовану водопостачанню та
водовідведенню власних об'єктів на
підставі угод у вигляді абонентських
карток, тоді як послуги з питного
водопостачання та водовідведення,
відповідно до ст. 19 Закону України "Про
питну воду та питне водокористування",
надаються споживачам на підставі
договору з підприємствами, установами,
організаціями, що безпосередньо
користуються централізованим питним
водопостачанням.

Враховуючи умови чинного
законодавства, позивач звертався до
відповідача з проектом договору на
надання послуг з централізованого
питного водопостачання та
водовідведення, однак, сторони не
дійшли згоди щодо істотних умов
договору. Дана обставини зумовила
звернення позивача до суду з вимогою
зобов'язати відповідача укласти
договір на надання послуг з
централізованого питного
водопостачання та водовідведення, в
редакції запропонованій КП
"Дніпроводоканал", а саме п. 3.2, п. 3.6,
п.3.9.1, п. 3.12, п. 4.2, п. 4.3, п. 4.7, п. 4.9, додаток
№ 7 до договору, п. 4.8, п. 5.2, п. 6.1.2, п. 6.2.3, п.
7.2.3, п. 7.2.6, п. 7.2.9, п. 7.2.12, п. 7.2.13, п. 7.2.14, п.
8.3, п. 8.5.

Ухвалою від 31.03.2014 порушено провадження
у справі та її розгляд призначено на
28.04.2014.

25.04.2014 через канцелярію господарського
суду від відповідача надійшов відзив
на позовну заяву від 24.04.2014, в якому він
заперечує проти задоволення позовних
вимог. Відповідач зазначає, що
позивачем порушено вимоги ст. ч. 3 ст. 181
ГК України, а саме позивачем у
двадцятиденний строк, з моменту
отримання протоколу розбіжностей,
неврегульовані розбіжності та не
передано їх на врегулювання до суду.
Також, відповідач зазначає, що договір
на надання послуг з централізованого
питного водопостачання та
водовідведення, запропонований
позивачем відповідачу, не відповідає
умовам типового договору про надання
послуг з централізованого опалення,
постачання холодної та гарячої води і
водовідведення, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 21.07.2005 № 630.

У судовому засіданні 28.04.2014, відповідно
до ст. 77 Господарського процесуального
кодексу України, присутнім
представникам сторін оголошено
перерву до 12.05.2014. Після перерви розгляд
справи продовжено.

08.05.2014 через канцелярію господарського
суду від позивача надійшли пояснення
від 07.05.2014 № 433/2806, в яких він зазначає
щодо невідповідності запропонованого
позивачем до укладання договору на
надання послуг з централізованого
питного водопостачання та
водовідведення умовам типового
договору: типовий договір має
рекомендаційний характер, а тому
спірний договір може, а не повинен
укладатись згідно типового договору.
Також, позивач зазначає, що у разі
визнання прийнятим пропозицій
відповідача, викладених у протоколі
розбіжностей до договору № 14859 від
16.01.2014, такий договір буде суперечити
нормам чинного законодавства.

У судовому засіданні 12.05.2014 оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
позивача та відповідача, всебічно та
повно з'ясувавши фактичні обставини
справи, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
значення для розгляду справи і
вирішення її по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до п. 2.2 статуту
комунального підприємства
"Дніпроводоканал" Дніпропетровської
міської ради" (далі - позивач) предметом
господарської діяльності позивача є
надання послуг централізованого
водопостачання та водовідведення
(арк. с. 123-124).

Право на надання послуг
централізованого водопостачання та
водовідведення підтверджується
ліцензією серія АТ № 500019 (строк дії з
01.09.2011 по 31.08.2016), виданою позивачу
Національною комісією регулювання
електроенергетики України (арк. с. 104).

Відповідно до рішення
Дніпропетровської міської ради № 39/48
від 15.07.2009 "Про створення Комунального
підприємства "Коменергосервіс"
Дніпропетровської міської ради" (далі -
відповідач), КП "Коменергосервіс"
визначено виконавцем послуг з
централізованого опалення та гарячого
водопостачання споживачів
лівобережної частини міста
Дніпропетровська, з функцією
транспортування та постачання
теплової енергії.

Відповідач отримує послуги по
централізованому водопостачанню та
водовідведенню власних об'єктів на
підставі абонентських карток № 51852- №
51866 від 23.03.2010, № 52107 від 11.05.2011 та № 52165
від 14.11.2011 (арк. с. 105-121).

З метою укладання договору на надання
послуг з централізованого питного
водопостачання та водовідведення за
об'єктами відповідача, КП
"Дніпроводоканал" Дніпропетровської
міської ради" з супровідним листом №
11818/9-16 від 27.12.2013 направило на адресу КП
"Коменергосервіс" Дніпропетровської
міської ради" три екземпляри проектів
договорів для підписання (арк. с. 122).

17.01.2014 супровідним листом № 73 на адресу
позивача надійшли підписані
відповідачем два екземпляри договір №
14859 на надання послуг з
централізованого питного
водопостачання та водовідведення від
16.01.2014 з протоколом розбіжностей від
16.01.2014 (арк. с. 94-97).

Супровідним листом від 05.02.2014 № 960/916 КП
"Дніпроводоканал" Дніпропетровської
міської ради" направив відповідачу для
розгляду та підписання два екземпляри
протоколу погодження розбіжностей до
договору № 14859 від 16.01.2014 на надання
послуг з централізованого питного
водопостачання та водовідведення
(арк. с. 98-102).

Листом від 24.02.2014 № 296 відповідач
повідомив позивача про неприйняття
запропонованої редакції узгоджень по
пунктам договору № 14859 від 16.01.2014 та
зазначив, що, оскільки під час
укладення договору виникли протиріччя
та відповідачем було направлено
позивачу примірник договору із
протоколом розбіжностей, то відповідач
повинен ужити заходів передбачених
частиною 5 ст. 185 ГК України (арк. с. 103).

Таким чином, на час розгляду справи
господарським судом, залишилися
неврегульованими п. 3.2, п. 3.6, п.3.9.1, п. 3.12,
п. 4.2, п. 4.3, п. 4.7, п. 4.9, додаток № 7 до
договору, п. 4.8, п. 5.2, п. 6.1.2, п. 6.2.3, п. 7.2.3, п.
7.2.6, п. 7.2.9, п. 7.2.12, п. 7.2.13, п. 7.2.14, п. 8.3, п. 8.5.

Статтями 205, 206 Цивільного кодексу
України встановлено форми правочинів,
одним із яких являється договір.

За умовами ст. 208 цього Кодексу,
письмова форма правочину вимагається
при вчиненні правочинів між юридичними
особами.

Статтею 179 Господарського кодексу
України передбачено загальні умови
укладання договорів, що породжують
господарські зобов'язання. За
приписами ч. 6 ст. 179 цього Кодексу,
суб'єкти господарювання, які
забезпечують споживачів, зазначених у
частині першій цієї статті,
електроенергією, зв'язком, послугами
залізничного та інших видів
транспорту, а у випадках, передбачених
законом, також інші суб'єкти
зобов'язані укладати договори з усіма
споживачами їхньої продукції (послуг).
Законодавством можуть бути
передбачені обов'язкові умови таких
договорів.

Відповідно до ч. 4 ст.179 ГК України, при
укладенні господарських договорів
сторони можуть визначати зміст
договору на основі, зокрема, типового
договору, затвердженого Кабінетом
Міністрів України, чи у випадках,
передбачених законом, іншим органом
державної влади, коли сторони не можуть
відступати від змісту типового
договору, але мають право
конкретизувати його умови.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, оцінивши докази, суд вважає, що
позовні вимоги не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Згідно положень ст. 180 ГК України
договір вважається укладеним, якщо між
сторонами у передбачених законом
порядку та формі досягнуто згоди щодо
його усіх істотних умов. Істотними є
умови, визнані такими за законом чи
необхідні для договорів даного виду, а
також умови, щодо яких на вимогу однієї
із сторін повинна бути досягнута згода.

Статтею 181 ГК України передбачено, що
господарський договір за загальним
правилом викладається у формі єдиного
документа, підписаного сторонами та
скріпленого печатками. Допускається
укладення господарських договорів у
спрощений спосіб, тобто шляхом обміну
листами, факсограмами, телеграмами,
телефонограмами тощо, а також шляхом
підтвердження прийняття до виконання
замовлень, якщо законом не встановлено
спеціальні вимоги до форми та порядку
укладення даного виду договорів.

Проект договору може бути
запропонований будь-якою з сторін. У
разі якщо проект договору викладено як
єдиний документ, він надається другій
стороні у двох примірниках.

Сторона, яка одержала проект договору,
у разі згоди з його умовами оформляє
договір відповідно до вимог частини
першої цієї статті і повертає один
примірник договору другій стороні або
надсилає відповідь на лист, факсограму
тощо у двадцятиденний строк після
одержання договору.

За наявності заперечень щодо окремих
умов договору сторона, яка одержала
проект договору, складає протокол
розбіжностей, про що робиться
застереження у договорі, та у
двадцятиденний строк надсилає другій
стороні два примірники протоколу
розбіжностей разом з підписаним
договором.

Сторона, яка одержала протокол
розбіжностей до договору, зобов'язана
протягом двадцяти днів розглянути
його, в цей же строк вжити заходів для
врегулювання розбіжностей з другою
стороною та включити до договору всі
прийняті пропозиції, а ті розбіжності,
що залишились неврегульованими,
передати в цей же строк до суду, якщо на
це є згода другої сторони.

У разі досягнення сторонами згоди щодо
всіх або окремих умов, зазначених у
протоколі розбіжностей, така згода
повинна бути підтверджена у письмовій
формі (протоколом узгодження
розбіжностей, листами, телеграмами,
телетайпограмами тощо).

Частиною 7 ст. 181 ГК України передбачено,
що якщо сторона, яка одержала протокол
розбіжностей щодо умов договору,
заснованого на державному замовленні
або такого, укладення якого є
обов'язковим для сторін на підставі
закону, або сторона - виконавець за
договором, що в установленому порядку
визнаний монополістом на певному ринку
товарів (робіт, послуг), яка одержала
протокол розбіжностей, не передасть у
зазначений двадцятиденний строк до
суду розбіжності, що залишилися
неврегульованими, то пропозиції другої
сторони вважаються прийнятими.

Укладення господарських договорів на
основі примірних і типових договорів
повинно здійснюватися з додержанням
умов, передбачених статтею 179 цього
Кодексу, не інакше як шляхом викладення
договору у вигляді єдиного документа,
оформленого згідно з вимогами статті
181 цього Кодексу та відповідно до
правил, встановлених
нормативно-правовими актами щодо
застосування примірного або типового
договору.

У разі якщо сторони не досягли згоди з
усіх істотних умов господарського
договору, такий договір вважається
неукладеним (таким, що не відбувся).
Якщо одна із сторін здійснила фактичні
дії щодо його виконання, правові
наслідки таких дій визначаються
нормами Цивільного кодексу України (ч. 8
ст. 181 Господарського кодексу України)

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

За приписами ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Вищезазначені статті ГК України
встановлюють порядок укладання
господарських договорів.

Статтею 19 Закону України "Про питну
воду та питне водопостачання"
передбачено, що послуги водопостачання
надаються споживачам підприємством
питного водопостачання на підставі
договору. Договір про надання послуг з
питного водопостачання, зокрема,
укладається безпосередньо між
підприємством питного водопостачання
або уповноваженою ним юридичною особою
чи фізичною особою і споживачем.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 19 Закону України
«Про житлово-комунальні послуги»
відносини між учасниками договірних
відносин у сфері житлово-комунальних
послуг здійснюються виключно на
договірних засадах.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 20 Закону України від
24.06.2004 №1875-IV "Про житлово-комунальні
послуги" передбачено, що споживач
зобов'язаний укласти договір на
надання житлово-комунальних послуг,
підготовлений виконавцем на основі
типового договору.

Як встановлено судом, та вбачається із
долучених до справи документів,
позивачем було порушено порядок та
строки, встановлені ст.181
Господарського кодексу України.

Так, після отримання 24.02.2014 від
відповідача договору з протоколом
розбіжностей, в якому залишилися не
врегульованими зазначені у позовній
заяві пункти вказаного договору,
позивач звернувся до господарського
суду із позовом лише 27.03.2014 (про що
свідчить штамп вхідної кореспонденції
канцелярії господарського суду
Дніпропетровської області), тобто з
порушенням встановленого ч. 7 ст. 181
Господарського кодексу України
двадцятиденного строку, встановленого
для передачі розбіжностей до суду. Зі
спливом вказаного строку пропозиції
відповідача вважаються прийнятими в
силу приписів закону, а договір -
укладеним на умовах, запропонованих
позивачем, з урахуванням пропозицій,
викладених відповідачем у протоколі
розбіжностей.

На підставі вищевикладеного,
господарський суд дійшов висновку, що
позовні вимоги є безпідставними,
необгрунтованими, не підтвердженими
належними доказами та такими, що не
підлягають задоволенню.

Відповідно ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 33-34, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення десятиденного строку
з дня його підписання і може бути
оскарженим протягом цього строку до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду.

Повне рішення складено 14.05.2014

Суддя В.І. Ярошенко