ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"05" травня 2014 р.Справа № 916/628/14

за позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю "ТРОФІМОВА";

до відповідача: Публічного
акціонерного товариства "Комерційний
банк "Інвестбанк"

про визнання частково недійсним
договору

Суддя Власова С.Г.

Представники:

від позивача: Шевчук К.М. за довіреністю
№ б/н від 01.01.2014р.

від відповідача: Дегтярьов О.О. за
довіреністю № б/н від 27.12.2013р.

СУТЬ СПОРУ: 21.02.2014р. за вх.№ 613/14
Товариство з обмеженою
відповідальністю "ТРОФІМОВА"
звернулося до господарського суду
Одеської області з позовом до
відповідача Публічного акціонерного
товариства "Комерційний банк
"Інвестбанк", в якому просить суд
визнати пункти 5.22 та 6.3.2 Кредитного
договору №19-13 від 14.03.2013р. недійсним.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 24.02.2014р. провадження у
справі порушено та присвоєно №916/628/14.

Ухвалою суд від 14.04.2014р. строк розгляду
спору по справі продожнено на 15 днів до
05.05.2014р. у зв'язку з задоволенням
відповідного клопотання представника
відповідача.

Позивач позовні вимоги підтримує та
просить суд їх задовольнити з підстав,
викладених у позові та у
обґрунтуваннях позовних вимог від
14.04.2014р. за вх.№ 9333/14.

Відповідач заперечує проти позову та
просить суд відмовити позивачу у його
задоволенні з підстав, викладених у
відзиві на позовну заяву.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши представників сторін, суд
встановив наступне:

14.03.2013р. між Публічним акціонерним
товариством "Комерційний банк
"Інвестбанк" та Товариством з обмеженою
відповідальністю "ТРОФІМОВА" (надалі -
"Позичальник") укладено Кредитний
договір № 19-13, згідно з яким Банк надає
Позичальнику кредит у вигляді
невідновлюваної кредитної лінії у
сумі 2 000 000,00 (Два мільйона) гривень для
придбання сільськогосподарської
техники, насіння ськогосподарських.
культур, фуражних зернових культур,
кормів та добавок для тварин,
мінеральних добрив, отрутохімікатів,
ЗЗР, паливно-мастильних матеріалів,
запасних частин, матеріалів, оплати
електроенергії, виплати заробітної
плати та сплати пов'язаних з нею
обов'язкових виплат податків і зборів
до Державного бюджету та відповідних
фондів-України, а також інших витрат,
необхідних для здійснення поточної
господарської діяльності підприємства
шляхом оплати документів, пред'явлених
до кредитного рахунку та
перерахуванням па поточний рахунок
Позичальника тощо, а Позичальник
зобов'язується повернути Банку кредит
та сплатити відсотки за користування
кредитними коштами в розмірі, на умовах
і в строки, визначені в даному договорі
(п. 1.1. Договору).

Відповідно до п. 5.22. Договору
Позичальник зобов'язується
забезпечити надходження грошових
коштів на свій поточний рахунок,
відкритий у Банку, в розмірі 100%
надходжень від своєї поточної
діяльності, починаючи з дати надання
кредиту.

За невиконання п. 5.22. цього
договору Банк вправі стягнути з
Позичальника штраф у розмірі 10% від
суми невиконаного або неналежно
виконаного зобов'язання, але не більш
ніж 50 000 грн. (п.6.3.2. Договору).

Строк дії даного Договору
встановлюється з моменту його
підписання обома сторонами до повного
повернення кредиту, сплати відсотків
за користування ним, сплати штрафних
санкцій та інших платежів за цим
договором, з урахуванням положень п. 6.5.
даного Договору.

Позивач зазначає, що п. 5.22. Договору
порушує законодавство України та права
позивача на свободу ведення
господарської діяльності, а саме:
вільного вибору банківської установи
для здійснення розрахункових операцій;
економічну доцільність- різні
банківські установи надають різні
послуги на своїх умовах; необхідність
внесення змін у діючі договори
позивача щодо зміни реквізитів сторін,
що тягне за собою певні складності.

Відповідно до обґрунтування
позовних вимог від 14.04.2014р. за вх.№ 9333/14,
позивач додатково зазначає, що п. 5.22. та
п. 6.3.2. Договору порушує: (1) положення ст.
42 Конституції України, згідно з якими
Держава забезпечує захист конкуренції
у підприємницькій діяльності. Не
допускаються зловживання монопольним
становищем на ринку, неправомірне
обмеження конкуренції та
недобросовісна конкуренція. Види і
межі монополії визначаються законом.
Держава захищає права споживачів,
здійснює контроль за якістю і
безпечністю продукції та усіх видів
послуг і робіт, сприяє діяльності
громадських організацій споживачів; 2;
(2) закон України " Про банки та
банківську діяльність", а саме:
відповідно до ст.1. метою цього Закону є
правове забезпечення стабільного
розвитку і діяльності банків в Україні
і створення належного конкурентного
середовища на фінансовому ринку,
забезпечення захисту законних
інтересів вкладників і клієнтів
банків, створення сприятливих умов для
розвитку економіки України та
підтримки вітчизняного
товаровиробника; згідно зі ст. 53 Банкам
забороняється укладати договори з
метою обмеження конкуренції та
монополізації умов надання кредитів,
інших банківських послуг, встановлення
процентних ставок та комісійної
винагороди. Банку забороняється
вчиняти будь-які дії щодо впровадження
у своїй практиці недобросовісної
конкуренції; відповідно до ст. 55 Банкам
забороняється вимагати від клієнта
придбання будь-яких товарів чи послуг
від банку або від спорідненої чи
пов'язаної особи банку як обов'язкову
умову надання банківських послуг; (3)
положення Господарського кодексу
України (
ст.ст.5,6,25,32,34,179,207) та (4) норми Цивільного
кодексу України (ст. ст.3, 203, 228, 233, 627).

Також позивач зазначає, що відповідно
до п.2.3. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 11 від
29.05.2013р. "Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними" якщо, вирішуючи
господарський спір, суд встановить, що
зміст договору, пов'язаного з предметом
спору, суперечить законодавству,
чинному на момент укладення договору,
він, керуючись пунктом 1 частини першої
статті 83 ГПК, вправі за власною
ініціативою визнати цей договір
недійсним повністю або у певній
частині із застосуванням за
необхідності й наслідків визнання
недійсним нікчемного правочину (абзац
другий частини п'ятої статті 216 ЦК
України).

Враховуючи вищевикладене, позивач
просить суд позовні вимоги
задовольнити та визнати п.5.22. та п. 6.3.2.
Кредитного договору №19-13 від 14.03.2013р.
недійсними.

В свою чергу відповідач заперечує
проти позову та просить суд відмовити у
його задоволенні, оскільки, по-перше,
господарським судом Одеської області
було винесено рішення по справі
№916/3363/13 за позовом Публічного
акціонерного товариства "Комерційний
банк "Інвестбанк" до відповідача
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ТРОФІМОВА" про
стягнення штрафних санкцій в розмірі 40
000,00 грн. за невиконання Позичальником
п. 5.22. Кредитного договору, яким позовні
вимоги задоволено. По-друге, відповідач
надав позивачу кредит для здійснення
господарської діяльності, а тому
твердження про те, що Банк заважає
позивачу здійснювати підприємницьку
діяльність є необґрунтованими.
По-третє, відповідач аналізує грошові
надходження на рахунок позивача для
оперативного реагування на будь-які
негативні фактори щодо виконання
зобов'язань перед відповідачем по
Кредитному договору. А також така
політика Банку має позитивні наслідки
для Позичальника, оскільки дає
можливість останньому отримувати
кредити в цьому Банку у майбутньому на
більш сприятливих умовах у зв'язку з
прозорістю діяльності Позичальника.
По-четверте, твердження позивача, що
Кредитний договір з боку позивача було
підписано з причини тяжких обставин
для нього не підтверджено доказами.
По-п'яте, посилання позивача на ст.233
Господарського кодексу України також
необґрунтоване.

Досліджуючи матеріали справи,
аналізуючи норми чинного
законодавства, що стосується суті
спору, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст.1 ГПК України,
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності,
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до п. 2 ст. 11 Цивільного
кодексу України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Статтею 626 Цивільного кодексу України
встановлено, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості (ст. 627 Цивільного
кодексу України).

Згідно з п. 1 ст. 626 Цивільного кодексу
України, договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти. Частиною 2
ст.1054 ЦК України передбачено, що до
відносин за кредитним договором
застосовуються положення параграфа 1
цієї глави, якщо інше не встановлено
цим параграфом і не випливає із суті
кредитного договору.

14.03.2013р. між Публічним акціонерним
товариством "Комерційний банк
"Інвестбанк" та Товариством з обмеженою
відповідальністю "ТРОФІМОВА" (надалі -
"Позичальник") укладено Кредитний
договір № 19-13, згідно з яким Банк надає
надає Позичальнику кредит у вигляді
невідновлюваної кредитної лінії у
сумі 2 000 000,00 (Два мільйона,00) гривень для
придбання сільськогосподарської
техники, насіння ськогосподарських.
культур, фуражних зернових культур,
кормів та добавок для тварин,
мінеральних добрив, отрутохімікатів,
ЗЗР, паливно-мастильних матеріалів,
запасних частин, матеріалів, оплати
електроенергії, виплати заробітної
плати та сплати пов'язаних з нею
обов'язкових виплат податків і зборів
до Державного бюджету та відповідних
фондів-України, а також інших витрат,
необхідних для здійснення поточної
господарської діяльності підприємства
шляхом оплати документів, пред'явлених
до кредитного рахунку та
перерахуванням па поточний рахунок
Позичальника тощо, а Позичальник
зобов'язується повернути Банку кредит
та сплатити відсотки за користування
кредитними коштами в розмірі, на умовах
і в строки, визначені в даному договорі.

Відповідно до п. 5.22. Договору
Позичальник зобов'язується
забезпечити надходження грошових
коштів на свій поточний рахунок,
відкритий у Банку, в розмірі 100%
надходжень від своєї поточної
діяльності, починаючи з дати надання
кредиту.

За невиконання п. 5.22. цього
договору Банк вправі стягнути з
Позичальника штраф у розмірі 10% від
суми невиконаного або неналежно
виконаного зобов'язання, але не більш
ніж 50 000 грн. (п.6.3.2. Договору).

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що п.5.22. та п. 6.3.2.
Договору суперечить чиному
законодавству України, а саме:
положенням Конституції України,
Господарського кодексу України,
Цивільного кодексу України та ЗУ "Про
банки та банківську діяльність" та
порушує права Товариства з обмеженою
відповідальністю "ТРОФІМОВА".

Відповідно до ст.42 Конституції
України Держава забезпечує захист
конкуренції у підприємницькій
діяльності. Не допускаються
зловживання монопольним становищем на
ринку, неправомірне обмеження
конкуренції та недобросовісна
конкуренція. Види і межі монополії
визначаються законом. Держава захищає
права споживачів, здійснює контроль за
якістю і безпечністю продукції та усіх
видів послуг і робіт, сприяє діяльності
громадських організацій споживачів.

Згідно з ст. 1 ЗУ "Про банки та
банківську діяльність" метою цього
Закону є правове забезпечення
стабільного розвитку і діяльності
банків в Україні і створення належного
конкурентного середовища на
фінансовому ринку, забезпечення
захисту законних інтересів вкладників
і клієнтів банків, створення
сприятливих умов для розвитку
економіки України та підтримки
вітчизняного товаровиробника; згідно
зі ст. 53 Банкам забороняється укладати
договори з метою обмеження конкуренції
та монополізації умов надання
кредитів, інших банківських послуг,
встановлення процентних ставок та
комісійної винагороди. Банку
забороняється вчиняти будь-які дії
щодо впровадження у своїй практиці
недобросовісної конкуренції;
відповідно до ст. 55 Банкам
забороняється вимагати від клієнта
придбання будь-яких товарів чи послуг
від банку або від спорідненої чи
пов'язаної особи банку як обов'язкову
умову надання банківських послуг.

Відповідачем, за твердженнями
позивача, порушені також норми
Господарського Кодексу України щодо
конкуренції у підприємницькій
діяльності, свободи такої діяльності,
вільний рух капіталів, товарів і послуг
на території України, вільного
волевиявлення у разі погоджування умов
договорів та ін. (відповідні статті
5,6,25,32,34,43,179,207 Господарського кодексу
України).

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу, в т.ч.
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

Недійсність окремої частини правочину
не має наслідком недійсності інших
його частин і правочину в цілому, якщо
можна припустити, що правочин був би
вчинений і без включення до нього
недійсної частини (ст. 217 Цивільного
кодексу України).

Згідно з п.2.9. Пленуму Вищого
господарського суду України від
29.05.2013р. N 11 на підставі статті 215 ЦК
України недійсними можуть визнаватися
не лише правочини, які не відповідають
цьому Кодексу, а й такі, що порушують
вимоги інших законодавчих актів
України, указів Президента України,
постанов Кабінету Міністрів України,
інших нормативно-правових актів,
виданих державними органами, у тому
числі відомчих, зареєстрованих у
встановленому порядку. А відповідно до
п. 2.11. за загальним правилом статті 217 ЦК
України правочин не може бути визнаний
недійсним, якщо законові не
відповідають лише окремі його частини
і обставини справи свідчать про те, що
правочин був би вчинений і без
включення до нього недійсної його
частини. У такому разі господарський
суд може визнати недійсною частину
правочину. Недійсними частини
правочину визнаються за загальними
правилами визнання правочинів
недійсними із застосуванням
передбачених законом наслідків такого
визнання. Якщо недійсна частина
правочину виконана будь-якою із сторін,
господарський суд визначає наслідки
такої недійсності залежно від
підстави, з якої вона визнана
недійсною.

Як вбачається з матеріалів справи,
обов'язки за вищевказаним Кредитним
договором №19-13 від 14.03.2013р. виконані
позивачем повністю, що встановленно
рішенням господарського суду Одеської
області по справі № 916/3363/13 від 04.02.2014р.
Однак, на підставі оспорюваних пунктів
даного договору рішенням по справі №
916/3363/13 було стягнуто з Позичальника 40
000, 00 грн. штрафу у зв'язку з їх
невиконанням.

Статтею 627 Цивільного кодексу України
встановлено, що відповідно до статті 6
цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу,
інших актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

При укладенні господарських договорів
сторони можуть визначати зміст
договору на основі вільного
волевиявлення, коли сторони мають
право погоджувати на свій розсуд
будь-які умови договору, що не
суперечать законодавству(ст. 179
Господарського кодексу України).

Суд звертає увагу сторін на те, що
визнання правочину (господарського
договору) недійсним господарським
судом є наслідком його вчинення з
порушенням закону, а не заходом
відповідальності сторін. Тому для
такого визнання, не має значення, чи
усвідомлювали (або повинні були
усвідомлювати) сторони протиправність
своєї поведінки під час вчинення
правочину ( п. 5.1. Пленуму Вищого
господарського суду України від
29.05.2013р. N 11).

Отже, узагальнюючи викладене, суд
дійшов висновку , що пункт 5.22. Договору
яким зобов'язано Позичальника
забезпечити надходження грошових
коштів на свій поточний рахунок,
відкритий у Банку Відповідача , в
розмірі 100% надходжень від своєї
поточної діяльності, починаючи з дати
надання кредиту, а також право Банку
стягнути з Позичальника штраф у
розмірі 10% від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання, але
не більш ніж 50 000 грн. встановлено
пунктом п.6.3.2. Договору не відповідає
приписам ст.42 Конституції України та
положенням статтей 5,6,25,32,34,43
Господарського кодексу України,
статтей 3, 203, 627 Цивільного кодексу
України , а також Закону України "Про
банки та банківську діяльність" , що
зумовило порушення прав позивача.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Враховуючи викладене, оцінюючи докази
у справі в їх сукупності,
законодавство, що регулює спірні
правовідносини, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги про визнання недійсним
п.5.22. та п. 6.3.2. Кредитного договору №19-13
від 14.03.2013р. підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.44, 49 ГПК України
судові витрати позивача по сплаті
судового збору покладаються на
відповідача у справі.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати пункт 5.22. "Позичальник
зобов'язується забезпечити
надходження грошових коштів на свій
поточний рахунок, відкритий у Банку, в
розмірі 100% надходжень від своєї
поточної діяльності, починаючи з дати
надання кредиту" Кредитного договору
№19-13 від 14.03.2013р. недійсним

3. Визнати пункт 6.3.2. "За невиконання п.
5.22. цього договору Банк вправі стягнути
з Позичальника штраф у розмірі 10% від
суми невиконаного або неналежно
виконаного зобов'язання, але не більш
ніж 50 000 грн." Кредитного договору №19-13
від 14.03.2013р. недійсним.

4.Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Комерційний банк
"Інвестбанк" (65125, м. Одеса, вул. Велика
Арнаутська, 2 "б", ) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "ТРОФІМОВА" (67840?
Одеська обл., Овідіопольський р-н, с.
Молодіжне, вул. Жовтнева, 2-А, ) судовий збір в сумі 1218 (одна
тисяча двісті вісімнадцять) грн. 00 коп.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили в порядку ст. 85
Господарського процесуального кодексу
України і може бути оскаржено у
встановленому законом порядку.

Повне рішення складено 12 травня
2014 року.

Суддя
Власова С.Г.