ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.05.2014 р.
Справа №917/394/14

За позовом Публічного акціонерного
товариства "Райффайзен Банк Аваль" м.
Київ в особі Полтавської обласної
дирекції Публічного акціонерного
товариства "Райффайзен Банк Аваль", м.
Полтава

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2,
с.Старицьківка

про стягнення грошових коштів у сумі
58366,36 грн.

Суддя Мацко О.С.

Представники:

від позивача: Гапон О.Я., довіреність
№110/12/16Н від 03.08.2012 р.

від відповідача: відсутні

У судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення про
задоволення позову та повідомлено дату
складання повного тексту рішення (ст.85
ГПК України).

СУТЬ СПРАВИ: Розглядається позовна
заява про стягнення 58366,36 грн.
заборгованості за Кредитним договором
№011/6561/97845 від 08.10.2012 р., з них: 50701,84 грн. -
заборгованість за дозволеним
овердрафтом, 7164,52 грн. - заборгованість
за відсотками, 500,00 грн. - заборгованість
по штрафу.

Представник позивача в судовому
засіданні на задоволенні позову
наполягає з мотивів, зазначених у
позовній заяві, зокрема, посилається на
неналежне виконання відповідачем умов
кредитного договору №011/6561/97845 від
08.10.2012 р.

Відповідач ухвалу суду від 11.03.2014 року
про порушення провадження у справі,
направлену за адресою, зазначеною у
позовній заяві, отримав, про що
свідчить поштове повідомлення про
вручення поштового відправлення (в
матер. спр., арк. спр. - 49).

В подальшому ухвали від 27.03.2014р. та
22.04.2014 р., направлені за адресою,
зазначеною у позові, повернулися з
відміткою поштової установи - "За
закінченням терміну зберігання" .

На вимогу суду позивач надав Витяг з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців
станом на час розгляду справи судом,
згідно якого місцезнаходженням
відповідача є: АДРЕСА_1 (тобто, та ж
адреса, що зазначена у позові та на яку
судом здійснювалася відправка
кореспонденції).

Таким чином, відповідно до пп. 3.5.10
Інструкції з діловодства в
господарських судах України та пп. 3.9.1
Постанови пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" відповідач
вважається належним чином та завчасно
повідомлений про дату, час і місце
проведення судових засідань та про
покладені на нього обов'язки. Судом
неодноразово відкладався розгляд
справи для належного повідомлення
відповідача про час та місце судового
розгляду та надання можливості надати
пояснення стосовно спору.

Згідно ст. 69 ГПК України спір має бути
вирішено господарським судом у строк
не більше двох місяців від дня
одержання позовної заяви. В даному
випадку цей строк закінчився, а тому
суд не може більше відкладати розгляд
справи.

Відповідно до ст. 22 ГПК України сторони
зобов'язані добросовісно
користуватися належними їм
процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
законом інтересів другої сторони,
вживати заходів до всебічного, повного
та об'єктивного дослідження всіх
обставин справи.

Враховуючи достатність у матеріалах
справи доказів для розгляду спору по
суті, приписи ст. 6 Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод
(ратифікована Законом України від
17.07.1997 р. № 475/97-ВР) щодо права кожного на
розгляд його справи упродовж розумного
строку, закінчення встановленого ст. 69
ГПК України строку вирішення спору,
спір розглядається за наявними
матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК
України.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши представника позивача,
дослідивши та оцінивши наявні у справі
докази, суд встановив:

08.10.2012 року між сторонами було укладено
договір №011/6561/97845 від 08.10.2012 року (далі -
договір, а.с. - 9-16) відповідно до умов
якого позивач надає відповідачу
можливість використання кредитної
лінії (надалі - кредит) з поточного
рахунку, операції за яким можуть
здійснюватися з використанням
спеціальних платіжних засобів №26052462
(НОМЕР_1), МФО 331605 (далі - Рахунок) шляхом
здійснення платежів в межах поточного
ліміту з рахунку у разі відсутності
(недостатності) на рахунку грошових
коштів. Максимальний ліміт кредиту за
договором складає 100 000,00 грн. В межах
максимального ліміту встановлюється
поточний ліміт кредиту (поточний
ліміт). На дату укладення договору
поточний ліміт кредиту складає 50 000,00
грн. В подальшому поточний ліміт
встановлюється та визначається ст. 3
договору (п.1.1. Договору).

Як вбачається з пояснень позивача (а.с.-
89), станом на вересень 2013 року за
внутрішніми критеріями банку ОСОБА_2
вважався надійним клієнтом і за
односторонньою ініціативою банку та на
власний ризик, Центром прийняття
рішень мікробізнесу АТ "Райффайзен
Банк Аваль" 04.09.2013 року відносно
позичальника було ухвалено протокол
про встановлення поточного ліміту в
рамках стандарту продукту "Кредитна
картка підприємців" у розмірі 65 000,00 грн.

Згідно п. 1.2 договору строк дії кредиту -
з дня підписання договору страхування
у відповідності до ст. 4. Договору по
08.10.2014 р. включно.

Статтею 2 договору визначено порядок
нарахування та сплати процентів та
комісійної винагороди. Зокрема пунктом
2.1 Договору передбачено, що протягом
всього строку фактичного користування
кредитом відповідач зобов'язаний
сплачувати щомісяця позивачу проценти,
розмір яких розраховується на основі
фіксованої процентної ставки в розмірі
30% річних. Для операції зі здійснення
відповідачем операції по рахунку щодо
оплати товарів/робі/послуг з
використанням платіжної карти за
рахунок Кредиту процентна ставка в
період з дати здійснення такої
операції по 10-те число місяця
наступного за датою розрахунку
процентних платежів для такої операції
розраховується на основі процентної
ставки 0% річних.

Порядок погашення кредиту, процентів
та інших платежів за договором
визначено ст. 5 договору. Так, згідно п.
5.2 договору відповідач зобов'язаний до
10 числа включно кожного місяця,
починаючи з місяця, наступного за
першою (з дати укладення Договору)
датою розрахунку процентних платежів,
забезпечити на рахунку наявність
коштів для сплати щомісячного
обов'язкового платежу в сумі не менше 15
відсотків від залишку заборгованості
за кредитом на дату розрахунку
процентних платежів, але не менше
фіксованої суми, встановленої
відповідними тарифами кредитора. При
цьому залишок заборгованості за
кредитом, що береться до розрахунку
щомісячного обов'язкового платежу,
включає використану суму кредиту, суму
нарахованих процентів, комісії та
неустойки за всіма видами
заборгованості, зменшену на суму не
внесеного відповідачем щомісячного
обов'язкового платежу попередніх
періодів.

Умовами договору передбачено, що за
кожний випадок прострочення виконання
грошових зобов'язань за договором
позичальник на вимогу кредитора, в дату
розрахунку процентних платежів,
сплачує останньому штраф у розмірі 100
грн., окрім випадків невиконання
грошових зобов'язань за договором,
пов'язаних з накладенням арешту та
грошові кошти, що обліковуються на
рахунку. Сплата штрафу не звільняє
позичальника від виконання
прострочених зобов'язань за договором
(п. 11.2 договору).

Договір вступає в силу з моменту його
підписання сторонами і скріплення
печатками (за наявності) та діє до
виконання ними прийнятих зобов'язань
за договором (п. 12.1 Договору).

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач належним чином виконав свої
зобов'язання за договором №011/6561/97845
від 08.10.2012 року, під розписку 10.10.2012 р.
надав відповідачу платіжну картку
(копія розписки, а.с - 75). Відповідач, в
порушення взятих на себе зобов'язань за
вказаним договором, з 10.07.2013 року не
виконує зобов'язання по поверненню
кредиту та не виконує умови п. 5.2
договору щодо забезпечення наявності
коштів на рахунку для сплати
обов'язкового платежу. Зазначене
підтверджується випискою банку по
рахунку НОМЕР_1 (а.с.55-59) та довідкою
позивача по картковому кредиту 011/6561/97845
від 08.10.2013 відповідача станом на 20.03.2014
р. ( а.с. - 54).

Також відповідач має заборгованість
за відсотками на суму 7164,52 грн. за
користування кредитом та 500 грн. -
заборгованість штрафу. Зазначене
підтверджується виписками банку по
рахунку НОМЕР_1 (а.с.55-59).

Таким чином, загальна сума
заборгованості, яку позивач заявляє до
стягнення становить 58366,36

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач 114-21-0-00/306 від 31.01.2014 р. звернувся
до відповідача з вимогою погасити
заборгованість (а.с. - 33). Однак, вимоги
відповідач не виконав, борг не погасив.

При прийнятті рішення суд виходить з
наступного:

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права
та обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Відповідно до ст.626 ЦК України,
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Договір є
обов'язковим для виконання сторонами
(ст.629 ЦК України). Відповідно до ст.631 ЦК
України, строком договору є час,
протягом якого сторони можуть
здійснити свої права та виконати
обов'язки відповідно до договору.

У відповідності до ст. 509 Цивільного
кодексу України, ст. 173 Господарського
кодексу України, в силу господарського
зобов'язання, яке виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання, один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Статтею 525 Цивільного кодексу України
передбачено, що одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання
повинно виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог , що
звичайно ставляться.

Суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено,
що якщо у зобов'язанні встановлений
строк (термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу
України за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти. Кредитний договір
укладається у письмовій формі (ст. 1056 ЦК
України).

За змістом ст.ст. 1048, 1056-1 Цивільного
кодексу України позикодавець має
право на одержання від позичальника
процентів від суми позики. Розмір і
порядок одержання процентів
встановлюється Договором.

За ст. 611 ЦК України в разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч.1 ст. 230 Господарського
кодексу України штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.

Згідно ч. 4 ст. 231 ГК України у разі якщо
розмір штрафних санкцій законом не
визначено, санкції застосовуються в
розмірі, передбаченому договором. При
цьому розмір санкцій може бути
встановлено договором у відсотковому
відношенні до суми невиконаної частини
зобов'язання або у певній, визначеній
грошовій сумі, або у відсотковому
відношенні до суми зобов'язання
незалежно від ступеня його виконання,
або у кратному розмірі до вартості
товарів (робіт, послуг).

Відповідно до п. 11.2 договору, за кожний
випадок прострочення виконання
грошових зобов'язань за договором
позичальник на вимогу кредитора, в дату
розрахунку процентних платежів,
сплачує останньому штраф у розмірі 100
грн., окрім випадків невиконання
грошових зобов'язань за договором,
пов'язаних з накладенням арешту та
грошові кошти, що обліковуються на
рахунку.

На підставі матеріалів справи суд
дійшов до висновку, що позовні вимоги в
частині стягнення 50701,84 грн. -
заборгованості за кредитом; 7164,52 грн.
заборгованості за відсотками; 500,00 грн.
штрафу є правомірними, обґрунтованими,
підтверджуються належними та
допустимими доказами. Доказів
повернення позивачу отриманих коштів
відповідачем не надано, обставини, на
які посилається позивач не спростовані
будь-якими доказами, тому суд приходить
до висновку про задоволення заявлених
позивачем вимог.

Відповідно до статті 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень. В
силу вказаної норми предметом
доказування є обставини, які свідчать
про дійсні права та обов'язки сторін у
справі та складаються з фактів, якими
позивач обґрунтовує підстави позову,
та фактів, якими відповідач
обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено,
що господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному та
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом, а згідно
ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають
для суду заздалегідь встановленої
сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Позивач надав належні докази
обґрунтованості та правомірності
позовних вимог; відповідач правами,
наданими йому ГПК України, не
скористався, жодних заперечень проти
позову не надав. За викладеного,
застосовуючи основні конституційні
засади судочинства, принцип
верховенства права, виходячи з
фактичних обставин справи, з'ясування
природи дійсних правовідносин між
сторонами у даному спорі та чинного
законодавства України, яке повинно
застосовуватися до них при вирішенні
спору, господарський суд дійшов до
висновку про задоволення позовних
вимог. Судовий збір, сплачений
позивачем, підлягає відшкодуванню йому
за рахунок відповідача (ст.49 ГПК
України).

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.33,43,49,75,82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_2, інші
реквізити не відомі) на користь
Публічного акціонерного товариства
"Райффайзен Банк Аваль" (01011, м. Київ, вул.
Лєскова, 9, кореспондентський рахунок
1 в ОПЕРУ НБУ, МФО 300001, ) в особі Полтавської обласної
дирекції Публічного акціонерного
товариства "Райффайзен Банк Аваль" (36020,
м. Полтава, вул. монастирська 5-А,
поточний рахунок №290955819 в ПОД ПАТ
"Райффайзен банк Аваль", МФО 331605, ) 50701,84грн. - заборгованості
за кредитом; 7164,52 грн. заборгованості за
відсотками; 500,00 грн. штрафу та 1827,00 грн.
судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 12.05.2014 р.

Суддя
О.С. Мацко