м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/5555/14 06.05.14
За позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1;
до Приватного підприємства
"Виробничо-комерційна фірма "Мава";
про стягнення 32 530,07 грн.
Від позивача: ОСОБА_3, адвокат,
посвідчення НОМЕР_2;
ОСОБА_4, представник,
довіреність № 935 від 02.06.2011 р.;
Від відповідача: не з'явився.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Позивач у поданій до господарського
суду позовній заяві просить стягнути з
відповідача 32 530 основного боргу, а
також 9 827,00 грн. судових витрат, з яких 1
827,00 грн. витрати по сплаті судового
збору, 8 000,00 грн. витрати на послуги
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 02.04.2014 р. порушено провадження
у справі №910/5555/14, розгляд справи
призначено на 06.05.2014 р.
У судовому засіданні 06.05.2014 р.
представники позивача позовні вимоги
підтримали, просили позов задовольнити
Відповідач був належним чином
повідомлений про час, день і місце
розгляду справи, що підтверджується
поштовими повідомленнями, які
повернулися на адресу суду і
підтверджують факт направлення ухвали
господарського суду на адресу
відповідача, зазначену у витязі з
Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК України.
Згідно статті 64 Господарського
процесуального кодексу України ухвала
про порушення провадження у справі
надсилається сторонам за повідомленою
ними господарському суду поштовою
адресою. У разі ненадання сторонами
інформації щодо їх поштової адреси,
ухвала направляється за адресою
місцезнаходження сторін, що зазначена
в Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців.

Відповідач не направив в судове
засідання своїх повноважних
представників, не надав письмовий
відзив на позовну заяву, а також не
заперечив позовні вимоги по суті.

У випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка представника
відповідача не перешкоджає всебічному,
повному та об'єктивному розгляду всіх
обставин справи, суд вважає за можливе
розглянути справу за наявними в ній
матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

Розглянувши документи і матеріали,
додані до позовної заяви, заслухавши
пояснення представника позивача,
всебічно і повно з'ясувавши всі
обставини справи, оцінивши докази, які
мають значення для вирішення спору,
господарський суд-

ВСТАНОВИВ:

Між Приватним підприємством
«Виробничо-комерційна фірма «МАВА»
(орендодавець) та Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 (орендар)
02.08.2013 р. було укладено договір оренди
нерухомого майна № 27-02/08/2013 (надалі
-договір), за яким орендодавець
зобов'язується передати, а орендар
прийняти у тимчасове оплатне
користування об'єкт оренди, а саме:
нерухоме майно - приміщення, загальною
площею 39,9 м , поверх: 1, на відмітці: 0,000,
що розташоване в будівлі
Торгово-розважального центру, який
знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Відповідно до п. 5.5. договору на
підтвердження дійсного наміру
орендаря щодо виконання своїх
зобов'язань за цим договором, орендар
зобов'язується сплатити орендодавцеві
гарантійний платіж у розмірі 65 060,14
грн., що за офіційним курсом
української гривні до долару США,
встановленим Національним банком
України на дату підписання сторонами
цього договору, дорівнює 8 139,60 доларів
США.

Сторони погодили, що вказаний
гарантійний платіж орендар
зобов'язаний сплатити у наступному
порядку та строки: перший транш
протягом 5 робочих днів з дати
підписання цього договору сплатити
орендодавцеві гарантійний платіж у
розмірі 32 530,07 грн. в т.ч. ПДВ, що є
еквівалентом 4069,80 доларів США заа
офіційним курсом НБУ на день
підписання цього договору. Другий
транш протягом 5 робочих днів з дати
підписання Додаток №2 - Акту
приймання-передачі приміщення в оренду
сплатити орендодавцеві гарантійний
платіж у розмірі 32 530,07 грн., що є
еквівалентом 4069,80 доларів США заа
офіційним курсом НБУ на день
підписання цього договору.

На виконання п. 5.5. договору позивачем
було перераховано на рахунок ПП
«Виробничо-комерційна фірма «МАВА»
перший транш гарантійного платежу у
розмірі 32 530,07 грн., що підтверджується
платіжними дорученнями №78 від 07.08.2013 р.
на суму 14,000 грн., № 80 від 13.08.2013 р. на суму
4 000,00 грн. та № 82 від 15.08.2013 р. на суму 14
530,07 грн.

Судом встановлено, що об'єкт оренди без
згоди позивача був переданий
відповідачем в користування третій
особі, взамін цього позивачеві було
запропоновано інший об'єкт оренди.
Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, не
погоджуючись з позивачем, було
запропоновано листом від 17.12.2013 р.
розірвати договір оренди нерухомого
майна № 27-02/08/2013 від 02.08.2013р., а також
повернути суму сплаченого
гарантійного платежу.

Сторонами було укладено додаткову
угоду № 1 від 20.01.2014 року до договору №
27-02/08/2013 від 02.08.2013р., згідно якої
орендодавець та орендар у зв'язку з
досягнутими двосторонніми
домовленостями прийшли до згоди
розірвати договір № 27-02/08/2013 оренди
нерухомого майна, укладеного між
сторонами 02.08.2013 року, та згідно п. 1 якої
договір оренди припинив свою дію з дати
підписання даної угоди .

Відповідно до п. 2 додаткової угоди № 1
до договору гарантійний платіж,
сплачений авансом орендарем у сумі 32
530, 07 коп. повертається орендодавцем
орендарю протягом 30 банківських днів з
моменту підписання цієї додаткової
угоди.

Позивач зазначає, що в порушення умов
вищезазначеної додаткової угоди, а
саме п. 2, відповідач не повернув
позивачеві аванс у розмірі 32 530, 07 грн.
протягом 30 банківських днів.

Судом встановлено, що між сторонами
виникли правовідносини, які підпадають
під правове регулювання Глави 58
Цивільного кодексу України та Глави 30
Господарського кодексу України.

Вказаний договір є підставою для
виникнення у його сторін господарських
зобов'язань, а саме
майново-господарських зобов'язань
згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського
кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509
Цивільного кодексу України, і згідно
ст. 629 Цивільного кодексу України є
обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу
України визначено, що господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управлена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до ст. 525 ЦК України та ч.7
статті 193 ГК України одностороння
відмова від зобов'язання не
допускається, крім випадку коли право
такої відмови встановлено договором
або законом.

За змістом статті 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу
України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Відповідно до пунктів 3, 4 ст. 653 ЦК
України у разі зміни або розірвання
договору зобов'язання змінюється або
припиняється з моменту досягнення
домовленості про зміну або розірвання
договору, якщо інше не встановлено
договором чи не обумовлено характером
його зміни. Якщо договір змінюється або
розривається у судовому порядку,
зобов'язання змінюється або
припиняється з моменту набрання
рішенням суду про зміну або розірвання
договору законної сили.

Таким чином, всі зобов'язання позивача
та відповідача за договором
припинилися з 24.01.2014 року, окрім
зобов'язання відповідача повернути
позивачу гарантійний платіж в сумі 32
530, 07 грн. протягом 30 банківських днів з
вказаної дати.

Відповідач не виконав взятих на себе
зобов'язань за додатковою угодою № 1
від 20.01.2014 року до договору № 27-02/08/2013
від 02.08.2013р., внаслідок чого у нього
виникла заборгованість перед
позивачем у розмірі 32 530, 07 грн.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідач доказів на спростування
обставин, повідомлених позивачем, не
надав.

Факт наявності боргу у відповідача за
договором оренди нерухомого майна №
27-02/08/2013 від 02.08.2013р. у сумі 32 530,07 грн.
позивачем належним чином доведений та
документально підтверджений. Таким
чином, суд дійшов висновку, що позовні
вимоги Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 в частині стягнення суми
основного боргу в розмірі 32 530,07 грн. є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору
згідно ст. 49 ГПК України покладаються
на відповідача.

Щодо вимоги позивача про стягнення з
відповідача витрат на послуги
адвоката, суд встановив наступне.

Відповідно до ст. 44 ГПК України, судові
витрати складаються з судового збору,
сум, що підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, призначеної
господарським судом, витрат, пов'язаних
з оглядом та дослідженням речових
доказів у місці їх знаходження, оплати
послуг перекладача, адвоката та інших
витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 48 ГПК
України витрати, що підлягають сплаті
за послуги адвоката, визначаються у
порядку встановленому Законом України
"Про адвокатуру".

Дія Закону України "Про адвокатуру та
адвокатську діяльність" поширюється
тільки на осіб, які є адвокатами.

Поняття особи, яка є адвокатом,
наводиться в п. 1 ч. 1 ст. 1 вказаного
Закону, в якій зазначається, що адвокат
- фізична особа, яка здійснює
адвокатську діяльність на підставах та
в порядку, що передбачені цим Законом.

В п. 6.3 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 21.02.13.
№ 7 "Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України"
наголошено на тому, що за змістом
частини третьої статті 48 та частини
п'ятої статті 49 ГПК у їх сукупності
можливе покладення на сторони у справі
як судових витрат тільки тих сум, які
були сплачені стороною за отримання
послуг саме адвоката (у розумінні
пункту 1 статті 1 та частини першої
статті 6 Закону України "Про адвокатуру
та адвокатську діяльність"), а не
будь-якої особи, яка надавала правову
допомогу стороні у справі.

Аналогічну правову позицію викладено у
Рішенні Конституційного Суду України
від 11.07.2013 N 6-рп/2013 у справі N 1-4/2013.

Позивачем було надано суду докази
понесених витрат на правову допомогу
адвоката, а саме копію витягу з угоди №
008934 від 17.03.2014 р., копію свідоцтва про
право на заняття адвокатською
діяльністю НОМЕР_2, копію ордеру на
надання правової допомоги ПТ № 008934 від
17.03.2014 р. та копію квитанції № 008934 від
17.03.2014р. на суму 8 000,00 грн.

Дослідивши вищезанечені докази, суд
дійшов до висновку, що позовні вимоги
щодо стягнення з відповідача на
користь позивача понесені судові
витрати на послуги адвоката в розмірі 8
000,00 грн. є обгрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене,
господарський суд вважає за можливе
задовольнити позовні вимоги Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 в повному
обсязі.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 43, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного
підприємства "Виробничо-комерційна
фірма "Мава" (інд. 03056, м. Київ, вул.
Борщагівська, 154, ) на
користь Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (інд. АДРЕСА_1, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) 32 530 (тридцять дві тисячі
п'ятсот тридцять) грн. 07 коп. основної
заборгованості, 8 000 (вісім тисяч) грн. 00
коп. витрат на послуги адвоката та 1 827
(одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн.
00 коп. витрат по сплаті судового збору.
Видати наказ.

3. Наказ видати після набрання
рішенням законної сили.

4. Рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

СуддяО.В. Мандриченко
Дата складання
рішення 13.05.2014 р.