ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2014 року Справа № 5/92/2011/5003 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

головуючого суддівУдовиченка О.С.,
Міщенка П.К., Куровського
С.В.розглянувши касаційну скаргу
Дочірньої компанії "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України"

на ухвалу та на постанову у справі
господарського судугосподарського
суду Вінницької області від 05.12.2013 року
Рівненського апеляційного
господарського суду від 28.01.2013 року
№5/92/2011/5003 Вінницької області

за заявою до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Едельвейс"
Сільськогосподарського відкритого
акціонерного товариства
"Птахокомбінат "Тульчинський"про
визнання банкрутом За участю
представників:

ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" -
Овчарука О.О.

Арбітражного керуючого Любавіна В.О.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду
Вінницької області від 05.12.2013 року у
справі № 5/92/2011/5003 (суддя Бенівський В.І.)
про банкрутство
Сільськогосподарського відкритого
акціонерного товариства
"Птахокомбінат "Тульчинський"
затверджено мирову угоду між боржником
та головою комітету кредиторів.
Припинено провадження у справі №
5/92/2011/5003. Припинено повноваження
арбітражного керуючого (розпорядника
майна) Любавіна Володимира
Олександровича. Скасовано мораторій на
задоволення майнових вимог кредиторів
та заборону на відчудження майна
боржника - Сільськогосподарського
відкритого акціонерного товариства
"Птахокомбінат "Тульчинський".

Постановою Рівненського апеляційного
господарського суду від 28.01.2014 року
(головуючий суддя - Тимошенко О.М.,
судді: Огороднік К.М., Коломис В.В.)
апеляційну скаргу Дочірньої компанії
"Газ України "НАК "Нафтогаз України"
№31/10-5812 від 18.12.2013 року залишено без
задоволення.

Ухвалу господарського суду Вінницької
області від 05.12.2013 року у справі №
5/92/2011/5003 залишено без змін.

Не погоджуючись із наведеними
процесуальними актами попередніх
судових інстанцій, Дочірня компанія
"Газ України "НАК "Нафтогаз України"
звернулась до Вищого господарського
суду України з касаційною скаргою, в
якій просить скасувати постанову
Рівненського апеляційного
господарського суду від 28.01.2014 року,
ухвалу господарського суду Вінницької
області від 05.12.2013 року, якою було
затверджено мирову угоду та направити
справу №5/92/2011/5003 до суду першої
інстанції для здійснення подальшого
провадження, посилаючись на порушення
та невірне застосування судами
приписів, зокрема, ст. ст. 42, 43, 47, 22, 43,
106 Господарського процесуального
кодексу України.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши наявні матеріали справи,
проаналізувавши застосування судами
норм матеріального та процесуального
права, колегія суддів дійшла висновку,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Приписами ч. 1 ст. 5 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
визначено, що провадження у справах про
банкрутство регулюється цим Законом,
Господарським процесуальним кодексом
України, іншими законодавчими актами
України.

Відповідно до ч. 2 ст. 41 ГПК України,
провадження у справах про банкрутство
здійснюється у порядку, передбаченому
цим кодексом з врахуванням вимог
Закону про банкрутство.

Згідно з п. 1-1 розділу Х Прикінцевих та
перехідних положень Закону України
"Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
(далі Закон про банкрутство) (у редакції
зі змінами, внесеними згідно з Законом
України від 22.12.2011 року № 4212-VI)
положення цього Закону застосовуються
господарськими судами під час розгляду
справ про банкрутство, провадження в
яких порушено після набрання чинності
цим Законом.

Провадження у даній справі порушено
судом першої інстанції 02.08.2011 року,
тобто до набрання чинності змін,
внесених Законом України від 22.12.2011
року № 4212-VI та застосовано попередню
редакцію Закону про банкрутство.

Під час розгляду справи судами
попередніх інстанцій встановлено
наступні обставини.

02.08.2011 року господарським судом
Вінницької області за заявою
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Едельвейс" порушено
провадження у справі №5/92/2011/5003 про
банкрутство Сільськогосподарського
відкритого акціонерного товариства
"Птахокомбінат Тульчинський".

Ухвалою від 02.08.2011 року розпорядником
майна боржника у даній справі
призначено Любавіна Володимира
Олександровича.

20.10.2011 року відбулось підготовче
засідання. Вимоги кредитора ТОВ
"Едельвейс" до боржника визнано в сумі
702 961,93 грн.; зобов'язано заявника в
10-денний термін з дня винесення даної
ухвали подати до офіційного
друкованого органу Верховної Ради
України "Голос України" чи Кабінету
Міністрів України "Урядовий кур'єр"
оголошення про порушення провадження
справи про банкрутство.

27.12.2011 року у газеті "Урядовий кур'єр" №
242 (4640) опубліковано оголошення про
порушення провадження у справі
№5/92/2011/5003 про банкрутство
Сільськогосподарського відкритого
акціонерного товариства
"Птахокомбінат "Тульчинський".

Ухвалою суду від 07.08.2012 року
затверджено реєстр вимог кредиторів
боржника.

Ухвалою суду від 30.07.2013 року продовжено
строк розпорядження майном
Сільськогосподарського відкритого
акціонерного товариства
"Птахокомбінат Тульчинський" та
повноважень розпорядника майна
Любавіна В.О. до 30.08.2013 року.

Ухвалою суду першої інстанції від
07.11.2013 року відмовлено розпоряднику
майна Любавіну В.О. у задоволенні
клопотання № 01-01/32 від 14.10.2013 року про
затвердження мирової угоди від 10.10.2013
року у даній справі, з підстав
неправомірного включення витрат та
оплати послуг арбітражного керуючого
до умов мирової угоди.

19.11.2013 року відбулось засідання
комітету кредиторів, на якому
більшістю голосів прийнято рішення
укласти мирову угоду у редакції від
19.11.2013 року (протокол № 8 від 19.11.2013 року)
та зобов'язано арбітражного керуючого
Любавіна В.О. звернутись до
господарського суду Вінницької
області із заявою про затвердження
мирової угоди від 19.11.2013 року.

21.11.2013 року до господарського суду
Вінницької області надійшла заява
№01-01/53 від 20.11.2013 року розпорядника
майна Любавіна В.О. про затвердження
мирової угоди від 19.11.2013 року у справі №
5/92/2011/5003 про банкрутство
Сільськогосподарського відкритого
акціонерного товариства
"Птахокомбінат Тульчинський".

Суд першої інстанції, з яким погодився
і суд апеляційної інстанції, дійшов
висновку про затвердження мирової
угоди та припинення у зв'язку з цим
провадження у справі №5/92/2011/5003.

У зв'язку із затвердженням мирової
угоди, провадження у справі було
припинено на підставі п. 5 ч. 1 ст. 40
Закону про банкрутство.

Доводи Дочірньої компанії "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" про те, що текст
мирової угоди не містить доказів того,
що господарська діяльність боржника
буде певним чином оптимізована для
отримання прибутку і погашення вимог
кредиторів, а також не містить розміру
суми отриманої в результаті продажу
майна та жодної конкретизації щодо
обсягу цього майна, його вартості та
ліквідності, відхилено судом
апеляційної інстанції з посиланням на
те, що положення Закону про банкрутство
не передбачають обов'язковість
внесення таких відомостей до тексту
мирової угоди.

При цьому судом другої інстанції
встановлено, що на пропозицію комітету
кредиторів (протокол № 6 від 10.09.2013 року)
боржником було підготовлено
бізнес-план щодо відновлення
платоспроможності підприємства із
зазначенням джерел, за рахунок яких
планується забезпечення виконання
умов мирової угоди.

На засідання комітету кредиторів 10.10.2013
року (протокол № 7) розглянуто поданий
боржником бізнес-план та прийнято
рішення про підписання мирової угоди,
відтак, матеріали справи містять
інформацію про джерела, за рахунок яких
планується забезпечення виконання
умов мирової угоди.

Також судом апеляційної інстанції
спростовано доводи ДК "Газ України" НАК
"Нафтогаз України" про те, що
встановлені мировою угодою терміни
погашення вимог кредиторів порушують
майнові права скаржника, у зв'язку із
припиненням останнім своєї діяльності
шляхом реорганізації, відповідно до
наказу Міністерства енергетики та
вугільної промисловості України № 545
від 26.07.2012 року, яким діяльність ДК "Газ
України" НАК "Нафтогаз України"
припиняється шляхом
реорганізації-перетворення в Публічне
акціонерне товариство "Синтез-Газ
України" з посиланням на те, що останній
визнається правонаступником всіх прав
та обов'язків ДК "Газ України", а діюче
законодавство не встановлює жодних
перешкод щодо погашення боржником
вимог правонаступнику.

Також Рівненським апеляційним
господарським судом встановлено, що
посилання ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз
України" на порушення судом першої
інстанції вимог ст. 77 ГПК України,
внаслідок чого скаржник був
позбавлений можливості висловити свою
позицію щодо умов мирової угоди,
спростовуються наявними у матеріалах
доказами отримання ухвали суду про
призначення до розгляду мирових угод
від 10.10.2013 року (яка була відхилена
судом) та від 19.11.2013 року.

Відповідно до абз. 18 ст. 1 Закону про
банкрутство мирова угода -
домовленість між боржником та
кредитором (групою кредиторів) про
відстрочку та (або) розстрочку платежів
або припинення зобов'язання за угодою
сторін (далі - прощення боргів).

Згідно зі ст. 35 Закону про банкрутство
мирова угода може бути укладена на
будь-якій стадії провадження у справі
про банкрутство.

Рішення про укладення мирової угоди
від імені кредиторів приймається
комітетом кредиторів більшістю
голосів кредиторів - членів комітету та
вважається прийнятим за умови, що всі
кредитори, вимоги яких забезпечені
заставою майна боржника, висловили
письмову згоду на укладення мирової
угоди.

Рішення про укладення мирової угоди
приймається від імені боржника
керівником боржника чи арбітражним
керуючим (керуючим санацією,
ліквідатором), які виконують
повноваження органів управління та
керівника боржника і підписують її. Від
імені кредиторів мирову угоду підписує
голова комітету кредиторів.

Відповідно до положень ст. 37 Закону про
банкрутство мирова угода укладається у
письмовій формі та підлягає
затвердженню господарським судом, про
що зазначається в ухвалі
господарського суду про припинення
провадження у справі про банкрутство.
Мирова угода набирає чинності з дня її
затвердження господарським судом і є
обов'язковою для боржника (банкрута),
кредиторів, вимоги яких забезпечені
заставою, кредиторів другої та
наступних черг.

Мирова угода має містити положення про:

- розміри, порядок і строки виконання
зобов'язань боржника;

- відстрочку чи розстрочку або прощення
(списання) боргів чи їх частини.

Відповідно до ст. 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Розглянувши подану на затвердження
мирову угоду, суди попередніх
інстанцій встановили, що умови мирової
угоди не суперечать ст. ст. 36, 39 Закону
про банкрутство, заява про
затвердження мирової угоди оформлена
належним чином, умови мирової угоди
стосуються лише прав і обов'язків
сторін, сторони за мировою угодою
наділені повноваженнями на її
укладення, мирова угода не суперечить
вимогам чинного законодавства та за
своїм змістом є такою, що може бути
виконана у відповідності з її
положеннями.

Відповідно до ч. 6 ст. 38 Закону про
банкрутство затвердження
господарським судом мирової угоди є
підставою для припинення провадження у
справі.

У відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 40 Закону
про банкрутство господарський суд
припиняє провадження у справі про
банкрутство, якщо затверджено мирову
угоду.

Враховуючи встановлені обставини
справи та вказані норми законодавства,
колегія суддів Вищого господарського
суду України вважає, що суди попередніх
інстанцій дійшли правомірних
висновків про затвердження мирової
угоди, та припинення провадження у
справі на підставі п. 5 ст. 40 Закону про
банкрутство.

Доводи касаційної скарги зводяться до
встановлення нових обставин у справі
та переоцінки таких доказів, що
виходить за межі компетенції суду
касаційної інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 1115 ГПК України
касаційна інстанція використовує
процесуальні права суду першої
інстанції виключно для перевірки
юридичної оцінки обставин справи та
повноти їх встановлення у рішенні або
постанові господарського суду.

Згідно з нормами ч. 2 ст. 1117 ГПК України,
касаційна інстанція не має права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського
суду чи відхилені ним, вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, збирати нові докази
або додатково перевіряти докази.

Відповідно до ст. 1119 ГПК України
касаційна інстанція за результатами
розгляду касаційної скарги має право,
зокрема, залишити рішення першої
інстанції або постанову апеляційної
інстанції без змін, а скаргу без
задоволення, залишити в силі одне із
раніше прийнятих рішень або постанов.

На думку колегії суддів Вищого
господарського суду України, ухвала
суду першої інстанції та постанова
суду апеляційної інстанції
ґрунтуються на всебічному, повному та
об'єктивному розгляді всіх обставин
справи та прийняті з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
у зв'язку з чим підстав для їх
скасування не вбачається.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119 - 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Дочірньої
компанії "Газ України "Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України" залишити без задоволення.

Постанову Рівненського апеляційного
господарського суду від 28.01.2013 року та
ухвалу господарського суду Вінницької
області від 05.12.2013 року у справі
№5/92/2011/5003 залишити без змін.

Головуючий
О.С. Удовиченко

Судді
П.К. Міщенко

С.В. Куровський