ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

12.05.2014 Справа № 920/700/14Господарський суд
Сумської області у складі судді
Левченко П.І. при секретарі судового
засідання Чепульській Ю.В. розглянув
матеріали справи № 920/700/14

за позовом - Товариства з обмеженою
відповідальністю «Лодіс-Суми», м. Суми,

до відповідача - фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, м. Суми,

про стягнення 5999,48 грн.,

за участю представників сторін:

від позивача - Чирко Г.Г., довіреність №
101 від 08.05.2014 року,

від відповідача - не з'явився.

Суть спору: позивач просить суд
стягнути з відповідача на свою користь
заборгованість в розмірі 5999,48 грн., з
них: заборгованість за поставлений
товар в сумі 5559,13 грн., яка виникла у
зв'язку з невиконанням відповідачем
умов договору поставки № 7491 від 27.09.2012
року, укладеного між сторонами,
вартість неповернутої тари в сумі 20,00
грн., штраф за неповернення тари в сумі
60,00 грн. та пеня в сумі 360,35 грн., а також
витрати по сплаті судового збору в
розмірі 1827,00 грн.

Відповідач свого представника в
засідання суду не направив, відзиву на
позов не подав, про час, дату та місце
судового слухання справи повідомлений
належним чином, про що свідчить
рекомендоване повідомлення про
вручення поштового відправлення ф. 107,
яке повернуте на адресу Господарського
суду Сумської області відділенням
поштового зв'язку.

Відповідно до пункту 3.9.2. постанови
пленуму Вищого господарського суду
України «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» № 18 від 26.12.2011 року, у
випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них, справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи достатність часу, наданого
позивачеві та відповідачеві для
підготовки до судового засідання та
підготовки витребуваних судом
документів, приймаючи до уваги
принципи змагальності та
диспозитивності господарського
процесу, закріплені пунктом 4 частини
третьої статті 129 Конституції України,
статтями 43 та 33 Господарського
процесуального кодексу України, суд
вважає, що ним в межах наданих йому
повноважень, сторонам створені усі
належні умови для надання доказів у
справі та є підстави для розгляду
справи за наявними у ній матеріалами, у
відповідності до положень статті 75
названого Кодексу.

Позивач за супровідним листом вих. № 100
від 07.05.2014 року надав суду додаткові
документи, які судом долучено до
матеріалів даної справи на підставі
вимог статті 22 Господарського
процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

27.09.2012 року між позивачем та
відповідачем укладено договір
поставки № 7491, відповідно до
підпунктів 1.1, 1.2 пункту 1 якого позивач
зобов'язується передати у власність
відповідача продукцію (далі товар) в
асортименті, кількості та за цінами,
зазначеними в видаткових накладних, а
відповідач в свою чергу зобов'язується
прийняти та оплатити вартість товару
за умовами даного договору.

За умовами підпункту 2.1 пункту 2 даного
договору, поставка товару здійснюється
на умовах СРТ-ІНКОТЕРМС 2000 (поставка
товару на склад покупця) та EXW-ІНКОТЕРМС
2000 (отримання товару зі складу
постачальника за адресою: м. Суми, вул.
Скрябіна, 7).

Підпунктом 2.2 пункту 2 договору,
укладеного між сторонами, визначено, що
поставка кожної партії товару
здійснюється на підставі замовлення
відповідача, в якому вказується
необхідний асортимент товару,
кількість товару, дата поставки, а
відповідно до підпункту 2.6 пункту 2
договору, датою поставки товару
відповідачеві вважається дата
підписання сторонами видаткової
накладної

Згідно з підпунктом 4.1 пункту 4 договору
поставки № 7491 від 27.09.2012 року,
розрахунок за кожну поставлену партію
товару здійснюється шляхом
перерахування грошових коштів на
поточний рахунок позивача протягом 6
(шести) днів з моменту отримання
відповідачем товару.

Умовами підпунктів 6.2, 6.3 пункту 6
зазначеного договору передбачено, що
відповідач зобов'язаний повернути
відвантажену з товаром оборотну тару,
яка підлягає прийому підприємством -
виробником готової продукції. Терміни
повернення тари, а також майнова
відповідальність за її неповернення,
визначаються Правилами застосування,
обігу і повернення засобів упаковки
багаторазового використання і Правил
повторного використання дерев'яної,
картонної тари та паперових мішків,
затверджених наказом Міністерства
державних ресурсів України № 15 від
16.06.1992 року.

Позивач в обґрунтування позовних вимог
зазначає, що ним на виконання умов
договору поставки № 7491 від 27.09.2012 року,
відповідно до товарно-транспортних
накладних: № 809311 від 27.12.2012 року, № 822666
від 29.01.2013 року, № 824657 від 01.02.2013 року, №
824655 від 01.02.2013 року, № 827882 від 08.02.2013
року, № 827880 від 08.02.2013 року, № 829010 від
12.02.2013 року, № 829008 від 12.02.2013 року та №
829006 від 12.02.2013 року поставлено
відповідачеві товар на загальну суму в
розмірі 5559,13 грн., проте відповідач не
виконав умов укладеного між сторонами
договору, не оплатив в повному обсязі
та в установлений договором термін
отриманий товар. Крім того, відповідач
не виконав взяті на себе зобов'язання
щодо повернення оборотної тари на суму
20,00 грн.

Частина перша статті 712 Цивільного
кодексу України визначає, що за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до приписів статті 11
Цивільного кодексу України, цивільні
права та обов'язки виникають з дій осіб,
що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені актами цивільного
законодавства, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки,
а як визначено приписами статті 509
цього ж Кодексу, зобов'язання виникають
із підстав встановлених вищевказаною
правовою нормою.

Згідно зі статтею 173 Господарського
кодексу України, господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

За змістом статті 526 Цивільного кодексу
України, зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Аналогічні положення містяться і в
частині першій статті 193
Господарського Кодексу України, яка
також передбачає, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

За приписами статті 525 Цивільного
кодексу України та частини сьомої
статті 193 Господарського Кодексу
України, одностороння відмова від
зобов'язання не допускається.

Відповідно до частини першої статті 530
Цивільного кодексу України, якщо в
зобов'язанні встановлено строк (термін)
його виконання, то воно підлягає
виконанню у цей строк.

Згідно з положеннями статті 610
Цивільного кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Частина перша статті 612 названого
Кодексу визначає, що боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Згідно статті 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Факт поставки позивачем товару на
склад відповідача підтверджується
вищенаведеними товарно-транспортними
накладними, копії яких долучено судом
до матеріалів справи, зазначені
первинні документи містять відомості
щодо найменування відпущеного товару,
його кількість, ціну та підписані
представниками сторін і скріплені їх
печатками.

Проте, в порушення умов укладеного
договору та вимог статей 526, 629
Цивільного кодексу України, статті 193
Господарського кодексу України,
відповідач за отриманий товар не
розрахувався та у відповідності до
умов укладеного між сторонами договору
не повернув обороту тару на суму 20,00
грн., чим порушив права та охоронювані
законом інтереси позивача.

Відповідно до статті 32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до статей 33, 34 названого
Кодексу, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Докази подаються
учасниками судового процесу.
Обставини, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Стаття 43 Господарського
процесуального кодексу України
визначає, що господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Враховуючи наведені обставини, зокрема
те, що факт передачі позивачем та
прийняття відповідачем товару
повністю підтверджується наявними в
матеріалах справи доказами, а
відповідач, в свою чергу, доказів
оплати отриманого товару або
заперечень проти позовних вимог
(відзиву на позов) не подав, тому
позовні вимоги щодо стягнення з
відповідача на користь позивача
заборгованості за поставлений товар в
розмірі 5559,13 грн. та вартості
неповернутої тари в розмірі 20,00 грн.
визнаються судом обґрунтованими, і
такими, що підлягають задоволенню на
підставі статей 525, 526, 629 Цивільного
кодексу України.

Відповідно до підпункту 7.1 пункту 7
договору поставки № 7491 від 27.09.2012 року,
позивач просить суд стягнути з
відповідача пеню в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ від вартості
партії товару за кожен день
прострочення.

Згідно статей 546, 548 Цивільного кодексу
України, виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою (штрафом,
пенею), якщо це встановлено договором
або законом, а стаття 547 цього ж Кодексу
встановлює, що правочин щодо
забезпечення виконання зобов'язання
вчиняється в письмовій формі.

Відповідно до наданого позивачем
розрахунку сума пені становить 360,35
грн., яка нарахована ним за шість
календарних місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Статтею 230 Господарського кодексу
України визначено, що штрафними
санкціями у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, не виконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Частина 6 статті 232 названого Кодексу
встановлює, що нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Права позивача щодо стягнення з
відповідача пені передбачені умовами
вищевказаного договору і вона
нарахована з урахуванням вимог Закону
України «Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань», тому позовні вимоги в
частині стягнення з відповідача на
користь позивача пені в розмірі 360,35
грн. є обґрунтованими та підлягають
задоволенню на підставі вимог статей
549-552 Цивільного Кодексу України.

Крім цього, у відповідності до
підпункту 7.3 пункту 7 договору поставки
№ 7491 від 27.09.2012 року за порушення строку
повернення оборотної тари позивач
просить суд стягнути з відповідача
штраф в розмірі 60,00 грн., який
нараховано у відповідності до Правил
застосування, обігу і повернення
засобів упаковки багаторазового
використання і Правил повторного
використання дерев'яної, картонної
тари та паперових мішків, затверджених
наказом Міністерства державних
ресурсів України № 15 від 16.06.1992 року.

У відповідності до пункту 95 Правил, за
прострочку повернення, здачі засобів
упаковки багаторазового використання
до 15 днів покупець (одержувач) сплачує
постачальнику (позивачеві) штраф у
розмірі 150 % ціни придбання цих засобів,
а більше 15 днів - 300 % (з урахуванням
раніше знятого штрафу). У випадках
втрати засобів упаковки
багаторазового використання крім
штрафу оплачується також їх вартість.

Відповідно до наведеного позивачем
розрахунку штраф у розмірі 300 % від
вартості неповернутої упаковки (тари)
складає 60,00 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд визнає,
що позовні вимоги щодо стягнення з
відповідача на користь позивача штрафу
в розмірі 60,00 грн. за порушення строку
повернення оборотної тари,
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Виходячи з фактичних обставин даної
справи, враховуючи, що спір між
сторонами виник в результаті
неправомірних дій відповідача, а саме,
несплати вартості поставленого товару,
суд дійшов висновку про відшкодування
позивачеві суми сплаченого судового
збору в розмірі 1827,00 грн. за рахунок
відповідача, у відповідності до вимог
статей 44, 49 Господарського
процесуального кодексу України.

На підставі вищевикладеного, керуючись
статтями 32, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального
кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, Ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Лодіс-Суми» (40022, м. Суми, вул. Скрябіна,
буд. 7, Ідентифікаційний код 34451762)
заборгованість за поставлений товар в
розмірі 5559,13 грн., вартість
неповернутої тари в розмірі 20,00 грн.,
штраф за неповернення тари в розмірі
60,00 грн., пеню в розмірі 360,35 грн. та
витрати по сплаті судового збору в
розмірі 1827,00 грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 13.05.2014 року

Суддя П.І. Левченко