м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/4249/14 12.05.14

Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом публічного акціонерного
товариства "Київенерго"

до товариства з обмеженою
відповідальністю "Сінема-Славутич"

про стягнення 6 943,25 грн.

Представники cторін:

від позивача: Кирищук В.П. - представник
за довіреністю № 91/2014/02/14-1 від 14.02.2014
року;

від відповідача: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду м. Києва
передані позовні вимоги публічного
акціонерного товариства "Київенерго"
до товариства з обмеженою
відповідальністю "Сінема-Славутич" про
стягнення 6 943,25 грн.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що 25.03.1999 року між ним
та товариством з обмеженою
відповідальністю "Сінема-Славутич"
укладено договір на постачання
електричної енергії № 182, о/р №3309182,
який відповідно до додаткової угоди
від 22.07.2010 року викладено в новій
редакції.

Позивач взяті на себе зобов'язання
виконав.

За період з 01.04.2013 року по 01.01.2014 року в
відповідача виник борг за спожиту
активну електричну енергію на суму 6
829,57 грн. та за період з 01.04.2013 року по
01.01.2014 року борг за перетікання
реактивної електричної енергії на суму
11,70 грн.

У зв'язки з вищезазначеним позивач
звернувся до суду.

Ухвалою господарського суду м. Києва
від 18.03.2014 року порушено провадження у
справі, розгляд справи призначено на
08.04.2014 року.

В судове засідання 08.04.2014 року
представник відповідача не з'явився,
вимоги ухвали від 18.03.2014 року не
виконав, про поважні причини неявки суд
не повідомив, хоча про час та дату
судового засідання повідомлений
належним чином.

Ухвалою господарського суду м. Києва
від 08.04.2014 року розгляд справи
відкладено на 12.05.2014 року.

В судове засідання 12.05.2014 року
представник відповідача не з'явився,
вимоги ухвали від 18.03.2014 року не
виконав, про поважні причини неявки суд
не повідомив, хоча про час та дату
судового засідання повідомлений
належним чином.

Відповідно до п. 3.9.1 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України №18
від 26.12.2011 р. «Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» особи, які беруть
участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце розгляду
судом справи у разі виконання останнім
вимог частини першої статті 64 та статті
87 ГПК.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК,
зокрема, в разі якщо ухвалу про
порушення провадження у справі було
надіслано за належною адресою (тобто
повідомленою суду стороною, а в разі
ненадання суду відповідної інформації
- адресою, зазначеною в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців), і не
повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом. Доказом такого
повідомлення в разі неповернення
ухвали підприємством зв'язку може бути
й долучений до матеріалів справи та
засвідчений самим судом витяг з
офіційного сайту Українського
державного підприємства поштового
зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження
пересилання поштових відправлень, який
містить інформацію про отримання
адресатом відповідного поштового
відправлення, або засвідчена копія
реєстру поштових відправлень суду.

У відповідності до ст. 87 ГПК України
ухвали суду було надіслано відповідачу
рекомендованою кореспонденцією з
повідомленням про вручення на адресу,
що зазначена в позовній заяві, а саме:
02154, м. Київ, вул. Ентузіастів, буд. 1, яка
згідно витягу з Єдиного державного
реєстру підприємств та організацій
станом на 19.03.2014 є місцезнаходженням
відповідача.

Стаття 64 ГПК України встановлює, що у
разі відсутності сторін за адресою
місцезнаходження, що зазначена в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб -підприємців
ухвала про порушення провадження у
справі вважається врученою їм належним
чином.

Представник позивача позовні вимоги
підтримав, просив суд задовольнити
позов.

Відповідно до ст. 75 ГПК України справа
розглядається за наявними матеріалами.

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши наявні в
матеріалах справи докази, всебічно і
повно з'ясувавши всі фактичні дані, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд вважає, що позовні вимоги
позивача підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України,
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України
передбачає, що зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України,
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України,
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

25.03.1999 року між підприємством Київські
кабельні мережі ВЕО «Київенерго» в
особі начальника РВЕ «Лівобережне» та
ТОВ «Сінема-Славутич» укладено договір
№182 на використання електричної
енергії (рахунок 3309182).

22.07.2010 року між акціонерною
енергопостачальною компанією
«Київенерго» (постачальник) та
товариством з обмеженою
відповідальністю «Сінема-Славутич»
(споживач) укладено додаткову угоди до
договору від 25.03.1999 №182 (о/р 3309182) про
постачання електричної енергії, у
зв'язку з чим договір №182 на
використання електричної енергії
(рахунок 3309182) від 25.03.1999 року викладено
в новій редакції.

Відповідно до загальних положень
статуту публічного акціонерного
товариства «Київенерго»,
затвердженого загальними зборами
акціонерів акціонерної
енергопостачальної організації
«Київенерго» (протокол № 2/2013 від 22.04.2013
року), акціонерна енергопостачальна
компанія «Київенерго» перейменована у
публічне акціонерне товариство
«Київенерго» у відповідності до вимог
та положень Закону України «Про
акціонерні товариства» № 514-VI від 17.09.2008
року.

Відповідно до п. 1 договору,
постачальник продає електричну
енергію споживачу для забезпечення
потреб електроустановок споживача за
об'єктами споживача згідно з умовами
даного договору та додатків до
договору, що є його невід'ємною
частиною, а споживач оплачує
постачальнику вартість використаної
(купленої) електричної енергії та
здійснює інші платежі згідно з умовами
даного договору та додатків до
договору, що є його невід'ємною
частиною.

У відповідності до п. 2.3.2. договору,
споживач зобов'язався дотримуватися
режиму споживання електричної енергії
згідно з умовами розділу 5 договору та
режиму роботи електроустановок
відповідно до додатків «Перелік
об'єктів» та «Обсяги постачання
електричної енергії споживачу та
субспоживачу».

Згідно з п. 2.3.3 договору, споживач
зобов'язався оплачувати постачальнику
вартість електричної енергії згідно з
умовами додатків "Порядок розрахунків"
та "Графік зняття показів засобів
обліку електричної енергії".

Положеннями п. 2.3.4. договору
встановлений обов'язок споживача
здійснювати оплату за перетікання
реактивної електричної енергії між
електромережею постачальника та
електроустановками споживача, згідно з
умовами додатками «Порядок
розрахунків» та «Порядок розрахунків
за перетікання реактивної електричної
енергії».

Відповідно до п. 2.1 додатку 2 до
договору, споживач здійснює повну
поточну оплату вартості обсягу
електричної енергії заявленого на
розрахунковий період за формою
попередньої оплати.

Попередня оплата здійснюється до 21
числа місяця, що передує
розрахунковому місяцю у розмірі повної
вартості величини споживання
електричної енергії згідно з додатком
до договору «Обсяги постачання
електричної енергії споживачу та
субспоживачам».

Згідно з п.2.2 додатку 2 до договору,
остаточний розрахунок за спожиту
активну електроенергію, за перевищення
договірних величин споживання
електричної енергії та потужності,
оплата рахунків за перетікання
реактивної електроенергії та інших
платежів згідно з умовами цього
договору здійснюється на підставі
виставлених постачальником рахунків
протягом 5 операційних днів з дня їх
отримання.

З корінця наряду-заявки №312 від 05.04.2013
року акту №735 про пломбування засобів
обліку від 05.04.2013 року вбачається, що
представником позивача було проведено
повне відключення та пломбування
засобів обліку ТОВ «Сінема-Славутич» у
зв'язку з його заборгованістю.

Відповідно до акту №3309182/4/1
прийняття-передавання товарної
продукції за квітень 2013 року від 30.04.2013
року, акту №3309182/4/1 надання послуг з
компенсації за перетікання реактивної
енергії за квітень 2013 року від 30.04.2013
року, рахунків-розшифровок №3309182/4/1 за
квітень 2013 року (по активній
електроенергії та по реактивній
електроенергії) та рахунків №3309182/4/1
заборгованість ТОВ «Сінема-Славутич»
по активній електричній енергії
становить 6 829,57 грн. та за перетікання
реактивної електричної енергії - 11,70
грн.

Дослідивши зміст спірного договору
суд дійшов до висновку, що даний
правочин за своєю правовою природою є
договором поставки.

Відповідно до п. 1. ст. 265 ГК України, за
договором поставки одна сторона -
постачальник зобов'язується передати
(поставити) у зумовлені строки (строк)
другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із п. 6 ст. 265 ГК України, до
відносин поставки, не врегульованих
цим Кодексом, застосовуються
відповідні положення Цивільного
кодексу України про договір
купівлі-продажу.

Частинами 1-3 ст. 692 ЦК України
передбачено, що покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Положеннями ч. 1 ст. 656 ЦК України
встановлено, що предметом договору
купівлі-продажу може бути товар, який є
у продавця на момент укладення
договору або буде створений (придбаний,
набутий) продавцем у майбутньому.

Відповідно до ст.193 Господарського
кодексу України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Зазначене також кореспондується зі
ст.ст.525, 526 ЦК України, відповідно до
яких зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

У відповідності до ст.610 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом (ст. 612 ЦК України).

Стаття 629 ЦК України передбачає, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Згідно частини 1 статті 275
Господарського кодексу України, за
договором енергопостачання
енергопостачальне підприємство
(енергопостачальник) відпускає
електричну енергію, пару, гарячу і
перегріту воду (далі - енергію)
споживачеві (абоненту), який
зобов'язаний оплатити прийняту енергію
та дотримуватися передбаченого
договором режиму її використання, а
також забезпечити безпечну
експлуатацію енергетичного
обладнання, що ним використовується.

У відповідності до положень ч. 6. та ч. 7
ст. 276 ГК України, розрахунки за
договорами енергопостачання
здійснюються на підставі цін (тарифів),
встановлених відповідно до вимог
закону. Оплата енергії, що
відпускається, здійснюється, як
правило, у формі попередньої оплати. За
погодженням сторін можуть
застосовуватися планові платежі з
наступним перерахунком або оплата, що
провадиться за фактично відпущену
енергію.

Таким чином, враховуючи вищезазначене,
факт наявності заборгованості за
договором №182 на використання
електричної енергії (рахунок 3309182) від
25.03.1999 року в редакції додаткової угоди
від 22.07.2010 року за спожиту активну
електричну енергію в розмірі 6 829,57 грн.
та за реактивну електричну енергію в
розмірі 11,70 грн. за квітень 2013 року
(період з 01.04.2013 року по 01.01.2014 року), у
відповідача перед позивачем належним
чином доведений, документально
підтверджений та відповідачем не
спростований, тому позовні вимоги
позивача визнаються судом
обґрунтовані та такими, що підлягають
задоволенню.

Частиною 2 статті 193 Господарського
кодексу України встановлено, що кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

У зв'язку з неналежним виконання
грошових зобов'язань за договором,
позивач просить стягнути з відповідача
пеню в розмірі 82,86 грн. та 19,12 грн. трьох
відсотків річних.

Штрафними санкціями у Господарському
кодексі України визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Згідно ч. 1, 2 статті 549 ЦК України,
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.

Частина 6 статті 232 ГК України
передбачає, що нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Згідно статті 1 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»,
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
передбачає, що розмір пені,
передбачений статтею 1 цього Закону,
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Положеннями п. 4.2.1. договору
встановлено, що за внесення платежів,
передбачених пунктами 2.3.3.-2.3.4. даного
договору, з порушення термінів,
визначених відповідним додатком,
споживач сплачує постачальнику пеню в
розмірі 0,1 % від суми боргу за кожен день
прострочення платежу, враховуючи день
фактичної оплати, але не більше розміру
штрафних санкцій згідно з
Господарським кодексом України.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України, боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Отже передбачене законом право
кредитора вимагати спати боргу з
урахуванням, процентів річних та
процентів за користування чужими
грошовими коштами є способом захисту
його майнового права та інтересу, суть
яких полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утриманими ним грошовими
коштами, належними до сплати
кредиторові.

Таким чином, інфляційні нарахування на
суму боргу та проценти річних входять
до складу грошового зобов'язання і не
ототожнюються із санкціями за
невиконання чи неналежне виконання
грошових зобов'язань.

Дії відповідача є порушенням вимог
договору, тому є підстави для
застосування відповідальності за
умовами договору, умовами статті 625
Цивільного кодексу України та Закону
України "Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань".

З огляду на вищевикладене та наявність
заборгованості у відповідача перед
позивачем за договором №182 на
використання електричної енергії
(рахунок 3309182) від 25.03.1999 року в редакції
додаткової угоди від 22.07.2010 року, суд
погоджується з розрахунком пені за
несвоєчасне виконання зобов'язань за
договором в розмірі 82,86 грн. та 3 % річних
в розмірі 19,12 грн. наданим позивачем і
вважає його обґрунтованим.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до статті 44 ГПК України,
судові витрати складаються з судового
збору, сум, що підлягають сплаті за
проведення судової експертизи,
призначеної господарським судом,
витрат, пов'язаних з оглядом та
дослідженням речових доказів у місці
їх знаходження, оплати послуг
перекладача, адвоката та інших витрат,
пов'язаних з розглядом справи. Розмір
судового збору, порядок його сплати,
повернення і звільнення від сплати
встановлюються законом.

Згідно ч. 5 статті 49 ГПК України, витрати
по сплаті судового збору покладаються
на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ч.1
ст. 32, ч.1 ст. 33, ст.ст. 34, 44, ч. 5 ст. 49, ст.ст.
75, 82 - 85 Господарського процесуального
кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю "Сінема-Славутич" (02154,
м. Київ, вул. Ентузіастів, буд. 1,
ідентифікаційний код 16473350) на користь
публічного акціонерного товариства
"Київенерго" (01001, м. Київ, пл. Івана
Франка, 5, ідентифікаційний код 00131305)
заборгованість за спожиту активну
електричну енергію в розмірі 6 829 (шість
тисяч вісімсот двадцять дев'ять) грн. 57
коп., заборгованість за спожиту
реактивну електричну енергію в розмірі
11 (одинадцять) грн. 70 коп., пеню в розмірі
82 (вісімдесят дві) грн. 86 коп. та 3 %
річних в сумі 19 (дев'ятнадцять) грн. 12
коп., а також 1 827 (одна тисяча вісімсот
двадцять сім) грн. 00 коп. судового збору.

3. Після набрання рішенням законної
сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК
України, рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Дата підписання рішення: 15.05.2014 року

Суддя
С.М. Мудрий