КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" квітня 2014 р. Справа№ 910/25181/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Алданової С.О.

Коршун Н.М.

при секретарі Драчук
Р.А.

за участю представників:

від позивача Діденко І.В. - дов.
№Э.37.7.0.0/Д-841 від 08.11.2013р.

від відповідача не з'явились

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства

«Страхова компанія
«Країна»

на рішення

господарського суду міста Києва

від 03.03.2014р. (суддя
Пінчук В.І.)

у справі №910/25181/13

за позовом Приватного
акціонерного товариства

«Страхова компанія
«Інгосстрах»

(далі - ПрАТ «СК
«Інгосстрах»)

до Публічного
акціонерного товариства

«Страхова компанія
«Країна» (далі - ПАТ «СК «Країна»)

про стягнення 24 990,00
грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста
Києва від 03.03.2014р. у справі №910/25181/13
позов задоволено, стягнуто з ПАТ «СК
«Країна» на користь ПрАТ «СК
«Інгосстрах» 24 990,00 грн. страхового
відшкодування, а також 1 720,50 грн.
судового збору.

Не погодившись із згаданим рішенням
суду, відповідач оскаржив його в
апеляційному порядку, просив скасувати
повністю та прийняти нове, яким позовні
вимоги задовольнити частково в розмірі
20 018,74 грн. В обґрунтування своїх вимог
зазначив, що судом першої інстанції
порушено норми матеріального права,
зокрема, судом не застосовано положень
ст.ст.22, 29 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», згідно яких страховик у разі
настання страхового випадку
відшкодовує оцінену шкоду з
урахуванням зносу, розрахованого у
встановленому законодавством порядку.
На думку апелянта, незастосування
місцевим судом згаданих норм закону
призвело до того, що судом не було взято
до уваги наявний в матеріалах справи
звіт №450-04-10-Л від 07.04.2010р. про оцінку
завданого власнику транспортного
засобу збитку, на підставі якого
вартість матеріального збитку
визначено як суму вартості
відновлювального ремонту з
урахуванням коефіцієнту фізичного
зносу. За твердженнями апелянта,
місцевий суд повинен був розрахувати
суму страхового відшкодування
наступним чином: 20 528,74 грн. (вартість
відновлювального ремонту з
урахуванням коефіцієнту фізичного
зносу) - 510,00 грн. (франшиза) = 20 018,74 грн.
(розмір страхового відшкодування, який
має бути стягнуто) тощо.

Представник апелянта в судове
засідання не з'явився, надіслав
телеграму, в якій підтримав апеляційну
скаргу та просив її розгляд здійснити
за його відсутності.

Представник позивача в судовому
засіданні доводи скарги заперечив,
просив не брати їх до уваги, а відтак
рішення місцевого суду як законне та
обґрунтоване залишити без змін.

Заслухавши пояснення представника
позивача, розглянувши доводи
апеляційної скарги, дослідивши
долучені до матеріалів справи письмові
докази, виходячи з вимог чинного
законодавства, апеляційний
господарський суд дійшов висновку, що
скарга не підлягає задоволенню.

Так, ПрАТ «СК «Інгосстрах» звернулось
до господарського суду міста Києва з
позовом до ПАТ «СК «Країна» про
стягнення страхового відшкодування в
порядку регресу в розмірі 24 990,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що
відповідач, як страховик винної в ДТП
особи, всупереч вимогам Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» не відшкодував позивачу
завданої страхувальником відповідача
внаслідок ДТП матеріальної шкоди тощо.

Суд першої інстанції, заслухавши
пояснення представника позивача,
дослідивши матеріали справи, дійшов
висновку про обґрунтованість позовних
вимог, відтак прийняв рішення про
задоволення позову.

Так, задовольняючи позов, місцевий суд
вважав, що на підставі ст.27 Закону
України «Про страхування» та ст.993 ЦК
України позивач, здійснивши виплату
страхового відшкодування, в межах її
виплати набув права вимоги до особи,
відповідальної за заподіяний збиток.
Оскільки цивільно-правова
відповідальність особи, з вини якої
сталася дорожньо-транспортна пригода,
застрахована відповідачем згідно
полісу №ВС/9166734, саме відповідач
зобов'язаний відшкодувати шкоду в
порядку регресу в межах ліміту
відповідальності за вирахуванням
франшизи. Таким чином, суд першої
інстанції дійшов висновку, що
відповідач повинен відшкодувати
позивачу шкоду в межах ліміту його
відповідальності за страховим
випадком (25 500,00 грн.), за мінусом
франшизи (510,00 грн.), отже в сумі 24 990,00
грн. тощо.

Як встановлено матеріалами справи,
24.10.2006р. між позивачем та ОСОБА_3
укладено договір страхування
наземного транспорту №DNZ0AK00022674 (далі -
Договір страхування), за умовами якого
об'єктом страхування є майнові
інтереси, пов'язані з володінням,
користуванням і розпорядженням
транспортного засобу - автомобіля «Daewoo
Lanos TF69Y», державний реєстраційний номер
НОМЕР_1 (далі - автомобіль «Daewoo Lanos TF69Y»).

Відповідно до матеріалів справи,
28.03.2010р. у м. Дніпропетровську на вул.
Донецьке шосе, 212 трапилась ДТП за
участю автомобіля «Daewoo Lanos TF69Y», що
належить на праві власності ОСОБА_3, під
керуванням останнього та автомобіля
«Ford», державний реєстраційний номер
НОМЕР_2 (далі - автомобіль «Ford»), що
належить на праві власності ОСОБА_4, під
керуванням останнього, внаслідок чого
відбулося пошкодження автомобіля «Daewoo
Lanos TF69Y» (підтверджується довідкою ДАІ
про ДТП).

На підставі Договору страхування,
заяви страхувальника від 29.03.2010р., звіту
№450-04-10-Л від 07.04.2010р., розрахунку суми
страхового відшкодування, а також на
підставі страхового акту №И-3352 від
14.05.2010р. ПрАТ «СК «Інгосстрах»
виплатило страхувальнику страхове
відшкодування в розмірі 31 006,05 грн., що
підтверджено платіжними дорученнями:
№5960 та №5961 від 19.05.2010 року.

Про оцінку збитку, завданого власнику
транспортного засобу автомобіля «Daewoo
Lanos TF69Y» свідчить наявний в матеріалах
справи звіт №450-04-10-Л від 07.04.2010р., згідно
якого вартість відновлювального
ремонту зазначеного автомобіля
становить 25 473,67 грн., а матеріальні
збитки, спричинені власнику автомобіля
«Daewoo Lanos TF69Y» (вартість
відновлювального ремонту з
урахуванням коефіцієнту фізичного
зносу), складають - 20 528,74 грн.

До страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, у межах фактичних витрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за завдані
збитки (ст.993 ЦК України). Аналогічні
положення містять й приписи ст.27 Закону
України «Про страхування».

Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану
іншою особою, має право зворотної
вимоги (регресу) до винної особи у
розмірі виплаченого відшкодування,
якщо інший розмір не встановлено
законом (ч.1 ст.1191 ЦК України).

Виходячи з системного аналізу згаданих
вище положень закону, до позивача в
межах фактичних витрат і суми
страхового відшкодування потерпілій
особі перейшло право зворотної вимоги
до особи, відповідальної за регресними
вимогами.

Положеннями ст.1187 ЦК України
передбачено, що джерелом підвищеної
небезпеки є діяльність, пов'язана з
використанням, зберіганням або
утриманням транспортних засобів,
механізмів та обладнання,
використанням, зберіганням хімічних,
радіоактивних, вибухо- і
вогненебезпечних та інших речовин,
утриманням диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб. Шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України
шкода, завдана внаслідок взаємодії
кількох джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах, а саме шкода, завдана одній
особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою.

Таким чином, за змістом згаданих норм, у
відносинах між кількома володільцями
джерел підвищеної небезпеки
відповідальність будується на
загальному принципі вини.

Постановою Ленінського районного суду
міста Дніпропетровська №3-1348/2010 від
09.06.2010 р. ОСОБА_4 визнано винним у
скоєнні адміністративного
правопорушення, передбаченого ст.124
Кодексу України про адміністративні
правопорушення та притягнуто до
відповідальності у вигляді штрафу.

Оскільки ДТП сталася з вини ОСОБА_4,
який на законних підставах керував
автомобілем «Ford», саме ОСОБА_4 є особою,
відповідальною за заподіяний
автомобілю «Daewoo Lanos TF69Y» в результаті
ДТП збиток.

З огляду на наведене, до позивача
перейшло право зворотної вимоги до
ОСОБА_4 як до особи, відповідальної за
заподіяну шкоду. Якщо цивільно-правова
відповідальність перед третіми
особами застрахована у певного
страховика, останній стає
відповідальною особою, адже внаслідок
укладення договору обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів страховик в межах
страхової суми несе відповідальність
за завдану застрахованою ним особою
шкоду, тобто бере на себе всю
відповідальність за свого
страхувальника, яка виникає внаслідок
заподіяння шкоди джерелом підвищеної
небезпеки, оскільки застрахував такий
страховий ризик, як відповідальність
за шкоду, заподіяну джерелом
підвищеної небезпеки.

Відповідно до ст.22 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», у разі настання страхового
випадку страховик в межах страхових
сум згідно страхового полісу,
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду,
заподіяну внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Полісом №ВС/9166734 обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів ПАТ «СК «Країна»
взяло на себе обов'язок відшкодувати
шкоду внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди. Забезпечений транспортний
засіб - автомобіль «Ford». Цим полісом
встановлено ліміт відповідальності за
заподіяну майну шкоду (на одного
потерпілого) в розмірі 25 500,00 грн. та
франшизу в розмірі 510,00 грн.

З огляду на вищенаведені обставини
справи та приписи законодавства в їх
сукупності апеляційний господарський
суд дійшов висновку, що саме відповідач
зобов'язаний відшкодувати заподіяну
позивачу шкоду в порядку регресу в
межах ліміту відповідальності за
вирахуванням франшизи.

Доводи апелянта про те, що вартість
матеріального збитку має бути
визначеною як сума вартості
відновлювального ремонту з
урахуванням коефіцієнту фізичного
зносу є безпідставними.

Так, згідно ст.29 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», в зв'язку із пошкодженням
транспортного засобу відшкодовуються
витрати, пов'язані з відновлювальним
ремонтом транспортного засобу з
урахуванням зносу, розрахованого у
порядку, встановленому законодавством.

На підставі п.7.38 Методики
товарознавчої експертизи та оцінки
колісних транспортних засобів,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України, Фонду державного
майна України від 24.11.2003р. №142/5/2092 та
зареєстрованої в Міністерстві юстиції
України 24.11.2003р. за № 1074/8395 (далі -
Методика), значення коефіцієнта
фізичного зносу (Ез) приймається таким,
що дорівнює нулю для нових складників
та для складників КТЗ, строк
експлуатації яких не перевищує 5 років -
для легкових КТЗ виробництва країн СНД
та 7 років -для інших легкових КТЗ.

Матеріалами справи встановлено, що рік
випуску автомобіля «Daewoo Lanos TF69Y» - 2006,
отже на момент ДТП (28.03.2010р.) строк його
експлуатації не перевищував п'яти
років, відтак підстав для вирахування
зносу в даному випадку не має.

У відповідності до п.7.39. Методики
винятком стосовно використання
зазначених вимог є:

а) якщо КТЗ експлуатуються в
інтенсивному режимі (фактичний пробіг
щонайменше вдвічі більший за
нормативний);

б) якщо складові частини кузова, кабіни,
рами відновлювали ремонтом або вони
мають корозійні руйнування чи
пошкодження у вигляді деформації;

в) якщо КТЗ експлуатувалося в умовах,
визначених у пункті 4 таблиці 4.1 додатка
4.

Відповідачем на підставі ст.33 ГПК
України не доведено зазначених п.7.39
Методики обставин, які би давали
підстави для визначення іншого розміру
коефіцієнта фізичного зносу.

За таких обставин, апеляційний
господарський суд погоджується з
висновками місцевого суду, як
законними, обґрунтованими обставинами
й матеріалами справи, детальний аналіз
яких, як і нормативне обґрунтування
прийнятого судового рішення наведено
місцевим судом, підстав для скасування
його не знаходить. Доводи апелянта по
суті скарги, як безпідставні й
необґрунтовані не заслуговують на
увагу, оскільки не підтверджуються
жодними доказами по справі й не
спростовують викладених в судовому
рішенні висновків.

Керуючись ст.ст.99, 101-103, 105 ГПК України,
Київський апеляційний господарський
суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Країна» залишити без
задоволення, рішення господарського
суду міста Києва від 03.03.2014р. у справі
№910/25181/13 - без змін.

Матеріали справи №910/25181/13 повернути до
господарського суду міста Києва.

Постанову може бути оскаржено в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя
С.Я. Дикунська

Судді
С.О. Алданова

Н.М. Коршун