ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" травня 2014 р.
Справа № 21/93

Львівський апеляційний господарський
суд в складі колегії

головуючого-судді
Михалюк О.В.

суддів
Новосад Д.Ф.

Мельник Г.І.

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_2

на ухвалу господарського суду
Львівської області від 22.01.2014р.

у справі № 21/93

за заявою Управління ПФУ в
Сколівському районі, м.Сколе

до Сколівського державного
підприємства комунального
господарства Сколівської РДА, м.Сколе

про визнання банкрутом,

з участю представників :

від скаржника - ОСОБА_2

від боржника - не з»явився

арбітражний керуючий - Сидорак О.О.

В ході судового засідання сторонам
права і обов"язки, передбачені ст.22 ГПК
України роз"яснені, заперечень щодо
складу суду не поступало.

В судовому засіданні проголошено
вступну та резолютивну частини
постанови.

Ухвалою господарського суду
Львівської області від 22.01.2014р. у справі
№ 21/93 (суддя Чорній Л.З.) про банкрутство
Сколівського державного підприємства
комунального господарства Сколівської
РДА, м.Сколе продовжено строк
ліквідаційної процедури на два місяці,
заяву ОСОБА_2 від 22.01.2014р. за № 228/14
задоволено частково, визнано вимоги в
сумі 10723,76 грн., в задоволенні решта
вимог відмовлено; в задоволенні заяви
ОСОБА_2 від 10.01.2014р. за № 459/14 - відмовлено
тощо.

Не погоджуючись з даною ухвалою в
частині відхилення заявлених грошових
вимог до боржника скаржник - ОСОБА_2
подав до Львівського апеляційного
господарського суду апеляційну скаргу,
в якій просить скасувати згадану
ухвалу, посилаючись, зокрема, на те, що
вона є незаконна, винесена з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, в порушення статті 43 ГПК України
господарський суд не вжив заходів,
спрямованих на всебічне, повне і
об»єктивне встановлення всіх обставин
справи, оскільки, як зазначає скаржник,
при визначенні розміру кредиторських
вимог суд першої інстанції
безпідставно трудовий договір
прирівняв до цивільно-правової угоди,
що є порушенням норм чинного
законодавства. Крім того, як зазначає
скаржник, арбітражним керуючим не
заперечується той факт, що між стронами
укладався саме трудовий договір, умови
якого і визначають права та обов»язки
сторін.

Наводить скаржник і інші доводи, що є на
його думку підставою для скасування
оскаржуваної ухвали.

Колегія суддів Львівського
апеляційного господарського суду,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши наявні матеріали,
проаналізувавши застосування норм
матеріального та процесуального права,
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає до задоволення з огляду на
наступне.

УПФ України у Сколівському р-ні
Львівської області, м.Сколе звернулося
до господарського суду із заявою про
порушення справи про банкрутство
Сколівського державного підприємства
комунального господарства Сколівської
РДА, м.Сколе у порядку встановленому
ст.52 Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом".

Провадження у справі порушено ухвалою
суду від 19.06.2009 р.

Постановою господарського суду від
27.08.2009р. Сколівське державне
підприємство комунального
господарства Сколівської РДА, м.Сколе
визнано банкрутом та відкрито
ліквідаційну процедуру, ліквідатором у
справі призначено Сидорака О.О.

Оголошення про визнання банкрутом та
відкриття ліквідаційної процедури
Сколівського державного підприємства
комунального господарства Сколівської
РДА опубліковане в газеті "Голос
України" №178 (4678) від 23.09.2009 року.

Як вбачається із матеріалів справи,
ліквідатор подав до суду звіт про
виконану роботу №258 від 22.01.13р.,
відповідно до якого повідомив, що
станом на даний час завершується
організаційна та технологічна робота
по виготовленню та присвоєнню
кадастрових номерів на земельні
ділянки по АДРЕСА_1, на яких розміщено
нерухоме майно підприємства-банкрута.
Після отримання рішення сесії
Сколівської міської ради по
затвердженню подетального плану, з
подальшим присвоєнням кадастрових
номерів земельних ділянок по АДРЕСА_1,
на яких розміщене нерухоме майно
підприємства-банкрута, буде відновлена
можливість проведення аукціонів з
продажу нерухомого майна "Сколівське
ДП КГ Сколівської РДА".

Також, від ОСОБА_2 до господарського
суду надійшла заява від 22.01.2014 р., в якій
заявник зазначає, що в період з 01.05.2012 р.
по 31.01.2013 р. на підставі трудового
договору він працював охоронцем на
Сколівському ДПКГ Сколівської РДА. При
звільненні заявнику не було виплачено
заробітної плати в сумі 10 770,00 грн.,
розрахункових відпускних, що
становлять 1 334,5 грн., 1474,7грн. надбавки
за статус гірської місцевості та 36
301грн. за затримку виплати зарплати. У
відповідності до ч.1 ст.117 КзПП України,
у разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені у ст.116 КзПП України, при
відсутності спору про їх розмір,
підприємство повинно виплатити
працівнику його середній заробіток за
весь час затримки по день фактичного
розрахунку. Крім того ОСОБА_2
нараховано моральну шкоду в сумі 8 000
грн. На даний час, як стверджує заявник,
сума, яку боржник зобов'язаний сплатити
в користь заявника, складає 45 635,5грн.

Як вбачається з матеріалів справи,
між боржником - Сколівським ДП КГ
Сколівської РДА та ОСОБА_2 укладено
трудовий договір, згідно якого
передбачено, що за виконання обов'язків
працівнику щомісячно виплачується
заробітна плата за рахунок коштів
товариства; розмір посадового окладу
складає розмір мінімальної заробітної
плати, яка законодавчо встановлена в
даному періоді нарахування працівнику
товариства у відповідності до вимог
чинного законодавства України.

Слід зазначити, що станом на дату
укладення трудового договору
Сколівське ДП КГ Сколівської РДА
визнано банкрутом та відкрито
ліквідаційну процедуру.

Відповідно до ст.25 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
(в редакції до 19.01.2013 року), ліквідатор з
дня свого призначення здійснює такі
повноваження: приймає до свого відання
майно боржника, вживає заходів по
забезпеченню його збереження; виконує
повноваження керівника (органів
управління) банкрута; з дня визнання
боржника банкрутом та відкриття
ліквідаційної процедури повідомляє
працівників банкрута про звільнення та
здійснює його відповідно до
законодавства України про працю.
Аналогічна норма міститься і в ст.41
нової редакції Закону, що набрав
чинності 19.01.2013 року.

Відтак, як вбачається з переліку
повноважень ліквідатора, наведених в
ст.25 Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" (в редакції до
19.01.2013 року), серед обов'язків
ліквідатора передбачено лише
звільнення працівників у
ліквідаційній процедурі відповідно до
законодавства України про працю, та
прийняття майна боржника до відання
ліквідатора, і не передбачено
прийняття на роботу на підприємство
банкрута працівників відповідно до
законодавства України про працю.

Заробітна плата працівників за
період ліквідаційної процедури не може
бути віднесена до поточної
заборгованості боржника. Таким чином,
правовідносини сторін, у зв'язку з
якими подано заяву ОСОБА_2 не можуть
носити характеру трудових
правовідносин, відтак, суд першої
інстанції підставно визначив
вищезазначені правовідносини як
цивільно-правові, які є об'єктом
правового регулювання Цивільного
кодексу України. На правильність такої
позиції вказує і норма ч.4 ст.3-1 Закону
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" (в редакції до
19.01.2013 року), відповідно до якої
арбітражний керуючий має право
залучати для забезпечення виконання
своїх повноважень на договірних
засадах інших осіб та спеціалізовані
організації з оплатою їх діяльності за
рахунок боржника, якщо інше не
встановлено цим Законом чи угодою з
кредиторами. Аналогічна норма
міститься і в ч.1 ст.98 нової редакції
Закону, що набрав чинності 19.01.2013 року.

Відповідно до ст.526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та
вимог-відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Таким чином, вимоги, викладені в заяві
ОСОБА_2 підставно частково задоволені,
як вимоги цивільно-правового
характеру, та у розмірі визначеному
згідно угоди сторін у розмірі, що
складає розмір однієї мінімальної
заробітної плати за місяць, та за
відповідний період зазначений у
преамбулі цього договору.

Не підлягають задоволенню вимоги
про нарахування надбавки за статус
гірської місцевості, оскільки
відповідно до Постанови КМ України від
11.08.1995 р. № 648 "Про умови оплати праці
осіб, які працюють в гірських районах",
підвищення на 25 відсотків на
підприємствах, розташованих на
території населених пунктів, яким
надано статус гірських, стосується
тарифних ставок і посадових окладів
працівників, чого не має місце у даному
випадку, позаяк правовідносини між
сторонами не є трудовими. З цієї-ж
підстави не підлягають задоволенню
вимоги в частині розрахункових
відпускних, сум за затримання
невиплаченої заробітної плати після
звільнення, так як це є категорії які
стосуються праці працівників та
виплати заробітної плати.

З огляду на викладене, заява
ОСОБА_2від 22.01.14 р. за вх.№228/14 підставно
частково задоволена, в частині суми
заборгованості за договором в розмірі
10 723,76 грн, виходячи із періоду з 01.05.2012
року по 31.01.2013 року, по одному розміру
мінімальної заробітної плати в місяць,
встановленому у відповідний період
Законами України "Про державний бюджет
України на 2012 рік" та "Про державний
бюджет України на 2013 рік". В задоволенні
решти вимог заяви ОСОБА_2 від 22.01.2014 р., а
саме, в частині визнання суми 1 334,5 грн
розрахункових відпускних, 36 301грн. за
затримання невиплаченої заробітної
плати після звільнення суд
обгрунтовано відмовив за
безпідставністю.

Що стосується вимог в частині
моральної шкоди в сумі 8000,00 грн., то дана
вимога не може бути предметом розгляду
у господарському процесі з врахуванням
вимог ст. 1 ГПК України.

Окрім того, колегія суддів апеляційної
інстанції наголошує, що оскільки
ліквідаційна процедура
підприємства-банкрута Сколівського
ДПКГ Сколівської РДА триває, визнана
заборгованість по заробітній платі в
сумі 10723,76 грн. буде погашена скаржнику
за рахунок грошових коштів, отриманих
від реалізації наявного майна
підприємства-банкрута.

За таких обставин, доводи скаржника
зазначені в апеляційній скарзі,
апеляційним судом не визнаються
такими, що можуть бути підставою згідно
ст.104 ГПК України для скасування чи
зміни оскаржуваної ухвали.

На підставі наведеного та відповідно
до вимог ст.ст.91,101-106 ГПК України,-

Львівський апеляційний господарський
суд

ПОСТАНОВИВ:

Ухвалу господарського суду Львівської
області від 22.01.2014р. (пункт 2) у справі №
21/93 залишити без змін, а апеляційну
скаргу без задоволення.

Повний текст постанови складено « 14»
травня 2014р.

Головуючий суддя
Михалюк О.В.

суддя
Новосад Д.Ф.

суддя
Мельник Г.І.