КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" травня 2014 р. Справа№ 910/23573/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Андрієнка В.В.

Буравльова С.І.

при секретарі Вершути
О.П.

за участю представників:

від позивача - Грегуль Н.В.

від відповідача - 1 Дроботенко Ю.О.

від відповідача - 2 не з`явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали апеляційної
скарги Публічного акціонерного
товариства «Київська пересувна
механізована колона - 2» на рішення
Господарського суду міста Києва від
05.02.2014 року (суддя Чебикіна С.О.)

за позовом Публічного
акціонерного товариства «Київська
пересувна механізована колона - 2»

до Приватного підприємства
«Агроплюс -К»

Публічного
акціонерного товариства
«Укрпостачбуд»

про визнання договору
недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ПАТ «Київська пересувна
механізована колона - 2» звернулося до
Господарського суду м. Києва з позовом
до ПП «Агроплюс-К» та ПАТ
«Укрпостачбуд» про визнання недійсним
правочину.

Рішенням Господарського суду м. Києва
від 05.02.2014 року в задоволенні позову
було відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
позивач звернувся з апеляційною
скаргою до Київського апеляційного
господарського суду, в якій вказує, що
рішення прийнято при неповному
з`ясуванні обставин, що мають значення
для справи, з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
а тому просить суд скасувати рішення
суду першої інстанції та прийняти нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 12.03.2014 прийнято
апеляційну скаргу до провадження та
призначено до розгляду.

Представники позивача та відповідача -
1 в судове засідання з`явилися та надали
усні пояснення стосовно предмету
спору.

Представник відповідача - 2 в судове
засідання на вказану дату не з`явився,
про день та час розгляду апеляційної
скарги був повідомлений належним
чином, причини неявки суду не відомі.

Апеляційний господарський суд,
розглянувши доводи апеляційної скарги,
заслухавши пояснення представників
позивача та відповідача - 1, дослідивши
наявні матеріали справи, встановив
наступне:

29.12.2010 року між Публічним акціонерним
товариством «Укрпостачбуд»
(відповідачем 2), Публічним акціонерним
товариством «Київська пересувна
механізована колона - 2» (позивачем) та
Приватним підприємством «Агроплюс-К»
(відповідачем 1) був укладений договір
№ 1-АП про переведення боргу, за умовами
якого первісний боржник (відповідач 2)
переводить на нового боржника
(позивача) борг (грошове зобов'язання у
розмірі 543658,85 грн. в тому числі ПДВ 90609,81
грн., що виник на підставі: розділу 8
основного договору -1 у розмірі 212 769,51
грн. з ПДВ. Пункту 5 основного договору -
2 у розмірі 330889,34 грн. (п. 2 договору).

Відповідно до п. 4, п. 5 договору новий
боржник (позивач), підписуючи цей
договір, підтверджує, що йому була
передана вся необхідна інформація
(документація), пов'язана із основним
договором - 1 та основним договором 2,
зокрема і та, що стосується спорів і
суперечностей за основним договором - 1
та основним договором - 2 між первісним
боржником (відповідачем 2) та
кредитором (відповідачем 1). Первісний
боржник (відповідач 2) зобов'язується
компенсувати новому боржнику
(позивачу) суму переведеного боргу в
розмірі 543 658,85грн. в тому числі ПДВ 90609,81
грн.

Позивач, звертаючись із позовом до
суду, просив визнання недійсним
договору № 1-АП про переведення боргу
на тій підставі, що оспорюваний
правочин суперечить актам цивільного
законодавства, а саме договір між
сторонами не укладався у відповідності
до ч. 2-3 ст. 180 ГК України та ст. 92 ЦК
України, оскільки оспорюваний договір
не містить такої істотної умови, як
строк його дії та був підписаний не
керівником відповідача 1, а виконуючим
обов'язки директора Чуйко Г.Г.

Відповідно до ч.1 статті 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлені
загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину.
Зокрема: 1) зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам; 2) особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності; 3)
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі; 4) правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом; 5) правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до абз. 4 п. 2.1 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 29 травня 2013 року № 11 «Про
деякі питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними»,
вирішуючи спори про визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними, господарський суд повинен
встановити наявність фактичних
обставин, з якими закон пов'язує
визнання таких правочинів
(господарських договорів) недійсними
на момент їх вчинення (укладення) і
настання відповідних наслідків.

Вирішуючи спір про визнання договору
недійсним, необхідним є встановлення
наявності тих обставин, з якими закон
пов'язує визнання угод недійсними і
настання відповідних наслідків.

Судом встановлено, що сторони 25.07.2012
року уклали додаткову угоду №1 до
спірного договору, яка є невід'ємною
частиною цього договору.

Відповідно до п.1.1. цієї угоди новий
боржник зобов'язується сплатити
кредитору борг (грошове зобов'язання) у
розмірі 543658,85 грн., в тому числі ПДВ - 90
609,81 грн., шляхом безготівкового
перерахування на поточний рахунок
кредитора в строк до 30 листопада 2012
року включно з правом дострокового
погашення.

Як вбачається зі спірного договору від
Приватного підприємства «Агроплюс-К»
цей договір укладався і підписувався в
особі виконуючого обов'язки директора
Чуйко Г.Г., що діяв на підставі
довіреності від 29.12.2010 року.

Додаткова угода №1 до спірного
договору від 25.07.2012 року з боку
Приватного підприємства «Агроплюс-К»
була підписана директором цього
підприємства Корецьким О.О.,
повноваження якого позивачем не
піддіється сумніву та не оспорюється.

Вказана додаткова угода позивачем не
оспорюється, а підписання такої угоди,
яка вносить певні зміни або доповнює
основну угоду, представником
відповідача, повноваження якого не
оспорюється контрагентом, є фактичним
схваленням без застережень і основної
угоди.

Крім того, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити, що обов`язок по
перевірці повноважень контрагентів на
укладання та підписання будь-якої
угоди покладається на самих
представників сторін. Зважаючи на те,
що повноваження представника позивача,
при підписанні угоди сторонами не
оспорюється, слід вважати, що
повноваження підписантів основного
договору до підписання угоди
перевірялися з обох сторін.

До того ж підписання угоди стороною,
без відповідних повноважень на те,
ніяким чином не порушує права позивача,
оскільки вони мали добровільне
волевиявлення на укладання такої угоди
і з їх сторони угода була підписана, як
вже зазначалося, вповноваженою особою.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Таким чином, укладаючи договір № 1-АП
про переведення боргу від 29.12.2010 року,
сторони дотримались встановленої
законом письмової форми договору,
неправомірних дій при укладанні
договору не допустили, договір
підписано повноважними особами.

Будь-яких інших правових підстав та
обставин для визнання договору
недійсним судом не встановлено.

Позивач ані суду першої інстанції ані
суду апеляційної інстанції не довів
належним чином та не обґрунтував
допустимим доказами наявність
законних підстав для визнання договору
недійсним.

Перевіривши доводи апеляційної скарги
та надані позивачами докази,
враховуючи вище викладене, колегія
суддів приходить до висновку, що судом
першої інстанції повно, всебічно і
об'єктивно з`ясовано обставини справи,
винесено рішення у відповідності до
норм матеріального і процесуального
права, з повним з`ясування обставин, що
мають значення для справи, правомірно
відмовлено в задоволенні позовних
вимог Публічного акціонерного
товариства «Київська пересувна
механізована колона - 2», а тому
апеляційна скарга Публічного
акціонерного товариства «Київська
пересувна механізована колона - 2» не
підлягає задоволенню.

Зважаючи на те, що колегією суддів
апеляційна скарга Публічного
акціонерного товариства «Київська
пересувна механізована колона - 2»
залишається без задоволення, судові
витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України
покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103,
105 Господарського процесуального
кодексу України, Київський апеляційний
господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Київська
пересувна механізована колона - 2»
залишити без задоволення, рішення
Господарського суду м. Києва від 05.02.2014
року у справі № 910/23573/13- без змін.

Матеріали справи № 910/23573/13 повернути до
Господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя
В.В. Шапран

Судді
В.В. Андрієнко

С.І. Буравльов