м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/3120/14 28.04.14За позовом
Державного підприємства для
постачання медичних установ
до Державного підприємства з питань
поводження з відходами як вторинної
сировиною (ДП «Укрекоресурси»)
про стягнення 2625,94 грн.
Суддя Грєхова О.А.
Представники сторін:
від позивача: Кравець І.В. - за
довіреністю № УС-70 від 21.01.14;
від відповідача: Башинський О.Д. - за
довіреністю № 33 від 20.02.14.
27.02.2014 року Державне підприємство для
постачання медичних установ
„Укрмедпостач" звернулося до
Господарського суду міста Києва з
позовною заявою до Київського міського
управління Державної компанії
«Укрекоресурси» Кабінету Міністрів
України про стягнення заборгованості
за договором № 11/5456-ІМ від 15.12.2009 року у
сумі 2625,94 грн. у тому числі 1642,68 грн.
основного боргу, 124,77 грн. інфляційні
витрати, 153,70 грн. 3 % річних, 704,79 грн.
процентів за користування чужими
грошовими коштами. Також позивач
просив стягнути на його користь з
відповідача і всі судові витрати.
Позовні вимоги вмотивовані тим, що при
проведенні позивачем перевірки
взаємних розрахунків станом на 28.02.2011
року було виявлено, що відповідач в
порушення умов укладеного сторонами
договору та вимог чинного
законодавства має заборгованість
перед позивачем у сумі 1642,68 грн.,
перерахованих позивачем на рахунок
відповідача авансовими платежами,
натомість договірних послуг, які б були
підтверджені актами відповідачем
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 28.02.2014 порушено провадження у
справі та призначено справу до
розгляду у судовому засіданні на 31.03.2014.
В судове засідання 31.03.2014 представники
сторін з'явились, надали документи на
виконання вимог ухвали суду від 28.02.2014.
За клопотанням представника позивача
ухвалою Господарського суду міста
Києва від 31.03.2014 здійснено заміну
відповідача з Київського міського
управління Державної компанії
«Укрекоресурси» Кабінету Міністрів
України на Державне підприємство з
питань поводження з відходами як
вторинною сировиною (ДП
«Укрекоресурси») та відкладено розгляд
справи на 28.04.2014.
17.04.2014 представником відповідача через
відділ діловодства суду подано відзив
на позовну заяву № УС-142 від 25.02.2014,
відповідно до якого відповідач проти
задоволення позову заперечив та
зазначив, що підставою позовних вимог у
даній справі є безпідставне, на думку
позивача, набуття відповідачем
грошових коштів, сплачених позивачем
відповідно до договору про надання
послуг з організації збирання,
заготівлі та утилізації використаних
тари та пакувальних матеріалів №
11/5456-ІМ від 15.12.2009 року. Термін дії
договору з урахуванням змін, внесених
додатковою угодою встановлено до 31.12.2012
року. Пунктом 11.2 договору сторони
погодили, що у разі відсутності
письмових заяв сторін про розірвання
договору за два місяці до закінчення
терміну дії, зазначеного в п. 11.1
договору, договір пролонгується на той
самий термін і на тих же умовах.
Протягом терміну дії договору позивач
звертався до відповідача з листами та
претензією щодо повернення надлишково
перерахованих коштів та з
повідомленням про розірвання договору.
Разом з тим, відповідачем надано
відповідь про попереднє погодження у
частині розірвання договору. Проте, як
вважає відповідач, позивачем на
виконання п. 9.2 договору не вчинено
жодних дій щодо укладення додаткової
угоди у письмовій формі щодо
розірвання договору, а відтак
відповідач вважає договір чинним на
сьогоднішній день та як наслідок
зазначає про відсутність підстав для
повернення сплачених позивачем на
виконання умов договору коштів.
25.04.2014 та 28.04.2014 від представника
позивача через відділ діловодства суду
надійшли додаткові пояснення по
справі, які залучені судом до
матеріалів справи.
Представник позивача у судовому
засіданні підтримав вимоги, викладені
в позовній заяві та просив їх
задовольнити у повному обсязі.
Представник відповідача у судовому
засіданні проти задоволення позову
заперечив з підстав, викладених у
відзиві на позовну заяву.
На виконання вимог ст. 81-1 ГПК України
складено протоколи судових засідань,
які долучено до матеріалів справи.
Відповідно до ст. 82 Господарського
процесуального кодексу України
рішення у даній справі прийнято у
нарадчій кімнаті за результатами
оцінки доказів, поданих сторонами та
витребуваних судом.

У судовому засіданні 28.04.2014 відповідно
до ст. 85 Господарського процесуального
кодексу України судом проголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши представників
сторін, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

15.12.2009 року між Державним підприємством
„Укрмедпостач" (Замовник) та Київським
міським управлінням Державної
компанії з утилізації відходів як
вторинної сировини «Укрекокомресурси»
правонаступником якого є Державне
підприємство з питань поводження з
відходами як вторинною сировиною (ДП
«Укрекоресурси») (Виконавець) укладено
договір № 11/5456-ІМ та додаткову угоду № 1
до цього Договору.

Відповідно до п.1 Договору, Виконавець
надає Замовнику послуги з організації
збирання, заготівлі та утилізації
використаних тари та пакувальних
матеріалів імпортованої продукції на
умовах і за тарифами, визначеними
договором згідно Постанови КМ України
№ 915 від 26.07.2001 року зі змінами та
доповненнями.

Згідно із пунктами 2.1.1-2.1.3 Договору,
Виконавець зобов'язується надати
послуги з організації збирання,
заготівлі та утилізації використаних
тари і пакувальних матеріалів,
визначених у п.1 Договору. У разі
невідповідності відходів тари і
пакувальних матеріалів як вторинної
сировини, вимогам діючих стандартів
для подальшої переробки чи утилізації,
організувати проведення знищення чи
захоронення цих відходів. За
підсумками кожного місяця, відповідно
до суми оплати, здійсненої замовником,
надати акт про надання послуг.

Замовник зобов'язується надати
Виконавцю відомість „Про облік та
розрахунок тари і пакувальних
матеріалів, у яких надходять товари, що
підлягають митному оформленню в режимі
імпорту" з зазначенням виду та
кількості тари і пакувальних
матеріалів, що заповнюється відповідно
до вантажної митної декларації,
інвойсу, чи інших товаросупровідних
документів (якщо інший порядок
контролю за тарою і пакувальними
матеріалами, у яких надходять товари,
що підлягають митному оформленню в
режимі імпорту, не встановленого
діючим законодавством. Прийняти
послуги, зазначені у п.1 Договору, та
протягом десяти робочих днів з дня
відправлення Виконавцем, або отримання
Акту представником Замовника,
направити Виконавцю підписаний Акт. У
випадку, коли Виконавець протягом
вказаного терміну не отримує від
Замовника підписаного Акту, або
обґрунтовану відмову від його
підписання, в день закінчення
вказаного строку, такий Акт вважається
прийнятим Замовником, а послуги
належне наданими та прийнятими без
зауважень. В такому випадку Акт наданих
послуг без підпису Замовника з
надписом „Зауважень від Замовника у
встановлений строк не надійшло" є для
сторін підставою вважати вказані в
ньому послуги прийнятими Замовником у
повному обсязі без зауважень. Оплатити
послуги Виконавця, визначені у п.1
Договору, до закінчення митного
оформлення у відповідності з обсягом,
зазначеним Замовником у Відомості,
згідно з тарифами, затвердженими п.2
постанови КМ України від 26.07.2001 року №
915 зі змінами та доповненнями,
здійснивши оплату у порядку та у
строки, передбачені п.5 Договору.
(п.п.2.3.1-2.3.3 Договору).

Пунктами 3.1-3.3 Договору встановлено, що
Виконавець організовує збирання,
заготівлю та утилізацію використаних
тари і пакувальних матеріалів шляхом
залучення до виконання на конкурсних
засадах спеціалізованих підприємств,
які мають відповідні ліцензії та умови
щодо надання послуг із збирання,
заготівлі та утилізації використаних
тари і пакувальних матеріалів, або
шляхом використання власних
виробничих потужностей, як на
території прогнозованого
розповсюдження, зазначеній у
Відомості, так і по всій території
України сторони визнають, що
використані тару і пакувальні
матеріали, відносно яких виконавцем
організовується надання послуг
замовнику, не підлягають ідентифікації
і визначенню будь-яких часових
періодів чи обмеження щодо настання
моменту їх виникнення та
розповсюдження по всій території
України після використання її кінцевим
споживачем. Виконавець відповідно до
наданої замовником Відомості здійснює
облік та аналізує інформацію про
обсяги тари і пакувальних матеріалів
та організовує надання послуг, як на
прогнозованій території, зазначеній в
Відомості, так і по всій території
України.

Сума договору складається із сум,
зазначених у Відомостях, наданих
Замовником, які є невід'ємною частиною
Договору, остаточна сума по кожній
партії продукції підтверджується в
Акті, враховуючи п.2.3.2 Договору (п.4.1
Договору).

Згідно із пунктом 5.1 Договору, Замовник
зобов'язується здійснити оплату послуг
виконавця шляхом перерахування коштів
на його спеціальний казначейський
рахунок. В платіжному документі
замовник зобов'язаний вказати номер та
дату договору, а також номер та дату
Відомості, за якими здійснюється
оплата. Обов'язок по здійсненню
розрахунків договором виникає у
Замовника стосовно надання послуг щодо
тари і пакувальних матеріалів з-під
імпортованої продукції на момент
митного оформлення, незалежно від
термінів надання Виконавцем Акту (п.5.2
Договору).

Пунктом 2 Додаткової угоди № 1 від 14.01.2010
року до Договору №11/5456-ІМ від 15.12.2009
року викладено пункт 11.1 Договору в
такій редакції: „Цей договір набуває
чинності з моменту підписання його
сторонами і діє до 31.12.2012 року".

Відповідно до пункту 11.2 Договору, у
разі відсутності письмових заяв сторін
про розірвання Договору за два місяця
до закінчення терміну дії зазначеного
в п.11.1 Договору, Договір пролонгується
на той же термін і на тих же умовах.

На виконання умов Договору №11/5456-ІМ від
15.12.2009 року ДП „Укрмедпостач" в період з
17.12.2009 року по 23.03.2010 року здійснило на
користь відповідача оплату договірних
послуг на загальну суму 31500,00 грн., що
підтверджується відповідними
платіжними дорученнями.

Між тим, за твердженням позивача,
відповідач порушив свої зобов'язання
за договором №11/5456-ІМ від 15.12.2009 року.
Так, при проведенні перевірки взаємних
розрахунків між сторонами станом на
28.02.2011 року, було виявлено, що
відповідач має заборгованість перед
позивачем в сумі 1642,68 грн.,
перерахованих позивачем на рахунок
відповідача авансовими платежами,
натомість договірних послуг, які б були
підтверджені актами та відомостями,
відповідачем фактично надано не було.

У зв'язку з викладеним, 30.11.2011 року ДП
«Укрмедпостач» надіслало на адресу
відповідача лист № 3792 з проханням
повернути грошові кошти у сумі 1642,68
грн., що були перераховані авансом на
розрахунковий рахунок ДП
„Укрекомресурси".

16.10.2012 року ДП «Укрмедпостач» надіслало
на адресу відповідача лист № 4052 з
повідомленням про розірвання договору
та вимогою перерахувати надлишково
сплачені грошові кошти у розмірі 1642,68
грн.

На вказаний лист відповідачем було
надано відповідь від 25.12.2012 № 1267, в якій
останній проти повернення грошових
коштів заперечив проте погодив
розірвання договору.

20.03.2013 року позивач надіслав
відповідачу претензію № УС-92 в якій
просив повернути грошові кошти,
сплачені авансом, за послуги які не
були надані у сумі 1642,68 грн.

Положення ст.ст. 173, 193, 198, 199
Господарського кодексу України
визначають, що господарськими
зобов'язаннями, включаючи виконання
грошових зобов'язань, визначаються
зобов'язання, що виникають між
суб'єктами господарювання та іншими
учасниками відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, які можуть виникати
безпосередньо із закону, іншого
нормативно-правового акту, що регулює
господарську діяльність договору. При
цьому, суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином, у
встановлений строк, відповідно до
закону, інших правових актів, статуту,
Цивільного кодексу України. Порушення
зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим кодексом, іншими
законами, договорами, статутними та
уставними документами. Зобов'язана
сторона має право відмовитися від
виконання зобов'язання в разі
неналежного виконання другою стороною
обов'язків, що є необхідною умовою
виконання.

Відповідно до ст.ст. 509, 510, 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язанням з
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматись від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Загальними умовами зобов'язання є те,
що зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. (статті 525, 625 Цивільного
кодексу України).

Згідно із статтею 901 Цивільного кодексу
України, за договором про надання
послуг одна сторона (виконавець)
зобов'язується за завданням другої
сторони (замовника) надати послугу, яка
споживається в процесі вчинення певної
дії або здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Отже, як встановлено під час розгляду
даної справи, у відповідності із цими
нормами чинного законодавства, між
сторонами Київським міським
управлінням Державної компанії з
утилізації відходів як вторинної
сировини «Укрекокомресурси»
правонаступником якого є Державне
підприємство з питань поводження з
відходами як вторинною сировиною, як
Виконавцем, та ДП „Укрмедпостач", як
Замовником, склалися правовідносини
пов'язані з наданням послуг з
організації збирання, заготівлі та
утилізації використаних тари та
пакувальних матеріалів імпортованої
продукції, про що 15.12.2009 року було
укладено відповідний договір № 11/5456-ІМ.

Як було вище зазначено, пунктом 2
Додаткової угоди № 1 від 14.01.2010 року до
Договору № 11/5456-ІМ від 14.01.2010 року
викладено пункт 11.1 Договору в такій
редакції: „Цей договір набуває
чинності з моменту підписання його
сторонами і діє до 31.12.2011 року".
Відповідно до пункту 11.2 Договору, у
разі відсутності письмових заяв сторін
про розірвання Договору за два місяця
до закінчення терміну дії зазначеного
в п.11.1 Договору, Договір пролонгується
на той же термін і на тих же умовах.

Відповідач у поданому відзиві
заперечує факт розірвання договору
оскільки вважає, що позивачем, всупереч
п. 9.2. Договору, не вчинено жодних дій
щодо укладення додаткової угоди у
письмовій формі щодо розірвання
договору.

Суд не погоджується з таким
твердженням відповідача, виходячи з
наступного.

Загальний порядок укладання
господарських договорів визначає
стаття 181 ГК України. У частині 1 цієї
статті йдеться про те, що господарський
договір за загальним правилом
викладається у формі єдиного
документа, підписаного сторонами та
скріпленого печатками. Допускається
укладання господарських договорів у
спрощений спосіб, тобто шляхом обміну
листами, факсограмами, телеграмами,
телефонограмами, тощо, а також
підтвердження до виконання замовлення.

Відповідно до наявного в матеріалах
справи листа від 16.10.2012 № 4052 позивач
повідомив відповідача про розірвання
договору та наполягав на поверненні
залишку коштів у розмірі 1642,68 грн., на
яку послуги не були надані. На вказаний
лист відповідачем було надано
відповідь від 25.12.2012 № 1267, в якій
останній проти повернення грошових
коштів заперечив проте погодив
розірвання договору.

Отже, суд дійшов висновку, що сторони з
урахуванням п. 9.2. Договору письмово
погодили розірвання договору, а отже
відповідний договір є розірваним за
згодою сторін.

Згідно з ч.2 ст.653 ЦК України, у разі
розірвання договору зобов'язання
сторін припиняються.

Зважаючи на вказані положення,
зобов'язання сторін з надання послуг та
відповідної їх оплати за договором, які
виникли у сторін в силу факту укладення
такого договору, є припиненими.

На виконання умов Договору № 11/5456-ІМ
від 15.12.2009 року ДП „Укрмедпостач"
здійснило авансові платежі на користь
відповідача у розмірі 31500,00 грн., що
підтверджується наявними в матеріалах
справи копіями платіжних доручень № 676
від 17.12.2009 року, № 780 від 14.01.2010 року, № 959
від 03.03.2010 року, № 57 від 23.03.2010 року, а
останній надав позивачу відповідні
послуги на суму 29857,32 грн., що
підтверджується підписаними та
погодженими у двосторонньому порядку
актами про надання послуг: № ДК-008617 від
31.12.2009 року, № ДК-0000507 від 30.01.2010 року, №
ДК-0000509 від 12.02.2010 року, № ДК-0001227 від
28.02.2010 року, № ДК-0004524 від 31.03.2010 року, №
ДК-007375 від 30.04.2010 року, № ДК-020847 від
30.05.2010 року, № ДК-020849 від 30.06.2010 року, №
ДК-027190 від 31.07.2010 року, № ДК-027191 від
31.08.2010 року, № ДК-033346 від 30.09.2010 року, №
ДК-5656743 від 10.01.2011 року.

Різниця у сплачених коштах та наданих
послугах зафіксована у двосторонньому
акті звірки взаємних розрахунків
станом на 28.02.2011 року.

ДП „Укрмедпостач", звертаючись до
відповідача з листом № 4052 від 16.10.2012
року та претензією № УС-92 від 20.03.2013
року, правомірно вимагало повернути
грошові кошти, сплачені авансом, за
послуги які не були надані, у зв'язку з
розірванням договору за взаємною
згодою сторін.

Зважаючи на встановлені обставини,
зокрема, факт розірвання договору та
положення ст. 1212 ЦК України, вимоги в
частині повернення грошових коштів у
розмірі 1642,68 грн., які на даний час
утримуються відповідачем
безпідставно, є такими, що підлягають
задоволенню у повному обсязі.

Так, відповідно до ст.1212 ЦК України,
особа, яка набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави (безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. При цьому, особа зобов'язана
повернути майно і тоді, коли підстава,
на якій воно було набуте, згодом
відпала.

У зв'язку з невиконанням відповідачем
грошових зобов'язань позивач крім
стягнення безпідставно отриманих
грошових коштів, просить стягнути з
відповідача 124,77 грн. інфляційних
витрат, 153,70 грн. 3 % річних та 704,79 грн.
процентів за користування чужими
грошовими коштами.

Проте, такі вимоги позивача
задоволенню не підлягають з огляду на
наступне.

Предметом позовних вимог позивача у
дані справі є стягнення з відповідача
грошових коштів, набутих без достатніх
правових підстав на підставі ст. 1212
Цивільного кодексу України.

Зобов'язання, які виникають внаслідок
одержання майна без достатньої
правової підстави, включають
можливість їх прострочення до набуття
рішенням суду про повернення набувачем
безпідставно набутих грошових коштів
законної сили, оскільки саме суд
встановлює факт безпідставно
отриманих коштів.

Таким чином, на безпідставно отримані
грошові кошти не можуть нараховуватися
3% річних та збитки від інфляції,
оскільки такі кошти не можна вважати
боргом, який виник внаслідок
невиконання умов договору, а тому
вимога позивача про стягнення 3% річних
та збитків від інфляції відповідно до
приписів ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу
України задоволенню не підлягають.

При цьому правовим наслідком
повернення безпідставно одержаних чи
збережених грошей є нарахування
процентів за користування ними на
підставі ст. 536 Цивільного кодексу
України.

Аналогічна правова позиція викладена в
постановах Вищого господарського суду
України від 09.04.2013 у справі № 5011-70/10168,
від 30.11.2011 у справі № 22/230, від 30.05.2012 у
справі № 24/17-2775-2011, тощо.

Також у позивача відсутні підстави для
застосування норм ст. 536 України та
нарахування за цими підставами
процентів, оскільки як роз'яснив Пленум
Вищого госпоадрського суду України у
постанові від 17 грудня 2013 року № 14 "Про
деякі питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань" (п. 6.2)
підставами для застосування до
правовідносин сторін статті 536 ЦК
України є факт користування чужими
коштами та встановлення розміру
відповідних процентів договором або
чинним законодавством (наприклад,
статтями 1048, 1054, 1061 ЦК України). Однак як
укладеним договором так і чинним
законодавством не передбачено розміру
процентів за користування чужими
коштами.

З огляду на зазначене, суд відмовляє
позивачу у задоволені позову в частині
стягнення з відповідача 704,79 грн.
процентів за користування чужими
грошовими коштами.

Витрати по оплаті судового збору
покладаються на сторін пропорційно
задоволеним позовним вимогам,
відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись
ст.ст. 4, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства з
питань поводження з відходами як
вторинної сировиною (ДП
«Укрекоресурси») (02090, м. Київ, вулиця
Лобачевського, 23-В, ) з
будь-якого рахунку, виявленого
державним виконавцем під час виконання
судового рішення, на користь
Державного підприємства для
постачання медичних установ
„Укрмедпостач" (02098, м. Київ, вулиця
Березняківська, 29, ) 1642,68
грн. (одну тисячу шістсот сорок дві
гривні 68 коп.) безпідставно отриманих
коштів, 1142,90 грн. (одну тисячу сто сорок
дві гривні 90 копійок) судового збору.

3. Видати наказ після набрання судовим
рішенням законної сили.

4. В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Дата складання повного рішення: 29.04.2014

Суддя
О.А.Грєхова