ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" квітня 2014 р.
Справа № 911/900/14

Господарський суд Київської області в
складі судді Скутельника П.Ф., при
секретарі Жилі Б.В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні
матеріали справи №911/900/14

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "РЕЙЛ КАРГО ТРАНС",
ідентифікаційний код: 37881749,
місцезнаходження: 01133, м. Київ, вул.
Щорса, буд. 32-Г, офіс 8,

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2,
ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, місце
проживання: 08292, АДРЕСА_1,

про стягнення заборгованості,

за участю представників сторін:

від позивача: Климов К.М., який діє на
підставі довіреності від 13.01.2014 року
№37;

від відповідача: не з'явився, -

Обставини справи:

товариство з обмеженою
відповідальністю "РЕЙЛ КАРГО ТРАНС"
(далі за текстом: Позивач) звернулось до
господарського суду Київської області
з позовною заявою до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 (далі за
текстом: Відповідач) про стягнення
заборгованості за договором про
організацію перевезень вантажів від
20.01.2012 року №9210644 у вигляді основного
боргу у сумі 4 979,94 грн. (чотири тисячі
дев'ятсот сімдесят дев'ять гривень 94
коп.), пені у сумі 295,11 грн. (двісті
дев'яносто п'ять гривень 11 коп.) та трьох
процентів річних у сумі 136,71 грн. (сто
тридцять шість гривень 71 коп.).

Позовні вимоги Позивач обґрунтовує
тим, що Відповідач не виконав належним
чином зобов'язання за договором про
організацію перевезень вантажів від
20.01.2012 року №9210644 з повної оплати
наданих Позивачем послуг, у зв'язку з
чим за Відповідачем утворилась
заборгованість у вигляді основного
боргу у сумі 4 979,94 грн. (чотири тисячі
дев'ятсот сімдесят дев'ять гривень 94
коп.), пені у сумі 295,11 грн. (двісті
дев'яносто п'ять гривень 11 коп.) та трьох
процентів річних у сумі 136,71 грн. (сто
тридцять шість гривень 71 коп.).

Ухвалою господарського суду Київської
області від 21.03.2014 року порушено
провадження у справі №911/900/14, розгляд
якої призначено на 28.04.2014 року.

28.04.2014 року через відділ діловодства
господарського суду Київської області
від Позивача надійшли додаткові
пояснення від 28.04.2014 року №483 (вх. №7972/14
від 28.04.2014 року) з доданими документами.

28.04.2014 року в судове засідання з'явився
представник Позивача, який виконав
вимоги ухвали суду від 21.03.2014 року,
надав пояснення, позов підтримав та
просив задовольнити. Відповідач в
судове засідання не з'явився, про
причини нез'явлення суд не повідомив,
вимоги ухвали суду від 21.03.2014 року не
виконав. У зв'язку з цим, спір
розглядався за наявними у справі
матеріалами, після дослідження яких
суд видалився до нарадчої кімнати для
прийняття рішення у справі, оголошення
якого призначено на 28.04.2014 року.

Відповідно до абз. 3 п. 3.9.1. постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» від 26.12.2011 року за №18,
в разі якщо ухвалу про порушення
провадження у справі було надіслано за
належною адресою (тобто повідомленою
суду стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Беручи до уваги викладене, а також те,
що Відповідач належним чином
повідомлений про подання до суду
позову, дату та час розгляду справи,
враховуючи те, що кореспонденція суду
направлена на адресу Відповідача, суд
дійшов висновку, що Відповідач був
належним чином повідомлений про час і
місце розгляду справи.

Відповідно до ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України, якщо
відзив на позовну заяву і витребувані
господарським судом документи не
подано, справу може бути розглянуто за
наявними в ній матеріалами.

Оскільки Відповідач про час і місце
судового засідання був повідомлений
належним чином, доказів, на які він
посилався би, як на підставу для
відмови в задоволенні позову, суду не
надав, то відповідно до ст. 75
Господарського процесуального кодексу
України, справа розглядається за
наявними в ній матеріалами.

Згідно ч. 2 ст. 82 Господарського
процесуального кодексу України,
рішення приймається господарським
судом за результатами оцінки доказів,
поданих сторонами та іншими учасниками
господарського процесу, а також
доказів, які були витребувані
господарським судом, у нарадчій
кімнаті.

Детально розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
Позивача, з'ясувавши фактичні
обставини, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, дослідивши подані докази, суд -

Встановив:

відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського
кодексу України, господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Згідно ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу
України, господарські договори
укладаються за правилами,
встановленими Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом, іншими
нормативно-правовими актами щодо
окремих видів договорів.

Абзацом 2 ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України встановлено, що до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 202 Цивільного
кодексу України, правочином є дія
особи, спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Правочини можуть бути
односторонніми та дво- чи
багатосторонніми (договори).

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу
України, зобов'язанням є
правововідношення, в якому одна
сторона (боржник) зобов'язана вчинити
на користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утримуватися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання має ґрунтуватися на
засадах добросовісності, розумності та
справедливості.

20.01.2012 року між товариством з обмеженою
відповідальністю "РЕЙЛ КАРГО ТРАНС"
(експедитор) та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2 (клієнт)
укладено договір про організацію
перевезень вантажів від 20.01.2012 року
№9210644 (далі за текстом: Договір), згідно
п. 1.1. якого, даний договір регулює
взаємовідносини сторін, що виникають
при організації перевезень вантажів в
залізничному рухомому складі й
пов'язаних з цим послугах, та
здійснення розрахунків за надані
послуги.

Відповідно до п. 1.2. Договору,
експедитор згідно даного договору, що є
дорученням клієнта, на підставі заявок
клієнта, за його рахунок та за
винагороду (плату) організовує
перевезення вантажів в залізничному
рухомому складі й пов'язані з цим
послуги шляхом укладання договорів з
підприємствами, уповноваженими
здійснювати перевезення або
організацію перевезень вантажів,
підприємствами - власниками
(балансоутримувачами) залізничного
рухомого складу, іншими юридичними
особами, а клієнт сплачує й приймає
надані експедитором послуги на умовах
даного договору.

Згідно п. 2.2.12. Договору, клієнт
зобов'язаний проводити оплату за
організацію перевезень та послуги,
пов'язані з перевезеннями, оплату інших
затрат експедитора, та винагороду
(плату) експедитору в порядку,
передбаченому даним договором.

Відповідно до п. 2.4.6. Договору, не
пізніше 15-го числа місяця, наступного
за місяцем надання послуг, надавати
клієнту рахунки, податкові накладні за
надані послуги та звіти експедитора
про виконання доручень клієнта.

Пунктами 3.1., 3.3. Договору визначено, що
клієнт для відшкодування витрат
експедитора здійснює авансові платежі.
Авансові платежі мають бути здійснені
не менші ніж за 5 банківських днів до
початку запланованого перевезення та
за згодою експедитора, можливе
часткове здійснення оплати послуг з
організації перевезень вантажів за
фактом їх виконання впродовж 3-х
календарних днів з моменту надання
рахунку експедитором. Розрахунки
здійснюються грошовими коштами в
безготівковій формі. Винагорода (плата)
експедитору встановлюється в розмірі
0,3% вартості організації перевезень
вантажів (без ПДВ) та сплачується
клієнтом впродовж 3-х робочих днів
після надання послуг на підставі
рахунків експедитора або утримується
експедитором самостійно з авансових
платежів клієнта.

Договором у п. 4.5. визначено, що у
випадку прострочення строків оплати,
передбачених даним договором, клієнт
сплачує експедитору неустойку в
розмірі подвійної облікової ставки НБУ
від вартості простроченого платежу за
кожен день прострочення.

Відповідно до п.п. 9.1., 9.2. Договору,
договір набирає чинності з дати
підписання сторонами та діє до 31.12.2012
року включно. Договір вважається
пролонгованим на кожен наступний
календарний рік, якщо жодна зі сторін
не менш, ніж за 30 днів до закінчення
його дії не повідомить іншу сторону в
письмовій формі про припинення дії
договору.

Цивільний кодекс України у ч. 3 ст. 205
передбачає, що у випадках, встановлених
договором або законом, воля сторони до
вчинення правочину може виражатися її
мовчанням.

В ході розгляду справи встановлено, що
у визначений п. 9.2. Договору строк до
закінчення строку дії Договору жодна
із сторін останнього не заявляла про
припинення дії договору, внаслідок
чого відповідно до ч. 3 ст. 205 Цивільного
кодексу України та в силу п. 9.2. Договору
Договір вважається продовженим на
наступні календарні роки.

Стаття 525 Цивільного кодексу України
передбачає, що одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу
України, зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього кодексу, інших
актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). Зобов'язання, строк
(термін) виконання якого визначений
вказівкою на подію, яка неминуче має
настати, підлягає виконанню з
настанням цієї події.

Статтею 629 Цивільного кодексу України
визначено, що договір є обов'язковим до
виконання сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 929 Цивільного кодексу
України, за договором транспортного
експедирування одна сторона
(експедитор) зобов'язується за плату і
за рахунок другої сторони (клієнта)
виконати або організувати виконання
визначених договором послуг,
пов'язаних з перевезенням вантажу.

Цивільним кодексом України у ст. 931
визначено, що розмір плати
експедиторові встановлюється
договором транспортного
експедирування, якщо інше не
встановлено законом. Якщо розмір плати
не встановлений, клієнт повинен
виплатити експедитору розумну плату.

Відповідно до ч. 1 ст. 932 Цивільного
кодексу України, експедитор має право
залучити до виконання своїх обов'язків
інших осіб.

Судом встановлено, що 07.12.2011 року між
Позивачем (замовник), державним
підприємством «Український
транспортно-логістичний центр»
(основний виконавець), державним
підприємством «Дарницький
вагоноремонтний завод»
(співвиконавець перший) та державним
підприємством «Український державний
центр по експлуатації спеціалізованих
вагонів» (співвиконавець другий)
укладено договір про організацію
перевезень вантажів у власних вагонах
та проведення розрахунків надані
послуги, пов'язані з цим перевезенням
від 07.12.2011 року №008-2011, згідно п. 1.1 якого,
за цим договором про організацію
перевезень основний виконавець та
співвиконавці зобов'язуються за плату
і за рахунок замовника виконати або
організувати виконання визначених цим
договором послуг, пов'язаних з
організацією перевезень вантажів.

31.07.2012 року Позивачем, державним
підприємством «Український
транспортно-логістичний центр»,
державним підприємством «Дарницький
вагоноремонтний завод» та державним
підприємством «Український державний
центр по експлуатації спеціалізованих
вагонів» підписано додаткову угоду від
31.07.2012 року №7 до Договору, згідно п. 1
якої, сторони вирішили припинити дію
договору від 07.12.2011 року №008-2011 за
взаємною згодою сторін.

01.08.2012 року між Позивачем (замовник),
державним підприємством «Український
транспортно-логістичний центр»
(основний виконавець), державним
підприємством «Дарницький
вагоноремонтний завод»
(співвиконавець перший) та державним
підприємством «Український державний
центр по експлуатації спеціалізованих
вагонів» (співвиконавець другий)
укладено договір про надання послуг з
організації перевезень вантажів у
власних напіввагонах та проведення
розрахунків за надані послуги,
пов'язані з цими перевезеннями від
01.08.2012 року №1407/543-2012, згідно п. 1.1. якого,
за договором про організацію
перевезень вантажів основний
виконавець та співвиконавці
зобов'язуються за плату і за рахунок
замовника виконати або організувати
виконання визначених цим договором
послуг, пов'язаних з організацією
внутрішньодержавних та
експортно-імпортних перевезень
вантажів у напіввагонах власності
співвиконавців.

Судом встановлено, що Позивачем, на
виконання п. 2.4.6. Договору, виставлено
для оплати рахунки за березень 2012 року
№-0312 на суму 11 410,40 грн., за квітень
2012 року №-0412 на суму 8 767,05 грн., за
травень 2012 року №9 на суму 7 690,39
грн., за червень 2012 року №9 на суму
8 126,70 грн., за лютий 2013 року №9 на
суму 11 410,40 грн., копії яких знаходяться
в матеріалах справи.

Вказані рахунки разом з підписаними
Позивачем актами виконання робіт
(надання послуг) за березень 2012 року
№-0312, за квітень 2012 року
№-0412, за травень 2012 року №9,
за червень 2012 року №9 та за лютий
2013 року №9 надіслано на адресу
Відповідача, що підтверджується
переліками вихідної кореспонденції
від 14.06.2012 року, від 07.07.2012 року, від
13.03.2013 року та фіскальними чеками від
14.06.2012 року №9049, від 07.07.2012 року№1677, від
13.03.2013 року №4683, копії яких знаходяться
в матеріалах справи.

Як вказує Позивач у позовній заяві від
18.02.2014 року №212, Відповідач не виконав
належним чином зобов'язання за
Договором з повної оплати наданих
Позивачем послуг згідно вищевказаних
рахунків, оплативши вказані послуги
лише частково у сумі 42 425,00 грн., у
зв'язку з чим за Відповідачем
утворилась заборгованість у сумі 4 979,94
грн.

Судом встановлено, що Відповідачем
14.03.2012 року, 28.03.2012 року та 27.04.2012 року
перераховано на рахунок Позивача
грошові кошти у загальній сумі 42 425,00
грн., що підтверджується копіями
платіжних доручень від 14.03.2012 року №1,
28.03.2012 року №1 та від 27.04.2012 року №1.

З огляду на те, що Відповідачем
належним чином не було виконано
зобов'язання за Договором, то на адресу
останнього Позивачем в порядку
досудового врегулювання спору,
встановленого ст. 222 Господарського
кодексу України та ст. 6 Господарського
процесуального кодексу України,
направлено листи від 04.06.2013 року №593 та
від 18.10.2013 року №907, у яких Позивач
просив Відповідача в семиденний термін
з моменту отримання даних листів
здійснити повне погашення
заборгованості в розмірі 4 979,94 грн.
Разом з листом від 18.10.2013 року №907
Позивачем надсилались рахунки за
березень 2012 року №-0312, за квітень
2012 року №-0412, за травень 2012 року
№9, за червень 2012 року №9, за
лютий 2013 року №9 та акти
виконання робіт (надання послуг) за
березень 2012 року №-0312, за квітень
2012 року №-0412, за травень 2012 року
№9, за червень 2012 року №9 та
за лютий 2013 року №9. Факт
отримання Відповідачем листа від 04.06.2013
року №593 підтверджується
рекомендованим повідомленням про
вручення поштового відправлення,
виплату поштового переказу Ц 01 3;
факт надіслання Позивачем на адресу
Відповідача листа від 18.10.2013 року №907 та
доданих до нього документів
підтверджується описом вкладення у
цінний лист 16981940 від 18.10.2013 року та
фіскальним чеком від 18.10.2013 року №8192,
копії яких знаходяться в матеріалах
справи.

Проте, як вказує Позивач, відповіді на
листи від 04.06.2013 року №593 та від 18.10.2013
року №907 Відповідач не надав та
заборгованість у вигляді основного
боргу за Договором у сумі 4 979,94 грн. не
погасив.

Разом з тим судом встановлено, що в
матеріалах справи відсутні письмові
заперечення Відповідача щодо якості,
вартості та обсягу наданих Позивачем
послуг за Договором.

Як встановлено судом, ухвалою
господарського суду Київської області
від 21.03.2014 року суд зобов'язував
Відповідача подати належні докази
виконання Відповідачем зобов'язань за
договором про організацію перевезень
вантажів від 20.01.2012 року №9210644.

Станом на день розгляду справи
Відповідачем не надано суду належних
доказів оплати у повному обсязі
наданих Позивачем послуг за Договором
згідно рахунків за березень 2012 року
№-0312, за квітень 2012 року
№-0412, за травень 2012 року №9,
за червень 2012 року №9, за лютий 2013
року №9.

Таким чином, внаслідок порушення
Відповідачем положень п.п. 1.2., 2.2.12., 3.1.,
3.3. Договору та ст.ст. 526, 530, 629 Цивільного
кодексу України, ст. 193 Господарського
кодексу України, у зв'язку з тим, що
Відповідач належним чином не виконав
зобов'язань за Договором з своєчасної
та повної оплати наданих Позивачем
послуг за Договором згідно вказаних
рахунків, за Відповідачем перед
Позивачем наявна заборгованість у сумі
4 979,94 грн.

За таких обставин, позовна вимога про
стягнення з Відповідача
заборгованості за Договором у вигляді
основного боргу у сумі 4 979,94 грн. є
обґрунтованою та доведеною за
допомогою належних і допустимих
доказів, у зв'язку з чим підлягає
задоволенню у повному обсязі.

Поряд з цим, Позивач просить суд
стягнути з Відповідача, за несвоєчасне
виконання грошового зобов'язання з
оплати поставленого природного газу,
пеню, передбачену п. 4.4. Договору, у сумі
295,11 грн. за період з 21.03.2013 року по 17.09.2013
року.

Господарський кодекс України у ст. 216
передбачає, що учасники господарських
відносин несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

У відповідності з ч. 1 ст. 218
Господарського кодексу України,
підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 230
Господарського кодексу України,
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу
України, штрафні санкції за порушення
грошових зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Частиною 1 ст. 549 Цивільного кодексу
України визначено, що пенею є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми несвоєчасно виконаного
грошового зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Відповідно до вимог ст. 610 Цивільного
кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу
України, у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки.

Цивільний кодекс України у ст. 612
передбачає, що боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.
Боржник, який прострочив виконання
зобов'язання, відповідає перед
кредитором за завдані простроченням
збитки і за неможливість виконання, що
випадково настала після прострочення.
Якщо внаслідок прострочення боржника
виконання зобов'язання втратило
інтерес для кредитора, він може
відмовитися від прийняття виконання і
вимагати відшкодування збитків.
Прострочення боржника не настає, якщо
зобов'язання не може бути виконане
внаслідок прострочення кредитора.

Суд приходить до висновку, що дії
Відповідача є порушенням договірних
зобов'язань, тому Відповідач
вважається таким, що прострочив
виконання зобов'язання, внаслідок чого
є підстави для застосування
встановленої законом та Договором
відповідальності.

Закон України «Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань» від 10 січня 2002 року за N
2921-III у ст.ст. 1, 3 встановлює, що платники
грошових коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочку
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені, передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

На підставі ст. 611 Цивільного кодексу
України, ст.ст. 230, 231 Господарського
кодексу України, ст.ст. 1, 3 Закону
України «Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань» та п. 4.4. Договору,
Позивачем Відповідачу нараховано пеню
за несвоєчасне виконання грошового
зобов'язання зі оплати наданих
Позивачем послуг у розмірі подвійної
облікової ставки Національного банку
України за період з 21.03.2013 року по 17.09.2013
року у сумі 295,11 грн.

З метою дослідження правильності
визначення Позивачем суми пені, судом
встановлено, що сума пені за період з
21.03.2013 року по 17.09.2013 року у сумі 295,11 грн.
визначена обгрунтовано і вірно.
Доказів сплати Відповідачем вказаної
суми пені перед Позивачем не надано.

Поряд з цим, Позивач просить стягнути з
Відповідача за прострочення виконання
Відповідачем грошового зобов'язання за
договором про організацію перевезень
вантажів від 20.01.2012 року №9210644 три
проценти річних у сумі 136,71 грн. за
період з 21.03.2013 року по 28.02.2014 року.
Розрахунок суми трьох процентів річних
знаходиться в матеріалах справи.

У відповідності із ст. 625 Цивільного
кодексу України, боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Перевіркою правильності визначення
Позивачем вищевказаної суми трьох
процентів річних, судом встановлено, що
сума трьох процентів річних визначена
Позивачем вірно і обґрунтовано.

На час розгляду справи, Відповідачем не
надано суду доказів сплати Позивачу
суми трьох процентів річних у розмірі
136,71 грн., нарахованих за період з 21.03.2013
року по 28.02.2014 року.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що Позивач довів суду та Відповідач не
спростував належними і допустимими
доказами те, що у Відповідача перед
Позивачем наявна заборгованість за
договором про організацію перевезень
вантажів від 20.01.2012 року №9210644 у вигляді
основного боргу у сумі 4 979,94 грн. (чотири
тисячі дев'ятсот сімдесят дев'ять
гривень 94 коп.), пені у сумі 295,11 грн.
(двісті дев'яносто п'ять гривень 11 коп.)
та трьох процентів річних у сумі 136,71
грн. (сто тридцять шість гривень 71 коп.).

За таких обставин суд приходить до
висновку, що вимоги Позивача про
стягнення з Відповідача
заборгованості за договором про
організацію перевезень вантажів від
20.01.2012 року №9210644 у вигляді основного
боргу у сумі 4 979,94 грн. (чотири тисячі
дев'ятсот сімдесят дев'ять гривень 94
коп.), пені у сумі 295,11 грн. (двісті
дев'яносто п'ять гривень 11 коп.) та трьох
процентів річних у сумі 136,71 грн. (сто
тридцять шість гривень 71 коп.) є
обґрунтованими та доведеними суду за
допомогою належних і допустимих
доказів, в зв'язку з чим підлягають
задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 32
Господарського процесуального кодексу
України, доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Господарський процесуальний кодекс
України у ст. 36 встановлює, що
письмовими доказами є документи і
матеріали, які містять дані про
обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку про те, що копії документів,
які знаходяться в матеріалах справи та
надавались суду Позивачем у справі в
якості доказів, є належними та
допустимими письмовими доказами, які
стосуються предмету спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підстави
своїх вимог і заперечень.

Надані Позивачем докази не
спростовані, та не заперечувались
Відповідачем протягом розгляду справи.

Поряд з цим, Позивач просить суд
стягнути з Відповідача судовий збір у
сумі 1 827,00 грн. (одна тисяча вісімсот
двадцять сім гривень 00 коп.).

Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, судовий збір покладається: у
спорах, що виникають при виконанні
договорів та з інших підстав, - на
сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, у зв'язку з
задоволенням позовних вимог у повному
обсязі, витрати по сплаті судового
збору у сумі 1 827,00 грн. (одна тисяча
вісімсот двадцять сім гривень 00 коп.),
відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, покладаються судом на
Відповідача.

Керуючись ст. 124 Конституції України,
ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов товариства з обмеженою
відповідальністю "РЕЙЛ КАРГО ТРАНС" до
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості, -
задовольнити повністю.

2. Стягнути з фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2,
ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, місце
проживання: 08292, АДРЕСА_1, на користь
товариства з обмеженою
відповідальністю "РЕЙЛ КАРГО ТРАНС",
ідентифікаційний код: 37881749,
місцезнаходження: 01133, м. Київ, вул.
Щорса, буд. 32-Г, офіс 8, заборгованість за
договором про організацію перевезень
вантажів від 20.01.2012 року №9210644 у вигляді
основного боргу у сумі 4 979,94 грн. (чотири
тисячі дев'ятсот сімдесят дев'ять
гривень 94 коп.), пені у сумі 295,11 грн.
(двісті дев'яносто п'ять гривень 11 коп.),
трьох процентів річних у сумі 136,71 грн.
(сто тридцять шість гривень 71 коп.) та
судовий збір у сумі 1 827,00 грн. (одна
тисяча вісімсот двадцять сім гривень 00
коп.).

3. Видати наказ після набрання
рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
десятиденного строку з дня його
належного оформлення та підписання і
може бути оскаржено в апеляційному
порядку.

Суддя
Скутельник П.Ф.

Повний текст рішення складено та
підписано 30 квітня 2014 року