ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2014 р.
Справа № 923/191/14

Господарський суд Херсонської області
у складі судді Сулімовської М. Б., при
секретарі Шикаловій В.О., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу

за позовом Каховського міжрайонного
прокурора Херсонської області в
інтересах держави

до відповідача-1: Каховської міської
ради, м.Каховка Херсонської області

відповідача-2: товариства з обмеженою
відповідальністю "Геліос-1" м.Каховка
Херсонської області

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача: Управління
Держземагенства у Каховському районі
Херсонської області

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача: Державної інспекції
сільського господарства в Херсонській
області

про визнання неправомірними та
скасування рішень сесій, визнання
недійсним правочину та застосування
наслідків його недійсності

за участю представників сторін:

від позивача: начальник відділу
прокуратури Херсонської області
Камінський П.А. (посвідчення № 016542 від
23.04.2013р.);

від відповідача-1: не прибув;

від відповідача-2: не прибув;

від третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача - Управління
Держземагенства у Каховському районі
Херсонської області: не прибув;

від третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача - Державної інспекції
сільського господарства в Херсонській
області: Рефлер Ю.В. (паспорт серії
НОМЕР_1, виданий Комсомольським ВМ ХМВ
УМВС України в Херсонській області
14.09.2005р.), представник за довіреністю №59
від 05.03.2014р.

Каховський міжрайонний прокурор
Херсонської області звернувся до суду
з позовом до відповідача-1 - Каховської
міської ради та відповідача-2 -
товариства з обмеженою
відповідальністю "Геліос-1", м. Каховка
Херсонської області про визнання
неправомірними та скасування рішень
сесій, визнання недійсним правочину та
застосування наслідків його
недійсності. Позовні вимоги, з
посиланням на приписи статей 19-21, 123, 124,
134 Земельного кодексу України, статей 6,
15, 16 Закону України "Про оренду землі",
обґрунтовані порушенням відповідачами
норм земельного законодавства, в
результаті чого ТОВ "Геліос-1" було
передано в оренду земельну ділянку
площею 78,6256 га, яка розташована за
адресою: м. Каховка Херсонської
області, на підставі рішень сесій
Каховської міської ради № 182/14 від
30.01.2007р. та № 733/45 від 25.02.2009р. без зміни
її цільового призначення та
виготовлення проекту землеустрою.

Ухвалою господарського суду від
10.04.2014р. судом, на підставі ч. 3 ст. 69 ГПК
України, за клопотанням прокурора,
мотивованим необхідністю вивчення
додатково поданих сторонами
матеріалів та витребування додаткових
пояснень, процесуальний строк
вирішення спору у справі № 923/191/14 було
продовжено на п'ятнадцять днів до
05.05.2014р.; цією ж ухвалою розгляд справи
було відкладено на 25.04.2014р. та
зобов'язано сторони надати додаткові
докази.

В судове засідання 25.04.2014р.
прокурор та представник третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні позивача
Державної інспекції сільського
господарства в Херсонській області
прибули.

Відповідач-1, відповідач-2, третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні позивача -
Управління Держземагенства у
Каховському районі Херсонської
області, повідомлені належним чином
про дату, час та місце розгляду справи,
явку уповноважених представників в
судове засідання не забезпечили.

01.04.2014р. до суду звернулася третя
особа Управління Держземагенства у
Каховському районі, а 24.04.2014р. -
відповідач-1 Каховська міська рада із
клопотаннями про розгляд справи без
участі уповноважених представників.

08.04.2014р., 09.04.2014р. та 10.04.2014р.
відповідно, відповідачем-2 ТОВ
"Геліос-1", Каховським міжрайонним
прокурором, та Управлінням
Держземагенства у Каховському районі
подано додаткові матеріали, які судом
розглянуто та долучено до справи.

24.04.2014р. Каховською міською радою
та Управлінням Держземагенства у
Каховському районі Херсонської
області на виконання вимог ухвали суду
подано додаткові пояснення.

В судовому засіданні 25.04.2014р.
прокурор звернувся до суду з
клопотанням про уточнення прохальної
частини позову що стосується
зазначення місця розташування
земельної ділянки та конкретизації
пунктів оспорюваних рішень Каховської
міської ради; підтримав позовні вимоги
та просить суд їх задовольнити.

Враховуючи, що подана прокурором заява
про уточнення прохальної частини
позову не є заявою про зміну підстав
або предмету позову, заявою про
збільшення позовних вимог тощо, судом
ухвалено про прийняття даної заяви та
про розгляд позовних вимог з
урахуванням їх уточнення в частині
зазначення місця розташування (адреси)
земельної ділянки та конкретизації
пунктів оспорюваних рішень ради.

Представник Державної інспекції
сільського господарства в Херсонській
області позовні вимоги прокурора
вважає обґрунтованими та просить суд
їх задовольнити.

В судовому засіданні 25.04.2014р. для
ухвалення рішення у справі судом було
оголошено перерву до 28.04.2014р.

У судовому засіданні 28.04.2014р.
відповідно до ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України судом
проголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення прокурора та
представника Державної інспекції
сільського господарства, всебічно і
повно з'ясувавши фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, господарський суд, -

в с т а н о в и в:

Відповідно до ст. 121 Конституції
України, ст. 36-1 Закону України "Про
прокуратуру" на прокуратуру покладено
представництво інтересів громадян і
держави в суді у випадках, передбачених
законом. Підставою представництва у
суді інтересів держави є наявність
порушень або загрози порушень
економічних, політичних та інших
державних інтересів внаслідок
протиправних дій (бездіяльності)
фізичних або юридичних осіб, що
вчинюються у відносинах між ними або з
державою.

Статтею 2 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
порушує справи за позовними заявами
прокурорів та їх заступників, які
звертаються до господарського суду в
інтересах держави. Прокурор в позовній
заяві самостійно визначає, в чому
полягає порушення інтересів держави та
обґрунтовує необхідність їх захисту, а
також вказує орган, уповноважений
державою здійснювати відповідні
функції у спірних відносинах.

Відповідно до п.4 мотивувальної
частини рішення Конституційного суду
України № З-рп/99 у справі №1-1/99 від
08.04.1999р. прокурор або його заступник
самостійно визначає з посиланням на
чинне законодавство в чому полягає
порушення інтересів держави,
обґрунтовуючи в позовній заяві
необхідність їх захисту, та визначає
орган, який уповноважений державою
виконувати відповідні функції в
спірних правовідносинах.

Відповідно до статті 20 Закону України
"Про прокуратуру" при виявленні
порушень закону прокурор у межах своєї
компетенції має право звертатися до
суду в передбачених законом випадках.

За приписами частини другої
статті 29 Господарського
процесуального кодексу України у разі
прийняття господарським судом
позовної заяви, поданої прокурором в
інтересах держави в особі органу,
уповноваженого здійснювати функції
держави у спірних правовідносинах,
зазначений орган набуває статусу
позивача. У разі прийняття
господарським судом позовної заяви,
поданої прокурором в інтересах
держави, в якій зазначено про
відсутність органу, уповноваженого
здійснювати функції держави у спірних
правовідносинах, або про відсутність у
такого органу повноважень щодо
звернення до господарського суду,
прокурор набуває статусу позивача.

Відповідно до пункту 2 резолютивної
частини Рішення Конституційного Суду
України від 08.04.99р. N 3-рп/99 зі справи за
конституційним поданням Вищого
арбітражного суду України та
Генеральної прокуратури України щодо
офіційного тлумачення положень статті
2 Арбітражного процесуального кодексу
України під поняттям "орган,
уповноважений державою здійснювати
відповідні функції у спірних
відносинах", зазначеним у частині
другій статті 2 Арбітражного
процесуального кодексу України,
потрібно розуміти орган державної
влади чи орган місцевого
самоврядування, якому законом надано
повноваження органу виконавчої влади.

Відповідно до статті 5 Закону України
"Про державний контроль за
використанням та охороною земель"
здійснення державного контролю за
використанням та охороною земель усіх
категорій та форм власності покладено
на центральний орган виконавчої влади,
який забезпечує реалізацію державної
політики у сфері нагляду (контролю) в
агропромисловому комплексі. Таким
центральним органом виконавчої влади
відповідно до Указу Президента України
№459/2011 від 13.04.2011р. "Про Державну
інспекцію сільського господарства
України" є Державна інспекція
сільського господарства України. Разом
з тим, статтями 6, 9, 10 Закону України "Про
державний контроль за використанням та
охороною земель", Положенням про
Державну інспекцію сільського
господарства, затвердженим Указом
Президента України №459/2011 від 13.04.2011р.,
не передбачено повноважень вказаного
органу щодо звернення до суду з позовом
про визнання недійсним договору,
визнання незаконним рішень органів
державної влади та місцевого
самоврядування щодо розпоряджень
землею, а також звільнення земельних
ділянок.

За наведених обставин суд
констатує, що оскільки органом,
уповноваженим державою здійснювати
відповідні функції у земельних
відносинах, є Державна інспекція
сільського господарства України, у
якої відсутні повноваження на
звернення до господарського суду з
відповідним позовом, прокурор
звернувся з даним позовом в інтересах
держави і в силу приписів статей 2, 29
Господарського процесуального кодексу
України цілком правомірно набув
статусу позивача по справі.

Крім цього суд враховує, що в
даному випадку Каховська міська рада
залучена до участі у справі в якості
відповідача, оскільки прокурором
оскаржуються рішення сесій останньої,
що унеможливлює її участь в справі в
якості позивача.

Захищаючи інтереси держави, прокурор
обґрунтував позовні вимоги тим, що на
момент прийняття Каховською міською
радою спірних рішень №182/14 від 30.01.2007р.
"Про надання згоди на розробку
землевпорядної документації", №733/45 від
25.02.2009р. "Про затвердження технічної
документації щодо відведення та
надання земельної ділянки
сільськогосподарського призначення в
оренду" та №887/46 від 31.10.2013р. "Про
внесення змін до рішення сесії міської
ради від 25.02.2009р. №733/45 "Про затвердження
технічної документації щодо
відведення та надання земельної
ділянки сільськогосподарського
призначення в оренду", якими надано
відповідачу-2 товариству з обмеженою
відповідальністю "Геліос-1" дозвіл на
розробку та затверджено технічну
документацію, проект землеустрою щодо
зміни цільового призначення земельної
ділянки площею 78,6526 га (із земель
транспорту до земель
сільськогосподарського призначення),
наданої ТОВ "Геліос-1" в оренду для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
не розроблювався та не затверджувався
міською радою. Таким чином, як зазначає
прокурор, в порушення вимог ст.ст. 19, 20,
21, 91, 123, 124 Земельного кодексу України
Каховською міською радою прийнято
оскаржувані рішення щодо надання
дозволу на розроблення та затверджено
технічну документацію із землеустрою
ТОВ "Геліос-1" щодо відведення в оренду
земельної ділянки для ведення
товарного сільськогосподарського
господарства із категорії земель
транспорту без зміни цільового
призначення та виготовлення проекту
землеустрою.

Крім цього, рішення щодо відведення в
оренду ТОВ "Геліос-1" земельної ділянки
площею 78,6256 га для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва за
рахунок земель м.Каховка прийнято
Каховською міською радою в порушення
приписів ст.ст. 19, 20, 123, 124 Земельного
кодексу України та ст.ст. 10, 12 Закону
України "Про планування та забудову
територій", оскільки згідно
Генерального плану розвитку м.Каховка
функціональне призначення
вищевказаної земельної ділянки є
присадибна житлова забудова,
малоповерхова житлова забудова,
громадські будівлі і установи, зелені
насадження загального користування та
багатоповерхова житлова забудова.

У зв'язку з наведеними обставинами,
враховуючи, що спірні рішення
Каховської міської ради прийняті із
порушенням вимог земельного
законодавства, прокурор, на підставі
статей 203, 207, 215 Цивільного кодексу
України та ст.21 Земельного кодексу
України, вважає, що укладений між
відповідачами договір оренди
земельної ділянки має бути визнаний
недійсним із застосуванням наслідків
його недійсності шляхом зобов'язання
товариства з обмеженою
відповідальністю "Геліос-1" повернути
до комунальної власності земельну
ділянку площею 78,6256 га, вартістю 1020520,19
грн.

В судовому засіданні 25.04.2014р.
прокурор звернувся до суду з
клопотанням про уточнення прохальної
частини позову що стосується
зазначення місця розташування
земельної ділянки та конкретизації
пунктів оспорюваних рішень Каховської
міської ради; підтримав позовні вимоги
та просить суд їх задовольнити.

Як пояснив прокурор, при
підготовці позовної заяви в пункті 4
прохальної частини що стосується
зобов'язання відповідача-2 ТОВ "Геліос-1"
повернути земельну ділянку, не було
зазначено місце розташування (адресу)
земельної ділянки. Також, в пункті 1
прохальної частини позову прокурор,
крім іншого, просить визнати
незаконним та скасувати рішення
Каховської міської ради №182/14 від
30.01.2007р. "Про надання згоди на розробку
землевпорядної документації". Проте,
оскільки оспорюваним рішенням також
було вирішено питання щодо прав та
обов'язків третіх осіб які не є
учасниками провадження в даній справі,
що унеможливлює скасування даного
рішення в повному обсязі, прокурор
просить визнати незаконним (недійсним)
та скасувати пункти 2, 2.3 рішення
Каховської міської ради №182/14 від
30.01.2007р. "Про надання згоди на розробку
землевпорядної документації" в
частині, що стосується надання згоди на
розробку технічної документації по
складанню договору оренди землі
товариству з обмеженою
відповідальністю "Геліос-1".

Враховуючи, що подана прокурором
заява про уточнення прохальної частини
позову не є заявою про зміну підстав
або предмету позову, заявою про
збільшення позовних вимог тощо, в той
же час не врахування вищезазначеного
уточнення може призвести до порушення
прав та охоронюваних законом інтересів
третіх осіб, судом ухвалено про
прийняття даної заяви та про розгляд
позовних вимог з урахуванням їх
уточнення в частині зазначення місця
розташування (адреси) земельної
ділянки та конкретизації пунктів
оспорюваних рішень ради.

Каховська міська рада свою правову
позицію щодо заявленого прокурором
позову виклала у відзиві на позовну
заяву (т.1 а.с.141-143), зазначивши, зокрема,
наступне.

Так Каховська міська рада вважає, що
даний спір не підвідомчий
господарському суду, оскільки є
публічно-правовим спором та підлягає
розгляду в адміністративному суді, у
зв'язку з чим провадження у справі має
бути припинено на підставі п.1 ч.1 ст.80
ГПК України.

Враховуючи, що прокурор просить
визнати незаконними рішення органу
місцевого самоврядування від 31.01.2007р.
та 25.02.2009р., які, в свою чергу, за
твердженням відповідача-1,
направлялись прокурору в період їх
ухвалення, що не позбавляло останнього
своєчасно вжити заходи прокурорського
реагування, міська рада просить суд
застосувати строк позовної давності і
у задоволенні позову прокурора
відмовити.

Крім цього, за результатом розгляду
подання Каховського міжрайонного
прокурора від 04.09.2013р. №48/3552вих.13 про
усунення порушень вимог Земельного
кодексу України, причин та умов, що їм
сприяють, рішенням Каховської міської
ради від 31.10.2013р. №887/46 внесено зміни до
рішення ради від 25.02.2009р. №733/45 щодо
надання ТОВ "Геліос-1" земельної ділянки
для ведення сільськогосподарського
виробництва за рахунок земель
транспорту, на що дає право власникам
земельної ділянки п.5 ст.20 Земельного
кодексу України. Таким чином, як
зазначає відповідач-1, міська рада
визначила вид використання землі
(землі промисловості і транспорту),
тобто привела рішення від 25.02.2009р. у
відповідність до норм Земельного
кодексу України, в той час як підстав
для визнання незаконним рішення
міськради від 31.10.2013р. прокурором не
наведено.

Що стосується вимог прокурора про
визнання недійсним договору оренди
землі, укладеного між Каховською
міською радою та ТОВ "Геліос-1" 11.06.2009р.,
то, на думку відповідача-1, такі вимоги
задоволенню не підлягають, оскільки
питання про недійсність даного
договору може бути предметом розгляду
господарського суду лише у випадку
визнання спірних рішень ради
неправомірними в порядку КАС України.

Крім цього, Каховська міська рада
зазначає, що права і інтереси сторін за
договором оренди в даному випадку не
порушено, оскільки територіальна
громада отримує кошти у вигляді
орендної плати, а земельна ділянка в
межах міста, яка є ріллею, перебуває у
належному стані і використовується для
вирощування сільгоспкультур.

Відповідач-2 товариство з обмеженою
відповідальністю "Геліос-1" у своєму
клопотанні від 28.03.2014р. (т.1 а.с.193)
зазначив, що позовні вимоги прокурора
не визнає та в повному обсязі підтримує
відзив Каховської міської ради.

Третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на стороні позивача Державна
інспекція сільського господарства в
Херсонській області у своїх поясненнях
(т.1 а.с.223-225) позов прокурора вважає
обґрунтованим та погоджується із
наявністю порушень Каховською міською
радою вимог земельного законодавства
при ухваленні спірних рішень та
наданні у користування товариству з
обмеженою відповідальністю "Геліос-1"
земельної ділянки площею 78,6256 га.

Листом від 04.04.2014р. (т.1 а.с.190-191) третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
на стороні позивача Управління
Держземагенства у Каховському районі
Херсонської області повідомила суд
щодо укладеного між відповідачами
договору оренди землі від 11.06.2009р. та
зазначила, мовою оригіналу, що
"відповідно до даного договору оренди
станом на 01.01.2007р. було внесено зміни до
форми 6-зем, а саме: по угіддям частину
зазначеної земельної ділянки площею
60,48 га було переведено з графи 48 (землі,
що використовуються для транспорту та
зв'язку, в т.ч. під аеродромами та
відповідними спорудами) до графи 20
(сільськогосподарські землі, в т.ч.
інші), а частину земельної ділянки
площею 18,1456 га залишено без змін по
графі 5 (сільськогосподарські угіддя, в
т.ч. рілля), по користувачам переведено
із земель запасу до землекористувача
ТОВ "Геліос-1". Відповідно до
статистичної звітності форми 6-зем
станом на 01.01.2014р. вказана земельна
ділянка площею 78,6256 га обліковується в
землях сільськогосподарського
призначення: площею 18,1456 по графі 5
(сільськогосподарські угіддя, в т.ч.
рілля), 60,48 га по графі 20
(сільськогосподарські землі, в т.ч.
інші)". При цьому обґрунтованих
пояснень у зв'язку з чим спірна
земельна ділянка обліковується як
землі сільськогосподарського
призначення Управлінням на вимогу
ухвали суду від 10.04.2014р. не надано.

Оцінивши подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд вважає, що
позовні вимоги підлягають задоволенню
з наступних підстав.

Як слідує з матеріалів справи, рішенням
Малокаховської сільської ради
народних депутатів від 16.06.1994р. "Про
погодження меж міста Каховки" (т.1 а.с.24)
погоджено встановлення меж м.Каховка
відповідно до техніко-економічного
обґрунтування генерального плану
міста та проекту встановлення меж
міста загальною площею території
Каховської міськради - 1596 га з
включенням в міську межу прилеглих
земель Каховської райради в кількості
740 га, у тому числі 84,6 га Каховського
аеропорту.

Пунктом 2.1.2 рішення Каховської міської
ради від 29.12.1997р. №145/22 "Про розгляд
проекту міжгосподарського
землевпорядкування земель м.Каховка
(КСП ім.Будьоного та інших
землекористувачів, що ввійшли в межі
міста), проектів роздержавлення цих
земель та технічної документації
уточнення меж міста Каховка" (т.1 а.с.25-26)
землі Каховського аеропорту в
кількості 84,7 га переведено з категорії
ІІІ (землі промисловості і транспорту)
у категорію VI (землі запасу міста
Каховка - резерв населеного пункту під
житлово-цивільне будівництво).

Рішенням сесії Каховської міської ради
від 28.03.2001р. №214/27 "Про внесення змін до
рішення міської ради від 29.12.97р. №145/22
"Про розгляд проекту міжгосподарського
землевпорядкування земель м.Каховка
(КСП ім.Будьоного та інших
землекористувачів, що ввійшли в межі
міста), проектів роздержавлення цих
земель та технічної документації
уточнення меж міста Каховка" (т.1 а.с.27)
внесено зміни - пункт 2.1.2 викладено у
наступній редакції "Землі Каховського
аеропорту в кількості 84,7 га залишити в
категорії ІІІ (землі промисловості і
транспорту) як резерв населеного
пункту під житлове цивільне
будівництво, надані в тимчасове
користування землекористувачам".

Рішенням виконавчого комітету
Каховської міської ради від 27.11.2001р. №326
"Про надання земельної ділянки в оренду
для сільськогосподарського
виробництва" (т.1 а.с.28) товариству з
обмеженою відповідальністю "Геліос-1"
із земель запасу було надано земельну
ділянку загальною площею 85,64 га ріллі
строком на п'ять років (починаючи з дати
реєстрації договору) на умовах оренди
для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва.

22.01.2002р. між Каховською міською радою та
товариством з обмеженою
відповідальністю "Геліос-1" було
укладено договір оренди земельної
ділянки, що знаходиться в м.Каховка,
Херсонської області, зі строком дії
даного договору п'ять років. Даний
договір зареєстровано у книзі
реєстрації договорів на право
тимчасового користування (в т.ч. на
умовах оренди) 31.01.2002р. за №99.

Як слідує з матеріалів справи, а саме
пояснень секретаря Каховської міської
ради Гончарова О.А. та головного
спеціаліста відділу контролю за
використанням комунального майна та
землі Каховської міської ради Івченко
О.О. (т.1 а.с.88-93), після закінчення дії
укладеного між Каховською міською
радою та товариством з обмеженою
відповідальністю "Геліос-1" договору
останній не поновлювався, оскільки
частину земельної ділянки - 6,3 га, що
знаходилась у користуванні ТОВ
"Геліос-1", було вилучено для обміну із
Малокаховською сільською радою, у
зв'язку з чим для продовження орендних
правовідносин орендар мав виготовити
нову землевпорядну документацію.

Таким чином, у зв'язку із закінченням
строку дії укладеного між сторонами
договору оренди, рішенням Каховської
міської ради від 30.01.2007р. №182/14 "Про
надання згоди на розробку
землевпорядної документації" (т.1 а.с.42 -
зворот), а саме пунктами 2 і 2.3
товариству з обмеженою
відповідальністю "Геліос-1" було надано
згоду на розробку технічної
документації по складанню договору
оренди землі орієнтовною площею ріллі
85,6 га для сільськогосподарського
виробництва.

На виконання даного рішення міської
ради за замовленням товариства з
обмеженою відповідальністю "Геліос-1"
приватним підприємством "Каховка-ЗІС"
було виготовлено "Технічну
документацію по складанню договору
оренди на земельну ділянку ТОВ
"Геліос-1" для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва
площею 78,6256 га в зв'язку з закінченням
строку договору оренди, розташованої
за адресою: Херсонська область,
м.Каховка, південна частина міста" (т.1
а.с.43-57).

Як слідує з розділу 1.1. пояснювальної
записки технічної документації, на
підставі рішення виконкому Каховської
міської ради від 27.11.2001р. №326 ТОВ
"Геліос-1" була надана земельна ділянка
в користування на умовах оренди площею
85,64 га для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
розташована за адресою м.Каховка,
південна частина міста (район
території колишнього аеропорту) та
зареєстровано договір оренди землі у
книзі реєстрації договорів оренди
земельної ділянки за №99 від 31.01.2002р.

Технічна документація по складанню
договору оренди на земельну ділянку
населених пунктів для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва розроблена на підставі
рішення міської ради "Про надання згоди
на розробку землевпорядної
документації" та договору на виконання
робіт від 16.12.2008р. №118. Після уточнення
зовнішніх меж фактична площа земельної
ділянки, яка надається в оренду ТОВ
"Геліос-1" складає 78,6256 га.

Рішенням Каховської міської ради від
25.02.2009р. №733/45 "Про затвердження
технічної документації щодо
відведення та надання земельної
ділянки сільськогосподарського
призначення в оренду" (т.1 а.с.58)
затверджено технічну документацію по
складанню договору оренди земельної
ділянки ТОВ "Геліос-1" загальною площею
78,6256 га для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
розташованої в південній частині міста
та надано ТОВ "Геліос-1" в
короткострокову оренду строком на
п'ять років земельну ділянку загальною
площею 78,6256 га для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва в
районі південної частини міста за
рахунок земель, які знаходяться в
користуванні ТОВ "Геліос-1".

11.06.2009р. між Каховською міською радою та
товариством з обмеженою
відповідальністю "Геліос-1" укладено
договір оренди землі, який 11.06.2009р.
зареєстровано у Державному реєстрі
земель за №4АА73100027 (т.1 а.с.59-62).

За умовами п.п.1, 5 укладеного між
сторонами договору оренди
орендодавець надає, а орендар приймає у
строкове платне користування земельну
ділянку, нормативна грошова оцінка
якої становить 1020520,00 грн., на підставі
рішення №733/45 від 25.02.2009р. для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва (цільове призначення).

Вказана земельна ділянка була передана
орендареві за актом приймання-передачі
від 11.06.2009р. (т.1 а.с.63).

В подальшому, рішенням Каховської
міської ради від 31.10.2013р. №887/46 "Про
внесення змін до рішення сесії міської
ради від 25.02.2009р. №733/45 "Про затвердження
технічної документації щодо
відведення та надання земельної
ділянки сільськогосподарського
призначення в оренду" (т.1 а.с.68) було
внесено зміни в рішення №733/45 - пункт 1
викладено у наступній редакції "Надати
ТОВ "Геліос-1" в короткострокову оренду
строком на 5 років земельну ділянку
загальною площею 78,6256 га для ведення
сільськогосподарського виробництва в
районі південної частини міста, з
орендною платою 30615,61 грн./рік, та з
урахуванням щорічного коефіцієнту
індексації, за рахунок земель
транспорту".

За приписами частини 2 статті 19
Конституції України та пункту 3 статті
24 Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні" органи
місцевого самоврядування та їх
посадові особи діють лише на підставі,
в межах повноважень та у спосіб,
передбачені Конституцією і законами
України та керуються у своїй
діяльності Конституцією і законами
України, актами Президента України,
Кабінету Міністрів України.

Відповідно до положень статті 18
Земельного кодексу України (в редакції
станом на 13.01.2007р.) до земель України
належать усі землі в межах її
території, в тому числі острови та
землі, зайняті водними об'єктами, які
за основним цільовим призначенням
поділяються на категорії.

Частиною 1 ст.19 цього Кодексу
визначено, що землі України за
основним цільовим призначенням
поділяються на такі категорії: землі
сільськогосподарського призначення;
землі житлової та громадської
забудови; землі природно-заповідного
та іншого природоохоронного
призначення; землі оздоровчого
призначення; землі рекреаційного
призначення; землі
історико-культурного призначення;
землі лісогосподарського призначення;
землі водного фонду; землі
промисловості, транспорту, зв'язку,
енергетики, оборони та іншого
призначення.

Згідно статті 20 ЗК України
віднесення земель до тієї чи іншої
категорії здійснюється на підставі
рішень органів державної влади та
органів місцевого самоврядування
відповідно до їх повноважень.

Зміна цільового призначення
земель провадиться органами
виконавчої влади або органами
місцевого самоврядування, які
приймають рішення про передачу цих
земель у власність або надання у
користування, вилучення (викуп) земель
і затверджують проекти землеустрою
або приймають рішення про
створення об'єктів природоохоронного
та історико-культурного призначення.

В свою чергу статтею 1 Закону
України "Про землеустрій" (в редакції
станом на 22.05.2003р.) передбачено, що
цільове призначення земельної
ділянки - використання земельної
ділянки за призначенням, визначеним
на підставі документації із
землеустрою у встановленому
законодавством порядку.

Відповідно до ст.16 Закону України
"Про оренду землі" (в редакції Закону
станом на 01.01.2007р.) у разі зміни
цільового призначення земельної
ділянки надання її в оренду
здійснюється за проектом відведення в
порядку, встановленому законом.

За приписами статті 50 Закону
України "Про землеустрій" (в редакції
Закону станом на 22.05.2005р.) у разі
надання, передачі, вилучення (викупу),
відчуження земельних ділянок
складаються проекти землеустрою щодо
відведення земельних ділянок.
Порядок складання проектів
землеустрою щодо відведення
земельних ділянок встановлюється
Кабінетом Міністрів України.

Так Постановою Кабінету
Міністрів України №677 від 26.05.2004р. "Про
затвердження Порядку розроблення
проектів землеустрою щодо відведення
земельних ділянок" передбачено, що
проект відведення земельної ділянки не
розробляється у разі, коли: земельна
ділянка, межі якої визначено в натурі
(на місцевості), надається у
користування або безоплатно
передається у власність без зміни її
цільового призначення; земельна
ділянка набувається у власність шляхом
купівлі-продажу, дарування, міни, на
підставі інших цивільно-правових угод,
успадкування, без зміни її меж та
цільового призначення; земельна
ділянка придбана на конкурентних
засадах (за результатами земельних
торгів); в інших випадках, передбачених
законом.

Порядок надання земельних
ділянок державної або комунальної
власності у користування визначено
статтями 123, 124 Земельного кодексу
України.

Так відповідно до положень
частини 1 статті123 цього Кодексу (в
редакції станом на 03.02.2009р.) надання
земельних ділянок державної або
комунальної власності у користування
здійснюється на підставі рішень
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування. Рішення
зазначених органів приймається на
підставі проектів землеустрою щодо
відведення земельних ділянок у разі:
зміни цільового призначення земельних
ділянок; надання в користування
земельних ділянок, межі яких не
встановлені в натурі (на місцевості).

В той же час, на підставі
технічної документації із землеустрою
щодо складання документа, що
посвідчує право користування
земельною ділянкою, надається у
користування земельна ділянка, межі
якої встановлені в натурі (на
місцевості), без зміни її цільового
призначення.

Отже, з наведених вище норм
земельного законодавства вбачається,
що зміна цільового призначення
земельної ділянки з однієї категорії
на іншу з визначенням виду її
використання в межах зміненої
категорії земель, відбувається шляхом
прийняття рішення відповідним органом
влади, яким затверджується проект
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки із зміненим цільовим
призначенням земельної ділянки
відповідно до закону та надається
земельна ділянка у користування з
визначенням умов її використання і
затвердженням умов надання, мається на
увазі використання земельної ділянки
за цільовим призначенням, визначеним
на підставі відповідного проекту
землеустрою.

Проте, на виконання вимог ухвали
господарського суду Каховська міська
рада заявою від 24.04.2014р. №02-13/1620
повідомила, що цільове призначення
спірної земельної ділянки аеропорту на
землі сільськогосподарського
призначення рішенням сесії Каховської
міської ради не змінювалося. Вказана
земельна ділянка за цільовим
призначенням відноситься до земель
промисловості і транспорту.

Аналогічна відповідь була надана
Каховською міськрадою прокурору
листом від 02.09.2013р. №02-13/1529-4209 (т.1 а.с.82 -
зворот).

Отже, Каховською міською радою, в
порушення вимог земельного
законодавства, що діяло на момент
прийняття рішень №182/14 від 30.01.2007р. та
№733/45 від 25.02.2009р., дозвіл на розробку
проекту землеустрою щодо зміни
цільового призначення земельної
ділянки площею 78,6256 га із земель
транспорту на землі
сільськогосподарського призначення,
що передана відповідачеві-2 ТОВ
"Геліос-1" в оренду для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва, не надавався та сам проект
не затверджувався.

Натомість, спірними рішеннями
було надано ТОВ "Геліос-1" дозвіл на
розробку та затверджено технічну
документацію.

Крім цього, рішенням Каховської
міської ради від 31.10.2013р. №887/46 "Про
внесення змін до рішення сесії міської
ради від 25.02.2009р. №733/45 "Про затвердження
технічної документації щодо
відведення та надання земельної
ділянки сільськогосподарського
призначення в оренду" (т.1 а.с.68) було
внесено зміни в рішення №733/45 - пункт 1
викладено у наступній редакції "Надати
ТОВ "Геліос-1" в короткострокову оренду
строком на 5 років земельну ділянку
загальною площею 78,6256 га для ведення
сільськогосподарського виробництва в
районі південної частини міста, з
орендною платою 30615,61 грн./рік, та з
урахуванням щорічного коефіцієнту
індексації, за рахунок земель
транспорту".

Заперечуючи проти позовних вимог,
Каховська міська рада у відзиві на
позов зазначила, що за результатами
розгляду подання Каховського
міжрайонного прокурора від 04.09.2013р.
№48/3552 вих. 13 "Про усунення порушень
вимог Земельного кодексу України,
причин та умов, що їм сприяють",
рішенням міської ради від 31.10.2013р. №887/46
внесено зміни до рішення ради від
25.02.2009р. №733/45 щодо надання ТОВ "Геліос-1"
земельної ділянки для ведення
сільськогосподарського виробництва за
рахунок земель транспорту, на що дає
право власникам земельної ділянки
частина 5 статті 20 Земельного кодексу
України. Таким чином міська рада
визначила вид використання землі (для
сільськогосподарського виробництва) в
межах певної категорії земель (землі
промисловості і транспорту), тобто
привела рішення від 25.02.2009р. у
відповідність до норм Земельного
кодексу України.

Однак, суд не погоджується з позицією
міської ради, виходячи з наступного.

Так Законом України "Про внесення змін
до деяких законодавчих актів України
щодо спрощення порядку набуття прав на
землю" від 05.11.2009р. №1702-VI статтю 20
Земельного кодексу України доповнено
частиною 5, якою визначено, що види
використання земельної ділянки в межах
певної категорії земель (крім земель
сільськогосподарського призначення та
земель оборони) визначаються її
власником або користувачем самостійно
в межах вимог, встановлених законом до
використання земель цієї категорії, з
урахуванням містобудівної
документації та документації із
землеустрою.

Таким чином, вказаною нормою
законодавець надав право власнику
земельної ділянки самостійно
визначати вид використання земельної
ділянки у межах певної категорії
земель. Отже з урахуванням приписів
даної норми власники земель
транспорту, які відносяться до
категорії рілля, можуть надавати такі
ділянки для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва
без виготовлення проекту землеустрою
щодо зміни їх цільового призначення.

Проте, дана норма набула законної
сили 10.12.2009р., тобто після ухвалення
спірних рішень. Отже, посилання міської
ради на норму закону та внесення на її
підставі змін у рішення, яке прийнято
до набрання такою нормою законної сили,
є безпідставним.

Статтею 21 Земельного кодексу
України визначено, що порушення
порядку встановлення та зміни
цільового призначення земель, є, крім
іншого, підставою для визнання
недійсними рішень органів державної
влади та органів місцевого
самоврядування про надання (передачу)
земельних ділянок громадянам та
юридичним особам.

Частиною 2 статті 19 Конституції
України встановлено, що органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до пункту 10 статті 59 Закону
України "Про місцеве самоврядування в
Україні" акти органів та посадових
осіб місцевого самоврядування з
мотивів їхньої невідповідності
Конституції або законам України
визнаються незаконними в судовому
порядку.

За правилами статті 21 Цивільного
кодексу України, суд визнає незаконним
та скасовує правовий акт
індивідуальної дії, виданий органом
державної влади, органом влади
Автономної Республіки Крим або органом
місцевого самоврядування, якщо
він суперечить актам цивільного
законодавства і порушує цивільні
права або інтереси.

З огляду на те, що Каховською міською
радою пункти 2, 2.3 рішення №182/14 від
30.01.2007р. "Про надання згоди на розробку
землевпорядної документації", рішення
№733/45 від 25.02.2009р. "Про затвердження
технічної документації щодо
відведення та надання земельної
ділянки сільськогосподарського
призначення в оренду" та №887/46 від
31.10.2013р. "Про внесення змін до рішення
сесії міської ради від 25.02.2009р. №733/45
"Про затвердження технічної
документації щодо відведення та
надання земельної ділянки
сільськогосподарського призначення в
оренду" прийнято з порушенням норм
земельного законодавства, вони
підлягають визнанню недійсними та
скасуванню господарським судом.

Вирішуючи спір в частині визнання
недійсним договору оренди землі,
укладеного між Каховською міською
радою та товариством з обмеженою
відповідальністю "Геліос-1" 11.06.2009р.,
господарський суд враховує, що за
змістом частини 1 статті 116 та частини 1
статті 124 Земельного кодексу України
(в редакції на момент укладення
спірного договору) громадяни та
юридичні особи набувають права
власності та права користування
(оренди) земельними ділянками із
земель державної або комунальної
власності за рішенням органів
виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування в межах їх
повноважень, визначених цим Кодексом
або за результатами аукціону.

Відповідно до частини 5 статті 126
Земельного кодексу України (в редакції
на момент укладення спірного договору)
право оренди земельної ділянки
посвідчується договором оренди землі,
зареєстрованим відповідно до закону.

Згідно з ч.2 статті 16 Закону України "Про
оренду землі" укладення договору
оренди земельної ділянки із земель
державної або комунальної власності
здійснюється на підставі рішення
відповідного органу виконавчої влади
або місцевого самоврядування -
орендодавця, прийнятого у порядку,
передбаченому Земельним кодексом
України або за результатами аукціону.

Аналіз наведених норм свідчить про те,
що визначальним у правовідносинах із
надання земельної ділянки в оренду є
волевиявлення власника землі
здійснене у формі відповідного
рішення, яке в подальшому реалізується
шляхом оформлення похідного документа
у вигляді договору оренди, укладеного
на підставі рішення власника землі.

Згідно ст.6 Закону України "Про оренду
землі" орендарі набувають права оренди
земельної ділянки на підставах і в
порядку, передбачених Земельним
кодексом України, Цивільним кодексом
України, Господарським кодексом
України, цим та іншими законами України
і договором оренди.

Відповідно до статті 215 Цивільного
кодексу України, підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно статті 203 Цивільного кодексу
України, зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства. Особа,
яка вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності. Волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

За частиною 1 статті 207 Господарського
кодексу України, господарське
зобов'язання, що не відповідає вимогам
закону, може бути на вимогу однієї із
сторін, або відповідного органу
державної влади визнано судом
недійсним.

Згідно приписів статті 21
Земельного кодексу України порушення
порядку встановлення та зміни
цільового призначення земель є
підставою для визнання недійсними
рішень органів державної влади та
органів місцевого самоврядування про
надання (передачу) земельних ділянок
громадянам та юридичним особам;
визнання недійсними угод щодо
земельних ділянок.

Отже, визнання недійсними пунктів 2, 2.3
рішення №182/14 від 30.01.2007р. "Про надання
згоди на розробку землевпорядної
документації", рішень №733/45 від 25.02.2009р.
"Про затвердження технічної
документації щодо відведення та
надання земельної ділянки
сільськогосподарського призначення в
оренду" та №887/46 від 31.10.2013р. "Про
внесення змін до рішення сесії міської
ради від 25.02.2009р. №733/45 "Про затвердження
технічної документації щодо
відведення та надання земельної
ділянки сільськогосподарського
призначення в оренду", прийнятих
Каховською міською радою, що
стосується вирішення питання про
надання в оренду товариству з
обмеженою відповідальністю "Геліос-1"
земельної ділянки, як таких, що не
відповідають вимогам чинного
законодавства, робить подальше
існування спірного договору оренди
земельної ділянки, укладеного на
підставі цих рішень, суперечним
вимогам законодавства (ст. 116, 124
Земельного кодексу України), та дає
підстави для визнання його недійсним
на підставі статей 203, 215
Цивільного кодексу України.

Згідно із статтею 216 Цивільного кодексу
України недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю. У разі
недійсності правочину кожна із сторін
зобов'язана повернути другій стороні у
натурі все, що вона одержала на
виконання цього правочину, а в разі
неможливості такого повернення,
зокрема тоді, коли одержане полягає у
користуванні майном, виконаній роботі,
наданій послузі, - відшкодувати
вартість того, що одержано, за цінами,
які існують на момент відшкодування.
Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного
правочину другій стороні або третій
особі завдано збитків та моральної
шкоди, вони підлягають відшкодуванню
винною стороною. Правові наслідки,
передбачені частинами першою та другою
цієї статті, застосовуються, якщо
законом не встановлені особливі умови
їх застосування або особливі правові
наслідки окремих видів недійсних
правочинів.

Відповідно до частини 3 статті 207
Господарського кодексу України
виконання господарського зобов'язання,
визнаного судом недійсним повністю або
в частині, припиняється повністю або в
частині з дня набрання рішенням суду
законної сили як таке, що вважається
недійсним з моменту його виникнення. У
разі якщо за змістом зобов'язання воно
може бути припинено лише на майбутнє,
таке зобов'язання визнається недійсним
і припиняється на майбутнє.

У пункті 2.7. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від
29.05.2013р. № 11 "Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними" зазначено, що частиною
третьою статті 207 ГК України
передбачена і можливість припинення
господарського зобов'язання лише на
майбутнє. Отже, якщо зі змісту
господарського договору випливає, що
зобов'язання за цим договором може бути
припинено лише на майбутнє, оскільки
неможливо повернути усе одержане за
ним (наприклад, вже здійснене
користування за договором майнового
найму (оренди), користування
електроенергією, спожиті послуги,
зберігання, здійснене за відповідним
договором, тощо), то господарський суд
одночасно з визнанням господарського
договору недійсним (за наявності
підстав для цього) зазначає в
резолютивній частині рішення, що
зобов'язання за договором припиняється
лише на майбутнє. При цьому слід
враховувати, що зобов'язання
припиняються на майбутнє не на
підставі відповідної вказівки в
рішенні суду, а в силу закону, тому при
визнанні недійсним правочину
(господарського договору) зобов'язання
його сторін припиняються на майбутнє з
моменту набрання чинності рішення суду
про визнання правочину (договору)
недійсним, хоча б у судовому рішенні й
не було зазначено про таке припинення.
Якщо господарське зобов'язання
припиняється лише на майбутнє,
господарським судам слід виходити з
того, що у відповідних випадках і
неможливості повернення одержаного за
зобов'язанням у натурі правові
наслідки такої недійсності
визначаються відповідно до статті 216 ЦК
України та частини другої статті 208 ГК
України.

Відповідно до ч.2 статті 208
Господарського кодексу України у разі
визнання недійсним зобов'язання з
інших підстав кожна із сторін
зобов'язана повернути другій стороні
все одержане за зобов'язанням, а за
неможливості повернути одержане в
натурі - відшкодувати його вартість
грошима, якщо інші наслідки
недійсності зобов'язання не
передбачені законом.

Таким чином, суд, на підставі статей 203,
215 Цивільного кодексу України, визнає
на майбутнє недійсним договір оренди
землі від 11.06.2009р., укладений між
Каховською міською радою та ТОВ
"Геліос-1", зареєстрований у Державному
реєстрі земель 11.06.2009р. за
№4АА73100027 із застосуванням
передбачених статтею 216 Цивільного
кодексу України наслідків його
недійсності шляхом зобов'язання
товариства з обмеженою
відповідальністю "Геліос-1" повернути
до комунальної власності
територіальної громади міста Каховка
земельну ділянку загальною площею 78,6256
га вартістю 1020520,19 грн., розташовану в
м.Каховка Херсонської області,
південна частина міста.

Що стосується доводів Каховської
міської ради про наявність підстав для
припинення відповідно до п.1 ч.1 ст.80 ГПК
України провадження у справі в частині
визнання недійсними та скасування
рішень міської ради, оскільки спір в
цій частині не підлягає вирішенню в
господарських судах, суд зазначає
наступне.

В пункті 6 частини 1 статті 12
Господарського процесуального кодексу
України передбачено, що господарським
судам підвідомчі справи у спорах, що
виникають із земельних відносин, в яких
беруть участь суб'єкти господарської
діяльності, за винятком тих, що
віднесено до компетенції
адміністративних судів.

Згідно положень частини 2 статті 17
Кодексу адміністративного судочинства
України, юрисдикція адміністративних
судів поширюється на публічно-правові
спори, зокрема спори фізичних чи
юридичних осіб із суб'єктом владних
повноважень щодо оскарження його
рішень (нормативно-правових актів чи
правових актів індивідуальної дії), дій
чи бездіяльності.

В Постанові Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики розгляду справ у
спорах, що виникають із земельних
відносин" від 17.05.2011 №6 (зі змінами і
доповненнями) зазначено, що питання про
те, чи підсудна господарському суду
справа у спорі, що виник із земельних
правовідносин, повинно вирішуватись
залежно від того, який характер мають
спірні правовідносини, тобто чи є вони
приватноправовими чи
публічно-правовими, та чи відповідає
склад сторін у справі статті 1
Господарського процесуального кодексу
України.

Господарським судам підвідомчі лише
справи у спорах, що виникають із
земельних відносин приватноправового
характеру, тобто з відносин,
врегульованих нормами цивільного або
господарського права і пов'язаних із
здійсненням сторонами цивільних або
інших майнових прав на земельні
ділянки на засадах рівності.

У вирішенні питання про те, чи мають
земельні відносини приватноправовий
характер, слід враховувати таке.

Виходячи з положень статей 13, 14
Конституції України, статей 177, 181, 324,
глави 30 Цивільного кодексу України,
статті 148 Господарського кодексу
України, земля та земельні ділянки є
об'єктами цивільних прав, а держава та
територіальні громади через свої
органи беруть участь у земельних
відносинах з метою реалізації
цивільних та інших прав у
приватноправових відносинах, тобто
прав власників земельних ділянок.

З положень статей 13, 14, 140, 142, 143
Конституції України, статей 11, 16, 167,
169, 374 Цивільного кодексу України,
статей 2, 8, 48, 133, 148, 152, 197
Господарського кодексу України, статей
80, 84, 123, 124, 127, 128 Земельного кодексу
України випливає, що органи
виконавчої влади або органи місцевого
самоврядування у правовідносинах щодо
розпорядження земельними ділянками
державної та комунальної власності
(наданні земельних ділянок громадянам
та юридичним особам у власність або в
користування, відчуженні земельних
ділянок державної або комунальної
власності, укладенні, зміні, розірванні
договорів купівлі-продажу, ренти,
оренди земельної ділянки та інших
договорів щодо земельних ділянок,
встановленні сервітуту, суперфіцію,
емфітевзису, в тому числі прийнятті
державними органами та органами
місцевого самоврядування відповідних
рішень) діють як органи, через які
держава або територіальна громада
реалізують повноваження власника
земельних ділянок.

Реалізуючі відповідні повноваження,
державні органи або органи місцевого
самоврядування вступають з юридичними
та фізичними особами у цивільні та
господарські правовідносини. Отже, у
таких відносинах держава або
територіальні громади є рівними
учасниками земельних відносин з іншими
юридичними та фізичними особами, у тому
числі з суб'єктами підприємницької
діяльності.

Таким чином, справи у спорах за участю
державних органів та органів місцевого
самоврядування, що виникають з
правовідносин, у яких державні органи
та органи місцевого самоврядування
реалізують повноваження власника
землі, а також в інших спорах, які
виникають із земельних відносин
приватноправового характеру, за
відповідності складу сторін спору
статті 1 Господарського процесуального
кодексу України підвідомчі
господарським судам.

Аналізуючи матеріали справи, предмет
позову, суб'єктний склад сторін,
враховуючи положення Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 17.05.2011 №6, господарський
суд прийшов до висновку, що у даному
випадку спір має приватноправовий
характер оскільки спір виник із
правовідносин, у яких орган
місцевого самоврядування, зокрема,
Каховська міська рада, реалізує
повноваження власника землі. Отже,
даний спір підлягає розгляду в
господарському суді, а тому відсутні
підстави для припинення провадження у
справі на підставі пункту 1 частини 1
статті 80 Господарського
процесуального кодексу України.

Поряд з цим, господарський суд
враховує, що відповідачем-1 Каховською
міською радою на підставі частини 3
статті 267 Цивільного кодексу України
у відзиві на позовну заяву від 05.03.2014р.
заявлено клопотання про застосування
до вимог про визнання недійсними
рішень від 30.01.2007р. та 25.02.2009р. строків
позовної давності.

Законом не встановлено вимог щодо
форми заяви сторони про сплив позовної
давності. Відтак її може бути викладено
у відзиві на позов або у вигляді
окремого клопотання, письмового чи
усного (в останньому випадку воно
обов'язково має бути зазначене в
протоколі судового засідання);
господарський суд може також
запропонувати відповідачеві викласти
таку заяву в письмовій формі та
долучити її до матеріалів справи.

Аналогічні правові висновки викладено
в Постанові Пленуму Вищого
господарського суду України від 29
травня 2013 року №10 "Про деякі питання
практики застосування позовної
давності у вирішенні господарських
спорів".

Обґрунтовуючи пропуск прокурором
позовної давності, відповідач-1
посилається, зокрема, на те, що
прокурору було відомо про прийняті
міської радою рішення з моменту їх
прийняття, оскільки всі рішення сесії
в обов'язковому порядку надсилаються
Каховському міжрайонному прокурору.

Вирішуючи питання про застосування
позовної давності, господарський суд
враховує, що у Цивільному кодексі
України встановлено як загальну,
тривалістю у три роки (стаття 257), так і
спеціальну позовну давність (стаття 258),
скорочену або більш тривалу порівняно
із загальною.

Статтею 260 Цивільного кодексу України
встановлено, що позовна давність
обчислюється за загальними правилами
визначення строків, встановленими
статтями 253 - 255 цього Кодексу.

Строк позовної давності обчислюється
окремо щодо основної і щодо кожної
додаткової вимоги. Відтак можливий
сплив позовної давності щодо
додаткової вимоги, тоді як за основною
вимогою позовна давність триватиме.

Початок перебігу позовної давності
визначається за правилами статті 261
Цивільного кодексу України, частиною 1
якої встановлено, що перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

Таким чином, враховуючи вимоги цієї
статті, вирішальним, при з'ясуванні
питання пропуску Каховським
міжрайонним прокурором позовної
давності у даній справі, є те, коли саме
прокурору стало відомо про
невідповідність вимогам чинного
законодавства спірних рішень та
договору, а не те, коли останньому стало
відомо про прийняття рішень та
укладення договору.

Із матеріалів справи вбачається, що
прокурору стало відомо про порушення
вимог земельного законодавства при
винесенні Каховською міської радою
спірних рішень та при укладенні
договору оренди землі під час
перевірки з питань дотримання вимог
законодавства у сфері відчуження,
надання в оренду та використання
земель транспорту на території
Каховської міської ради, проведеної на
підставі постанови №168 від 04.12.2013р.

З огляду на викладене, господарський
суд дійшов висновку, що станом на день
звернення прокурора з позовом про
визнання незаконними та скасування
рішень ради і визнання недійсним
спірного договору оренди землі,
позовна давність не сплила.

Крім того, господарський суд враховує,
що пунктом 4 статті 268 Цивільного
кодексу України (в редакції, чинній на
момент прийняття спірних рішень)
встановлено, що позовна давність не
поширюється на вимогу власника або
іншої особи про визнання незаконним
правового акта органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, яким порушено його
право власності або інше речове право.

Законом України "Про внесення змін до
деяких законів України щодо
вдосконалення порядку здійснення
судочинства" № 4176-VI від 20.12.2011 внесені
зміни, зокрема, і до Цивільного кодексу
України, та згідно із підпунктом 2
пункту 2 цього Закону пункт 4 статті 268
Цивільного кодексу України виключено.

Пунктом 1 Прикінцевих та перехідних
положень вказаного Закону
встановлено, що він набирає чинності з
дня, наступного за днем його
опублікування, а саме - 15.01.2012.

При цьому, пунктом 5 Прикінцевих та
перехідних положень вказаного Закону
встановлено, що протягом трьох років з
дня набрання чинності цим Законом
особа має право звернутися до суду з
позовом, зокрема, про визнання
незаконним правового акта органу
державної влади, органу влади
Автономної Республіки Крим або органу
місцевого самоврядування, яким
порушено право власності або інше
речове право особи.

Тобто, навіть якби прокурор дізнався
про невідповідність спірних рішень у
2007 та 2009 роках, станом на день звернення
з позовом про визнання таких рішень
недійсними позовна давність не сплила
б.

Враховуючи викладені обставини, вимоги
прокурора є обґрунтованими та
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

При розподілі судового збору між
сторонами судом враховується наступне.

В силу вимог п. 11 ч. 1 ст. 5 Закону
України "Про судовий збір" органи
прокуратури звільняються від сплати
судового збору при здійсненні своїх
повноважень.

Згідно ч. 3 ст. 49 ГПК України
судовий збір, від сплати якого позивач
у встановленому порядку звільнений,
стягується з відповідача в доход
бюджету пропорційно розміру
задоволених вимог, якщо відповідач не
звільнений від сплати судового збору.

Приписами ч.1 ст.4 Закону України
"Про судовий збір" визначено, що
судовий збір справляється у
відповідному розмірі від мінімальної
заробітної плати у місячному розмірі,
встановленої законом на 1 січня
календарного року, в якому відповідна
заява або скарга подається до суду, у
відсотковому співвідношенні до ціни
позову та у фіксованому розмірі.

У відповідності до п. 2.2 ч. 2 ст. 4
Закону України "Про судовий збір" за
подання до господарського суду
позовної заяви немайнового характеру
ставка судового збору становить 1
розмір мінімальної заробітної плати.

В 2014 році розмір мінімальної
заробітної плати становить 1218,00 грн.

Згідно п. 2.11 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
21.02.2013р. №7 "Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України" якщо в
позовній заяві об'єднано дві або більше
вимог немайнового характеру,
пов'язаних між собою підставами
виникнення або поданими доказами,
судовий збір сплачується окремо з
кожної з таких вимог.

У відповідності до п. 4.6 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 21.02.2013р. №7 "Про деякі
питання практики застосування розділу
VI Господарського процесуального
кодексу України" приймаючи рішення зі
справи, провадження в якій порушено за
заявою прокурора, господарський суд у
разі повного або часткового
задоволення позову (скарги) стягує
судовий збір з відповідача (повністю
або пропорційно задоволеним вимогам),
якщо він не звільнений від сплати
судового збору; у разі ж повної або
часткової відмови в позові судовий
збір стягується з визначеного
прокурором позивача (так само повністю
або пропорційно задоволеним вимогам),
за винятком випадків, коли останнього
звільнено від сплати судового збору, та
коли позивачем у справі є сам прокурор.
Стягнення відповідних сум судового
збору здійснюється в доход Державного
бюджету України.

Якщо пропорції задоволення
позовних вимог точно визначити
неможливо (зокрема, при частковому
задоволенні позову немайнового
характеру), то судові витрати
розподіляються між сторонами порівну.
Правило статті 49 ГПК України щодо
розподілу сум судового збору у справах,
що виникають при виконанні договорів
та з інших підстав, пропорційно розміру
задоволених позовних вимог,
застосовується також і у випадках, коли
судовий збір сплачено за мінімальною
(визначеною Законом) ставкою (п. 4.1
вищевказаної Постанови Пленуму ВГСУ).

Враховуючи вищевикладене,
судовий збір покладається на
відповідачів пропорційно задоволених
вимог. З відповідача-1 Каховської
міської ради в доход Державного
бюджету України підлягає стягненню -
4263,00 грн. судового збору, відповідача-2
товариства з обмеженою
відповідальністю "Геліос-1" - 1827,00 грн.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України,
господарський суд -

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати недійсними та
скасувати пункти 2, 2.3 рішення
Каховської міської ради №182/14 від
30.01.2007р. "Про надання згоди на розробку
землевпорядної документації" в
частині, що стосується надання згоди на
розробку технічної документації по
складанню договору оренди землі
товариству з обмеженою
відповідальністю "Геліос-1".

3. Визнати недійсним та скасувати
рішення Каховської міської ради №733/45
від 25.02.2009р. "Про затвердження технічної
документації щодо відведення та
надання земельної ділянки
сільськогосподарського призначення в
оренду".

4. Визнати недійсним та скасувати
рішення Каховської міської ради №887/46
від 31.10.2013р. "Про внесення змін до
рішення сесії міської ради від 25.02.2009р.
№733/45 "Про затвердження технічної
документації щодо відведення та
надання земельної ділянки
сільськогосподарського призначення в
оренду".

5. Визнати недійсним на майбутнє
договір оренди землі від 11.06.2009р.,
укладений між Каховською міською радою
(, 74800, м.Каховка,
вул.К.Маркса, 103) та товариством з
обмеженою відповідальністю "Геліос-1"
(, 74800, м.Каховка,
вул.Південна, 1В), зареєстрований у
Державному реєстрі земель 11.06.2009р. за
№4АА73100027.

6. Зобов'язати товариство з
обмеженою відповідальністю "Геліос-1"
(, 74800, м.Каховка,
вул.Південна, 1В) повернути земельну
ділянку загальною площею 78,6256 га,
вартістю 1020520,19 грн., яка знаходиться в
м.Каховка Херсонської області,
південна частина міста, до комунальної
власності територіальної громади
міста Каховка.

7. Стягнути з Каховської міської
ради (, 74800, м.Каховка,
вул.К.Маркса, 103) в доход спеціального
фонду Державного бюджету України на р/р
№ 3002 в ГУДКСУ у Херсонській
області, МФО 852010, ,
одержувач УДКСУ у місті Херсоні,
призначення платежу - судовий збір, код
03500045 - 4263 (чотири тисячі двісті
шістдесят три) грн. судового збору.

8. Стягнути з ТОВ "Геліос-1" (, 74800, м.Каховка,
вул.Південна, 1В) в доход спеціального
фонду Державного бюджету України на р/р
№ 3002 в ГУДКСУ у Херсонській
області, МФО 852010, ,
одержувач УДКСУ у місті Херсоні,
призначення платежу - судовий збір, код
03500045 - 1827 (одну тисячу вісімсот двадцять
сім) грн. судового збору.

9. Накази видати після набрання
рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено та
підписано 05.05.2014р.

Суддя
М.Б. Сулімовська