ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" травня 2014 р.Справа № 922/1257/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Макаренко О.В.

при секретарі судового засідання
Коваленко М.Ю.

розглянувши справу

за позовом Міністерства охорони
здоров'я України, м. Київ в особі
Державного підприємства "Укрвакцина",
м. Київ до Публічного акціонерного
товариства "Фармстандарт-Біолік",
м. Харків про
розірвання договору та стягнення 3 188
644,80 грн. за участю представників
сторін:

позивача - Лемента Я.О., довіреність №
01.05.20-01/304 від 16.04.2014 р.

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Міністерство охорони здоров'я України,
м. Київ в особі Державного підприємства
"Укрвакцина", м. Київ (позивач)
звернулося до господарського суду із
позовною заявою до Публічного
Акціонерного товариства
"Фармстандарт-Біолік", м.
Харків (відповідача), в якій просить суд
стягнути з відповідача на користь
позивача 3 011 035,00
грн. попередньої оплати, 111 367,04 грн. 3%
річних та 66 242,76 грн. інфляційних витрат,
посилаючись на неналежне виконання
відповідачем своїх договірних
зобов'язань за договором № 224/21-24 від
29.08.2012 р. про закупівлю товарів за
державні кошти, а також просить суд
розірвати договір № 224/21-24 від 29.08.2012 р.
про закупівлю товарів за державні
кошти. Позивач також просить покласти
на відповідача понесені витрати зі
сплати судового збору в розмірі
64 990,89 грн.

Представник позивача позовні вимоги
підтримує в повному обсязі, просить суд
позов задовольнити. Через канцелярію
суду подав додаткові пояснення вх.№14714
від 05.05.2014 р., які долучено судом до
матеріалів справи.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, про причини
неявки суд не повідомив, відзиву на
позов та витребуваних судом документів
до суду не подав.

Відповідно до статті 4-3 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами. Господарський суд створює
сторонам та іншим особам, які беруть
участь у справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

Враховуючи те, що судом вжито всіх
передбачених законом заходів для
належного повідомлення відповідача
про дату, час та місце розгляду справи,
суд вважає за можливе розглянути
справу за відсутності представника
відповідача за наявними в ній
матеріалами відповідно до вимог ст. 75
ГПК України.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, дослідивши
матеріали справи, всебічно та повно
оцінивши надані позивачем докази у їх
сукупності, суд встановив наступне.

Відповідно до укладеного між
Міністерством охорони здоров'я України
(довіритель) та ДП "Укрвакцина" МОЗ
України (повірений) договору-доручення
№30/21-24 від 05.05.2012 р., а також довіреності
Міністерства охорони здоров'я України
№14.02/12 від 13.12.2012 р., виданої на
виконання договору доручення, ДП
"Укрвакцина" виступає в якості
представника Міністерства охорони
здоров'я України перед третіми особами
(а.с. 27-31).

Як вбачається з матеріалів справи, 29
серпня 2012 року між Міністерством
охорони здоров'я України (замовник) та
ПАТ "Фармстандарт-Біолік"
(постачальник) на підставі проведених
торгів був укладений договір про
закупівлю товарів за державні кошти №
201/21-24 (далі - договір).

Відповідно до п.1.1. договору
постачальник зобов'язався у грудні 2012
року поставити препарати
фармацевтичні різні, зазначені у
Специфікації (Додаток 1), а замовник
оплатити такий товар на умовах цього
договору.

Закупівля товару здійснюється за
рахунок коштів державного бюджету за
бюджетною програмою КППКВК 2301400
"Забезпечення медичних заходів окремих
державних програм та комплексних
заходів програмного характеру" за
напрямом "Програми і централізовані
заходи з імунопрофілактики".

Товар поставляється уповноваженому
підприємству позивача - Державному
підприємству "Укрвакцина" з метою
подальшої його поставки до закладів
охорони здоров'я (договори-доручення
№30/21-24 від 04.05.2012 р. та №6 від 12.03.2013 р.).

Згідно з п.1.2. договору найменування
товару: 24.42.2 Препарати фармацевтичні
різні (Препарати імунобіологічні - 7
лотів) відповідно Додатку 1:

Лот 4 - вакцина для профілактики
кашлюку, дифтерії та правця з
цільноклітинним кашлюковим
компонентом. Кількість товару - 129 125
доз.;

Лот 6 - вакцина для профілактики
гепатиту В для дітей (новонароджені).
Кількість товару - 340 870 доз.

Згідно з п.п.3.1., 3.2. договору валютою
договору є гривня України. Сума цього
договору становить 3 011 035,00 грн. без ПДВ.

За умовами п.4.1. договору розрахунки за
товар здійснюються замовником шляхом
перерахування грошових коштів на
рахунок постачальника, наведений в
реквізитах постачальника на підставі
видаткової накладної.

В пункті 5.1. договору сторони
домовилися про те, що постачальник
забезпечує поставку товару у
відповідності до узгодженого графіку
поставки, який є невід'ємною частиною
договору (Додаток 2).

Аналіз вищевикладених положень
договору надає суду підстави для
висновку про те, що даний договір за
своїм змістом та правовою природою є
договором поставки.

Статтею 712 ЦК України встановлено, що за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж;
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.
Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст. 525 ЦК
України).

В силу ст. 526 ЦК України та ч. 1 ст. 193 ГК
України зобов'язання повинно
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

В п. 4.3. договору передбачено право
замовника здійснити попередню оплату,
яка здійснюється відповідно до
постанови Кабінету Міністрів України
від 09.10.2006 р. №1404 у термін до 90 днів з
моменту оплати у розмірі до 100% від ціни
договору на підставі рахунку,
виставленого постачальником.

Судом встановлено, що позивач свої
зобов'язання за договором виконав
належним чином, у відповідності до п.4.3.
договору перерахував на рахунок
відповідача 100% попередньої оплати за
товар, про що свідчить платіжне
доручення №1993 від 18.12.2012 р. на суму 3 011
035,00 грн. (а.с. 15).

Зі змісту узгодженого сторонами
графіку поставки вбачається, що
відповідач повинен був здійснити
поставку товару: 24.42.2. Препарати
фармацевтичні різні (препарати
імунобіологічні) - Вакцина для
профілактики дифтерії, кашлюку та
правця з цільноклітинним кашлюковим
компонентом (далі - товар) у кількості
129 125 доз та Вакцину для профілактики
гепатиту В для дітей (новонароджені) у
кількості 340 870 доз., на
загальну суму 3 011 035,00 грн. - до 31.12.2012 р.
(а.с. 26).

Відповідно до ст. 663 ЦК України
продавець зобов'язаний передати товар
покупцеві у строк, встановлений
договором купівлі-продажу, а якщо зміст
договору не дає змоги визначити цей
строк, - відповідно до положень статті
530 цього Кодексу.

Судом встановлено, що відповідач
попередню оплату за товар в розмірі
3 011 035,00 грн. отримав, але у
визначений договором строк (до 31.12.2012 р.)
товар позивачеві не поставив.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, будь-яких доказів на
спростування факту непоставки товару у
передбачений договором строк та/або
доказів на підтвердження зміни графіку
поставки товару до матеріалів справи
не надав.

Факт непоставки відповідачем товару за
договором про закупівлю товарів за
державні кошти № 201/21-24 від 29.08.2012 р.
встановлено також рішенням
господарського суду Харківської
області від 04.11.2013 р. по справі №922/3927/13
за позовом МОЗ України, м. Київ в особі
ДП "Укрвакцина", м. Київ до ПАТ
"Фармстандарт-Біолік", м. Харків про
стягнення пені в розмірі 544 997,34 грн. та
штрафу в розмірі 210 772,45 грн. Дане судове
рішення набрало законної сили.

За приписами ч. 2 ст. 35 ГПК України факти
встановлені рішенням господарського
суду (іншого органу, який вирішує
господарські спори), за винятком
встановлених рішенням третейського
суду, під час розгляду однієї справи, не
доводяться знову при вирішенні інших
спорів, в яких беруть участь ті самі
сторони.

Згідно з ч. 2 ст. 693 ЦК України якщо
продавець, який одержав суму
попередньої оплати товару, не передав
товар у встановлений строк, покупець
має право вимагати передання
оплаченого товару або повернення суми
попередньої оплати.

Зі змісту зазначеної норми права
вбачається, що умовою її застосування є
неналежне виконання продавцем свого
зобов'язання зі своєчасного передання
товару покупцю.

При цьому оскільки законом не
визначено форму пред'явлення такої
вимоги покупця, останній може
здійснити своє право будь-яким шляхом:
як шляхом звернення до боржника з
претензією, листом, телефонограмою
тощо, так і шляхом пред'явлення через
суд вимоги у визначеній законом
процесуальній формі - формі позову
(Постанова Верховного Суду України від
28.11.2011 р.).

Крім того, суд звертає увагу на те, що
обов'язок відповідача повернути суму
попередньої оплату у разі порушення
строків поставки товару прямо випливає
із умов договору, зокрема, п. 7.2.
договору.

Так, в п.7.2. договору сторони погодили,
що у випадку затримки поставки товару
понад термін, встановлений п. 5.1. цього
договору, постачальник сплачує
замовнику пеню у розмірі 0,1 % від
вартості непоставленого товару за
кожний день прострочення поставки
товару, а за прострочення понад 30
календарних днів з постачальника
додатково стягується штраф в розмірі 7%
від вартості непоставленого
(неприйнятого) товару, а у разі
здійснення попередньої оплати
постачальник, крім сплати зазначених
штрафних санкцій, повертає замовнику
кошти з урахуванням індексу інфляції.

Пунктом 7.14 договору передбачено, що
закінчення строку дії договору не
звільняє сторони від відповідальності
та виконання зобов'язань за цим
договором.

Відповідно до ч. 1 статті 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
При цьому кожна суттєва для справи
обставина повинна підтверджуватися
належними і допустимими доказами.

Згідно зі ст. 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищевикладені обставини і
на те, що товар у передбачений
договором строк відповідачем не
поставлено і суму попередньої оплати у
розмірі 3 011 035,00 грн. позивачеві не
повернуто, суд вважає позовні вимоги
позивача про стягнення з відповідача
суми попередньої оплати в розмірі 3 011
035,00 грн. правомірними, обґрунтованими і
такими, що підлягають задоволенню.

Окрім того, позивач на вказану суму
попередньої оплати (3 011 035,00 грн.)
нарахував та пред'явив до стягнення з
відповідача 111 367,04 грн. 3% річних та
66 242,76 грн. інфляційних втрат. В
обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на ст. 612 та ч. 2 ст. 625 ЦК
України.

Проаналізувавши дані вимоги, суд
вважає за необхідне зазначити таке.

За приписами ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 625 ЦК
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Однак стягнення суми попередньої
оплати, перерахованої за договором на
поставку товару із застосуванням права
передбаченого ч. 2 ст. 693 ЦК України не
вважається грошовим зобов'язанням у
розумінні ст. 625 ЦК України, а тому на
вказану суму не може нараховуватись
інфляційні втрати та 3% річних.

За порушення своїх зобов'язань
продавець несе відповідальність,
передбачену частиною третьою статті 693
ЦК України, коли на суму попередньої
оплати нараховуються проценти
відповідно до статті 536 цього Кодексу
від дня, коли товар мав бути переданий,
до дня фактичного передання товару
покупцеві або повернення йому суми
попередньої оплати. Договором може
бути встановлений обов'язок продавця
сплачувати проценти на суму
попередньої оплати від дня одержання
цієї суми від покупця.

Дана правова позиція викладена
Верховним Судом України у постанові
від 15.10.2013 року у справі № 5011-42/13539-2012 та
відповідно до вимог статті 111-28 ГПК
України є обов'язковою для всіх судів
України.

Аналіз наведених норм права надає суду
підстави для висновку про те, що
заявлені позивачем вимоги в частині
стягнення з відповідача 111 367,04 грн. 3%
річних є неправомірними та
необґрунтованими, у зв'язку з чим в їх
задоволенні необхідно відмовити.

Разом з тим, щодо нарахування позивачем
інфляційних втрат на суму попередньої
оплати в розмірі 66 242,76 грн. за період з
січня 2013 р. по лютий 2014 р. включно, суд
вважає за необхідне зазначити
наступне.

В п.7.2. договору сторони передбачили, що
у випадку затримки поставки товару
понад термін, встановлений п. 5.1. цього
договору, постачальник сплачує
замовнику пеню у розмірі 0,1 % від
вартості непоставленого товару за
кожний день прострочення поставки
товару, а за прострочення понад 30
календарних днів з постачальника
додатково стягується штраф в розмірі 7%
від вартості непоставленого
(неприйнятого) товару, а у разі
здійснення попередньої оплати
постачальник, крім сплати зазначених
штрафних санкцій, повертає замовнику
кошти з урахуванням індексу інфляції.

Отже, в п.7.2. сторони чітко узгодили, що
у випадку затримки поставки товару
понад термін, встановлений п. 5.1. цього
договору, у разі здійснення
попередньої оплати постачальник, крім
сплати зазначених штрафних санкцій,
повертає замовнику кошти з урахуванням
індексу інфляції.

Згідно зі ст.ст. 628, 629 ЦК України зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства. Договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Отже, суд вважає, що в даному випадку
обов'язок відповідача сплатити
інфляційні втрати випливає саме із
умов договору і жодним чином не
пов'язаний із застосуванням ст. 625 ЦК
України. Тому нарахування позивачем та
пред'явлення до стягнення з
відповідача інфляційних втрат є
правомірним і таким, що не суперечить
вищенаведеній позиції Верховного Суду
України.

За результатами проведеного судом
перерахунку суд визначив, що сума
інфляційних втрат за період з січня 2013
р. по лютий 2014 р. включно дорівнює
39 184,03 грн. (з урахуванням процесів
дефляції).

З огляду на викладене, суд визнав
позовні вимоги позивача про стягнення
з відповідача інфляційних втрат
правомірними та обґрунтованими в
розмірі 39184,03грн. В частині позовних
вимог щодо стягнення з відповідача
інфляційних втрат в розмірі 27 058,73 грн.
суд вважає за необхідне відмовити у
зв'язку з безпідставним пред'явленням
до стягнення.

Позивач у позовній заяві також просить
суд розірвати договір № 224/21-24 від
29.08.2012 р. про закупівлю товарів за
державні кошти.

В обґрунтування заявлених вимог про
розірвання договору позивач послався
на той факт, що з метою припинення
договірних зобов'язань позивач
надіслав на адресу відповідача
пропозицію від 05.02.2013 р. вих.№01.05.20-05/123
щодо розірвання договору № 224/21-24 від
29.08.2012 р. про закупівлю товарів за
державні кошти та додаткову угоду № 3
до договору про розірвання зазначеного
договору. Але відповіді на пропозицію
щодо розірвання спірного договору
відповідач не надіслав. Позивач також
вважає, що в п.10.1. договору сторонами
було визначено, що договір діє до
повного виконання відповідачем умов
договору, а саме здійснення поставки
(до 31.12.2012 р.), а також зазначив, що з
аналізу п.7.14. договору вбачається, що
договір фактично діє до повного
виконання сторонами своїх зобов'язань
за цим договором. В обґрунтування
позовних вимог щодо розірвання
договору позивач посилається на ст. ст.
651, 652 ЦК України та ст. 188 ГК України.

Проаналізувавши дані позовні вимоги,
суд вважає за необхідне відмовити в їх
задоволенні з огляду на таке.

Відповідно до ст.180 ГК України
господарський договір вважається
укладеним, якщо між сторонами у
передбачених законом порядку та формі
досягнуто згоди щодо усіх його
істотних умов. Істотними є умови,
визнані такими за законом чи необхідні
для договорів даного виду, а також
умови, щодо яких на вимогу однієї із
сторін повинна бути досягнута згода.
При укладенні господарського договору
сторони зобов'язані у будь-якому раз
погодити предмет, ціну та строк дії
договору.

Згідно зі ст. 654 ЦК України зміна або
розірвання договору вчиняється в такій
самій формі, що й договір, що змінюється
або розривається, якщо інше не
встановлено договором або законом чи
не випливає із звичаїв ділового
обороту.

В пункті 10.1. сторони чітко передбачили,
що договір набирає чинності з моменту
його підписання сторонами та діє до 31
грудня 2012 року.

При цьому будь-яких доказів зміни
сторонами строку дії договору
(пролонгації) в розумінні чинного
законодавства позивач до матеріалів
справи не надав.

За таких обставин суд дійшов висновку
про те, що на час звернення позивача до
суду з даним позовом договір № 224/21-24
від 29.08.2012 р. про закупівлю товарів за
державні кошти є припиненим у зв'язку
зі спливом строку його дії, тому
правові підстави для розірвання цього
договору відсутні.

Підсумовуючи вищевикладене, суд
вважає, що позовні вимоги підлягають
задоволенню в частині стягнення з
відповідача суми попередньої оплати в
розмірі 3 011 035,00 грн. та інфляційних
втрат у розмірі 39 184,03 грн. В частині
позовних вимог про розірвання договору
№ 224/21-24 від 29.08.2012 р. про закупівлю
товарів за державні кошти, стягнення з
відповідача 3% річних у розмірі 111 367,04
грн. та інфляційних втрат у розмірі 27
058,73 грн. слід відмовити.

Вирішуючи питання розподілу судового
збору, суд керується ст. 49 ГПК України,
покладаючи його на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст.
525, 526, 530, 536, 610-612, 617, 627, 628, 631, 638, 629, 631, 651,
655, 662, 663, 664, 693, 712 Цивільного кодексу
України, ст. ст. 179, 217, 218, 230, 231, 232, 238
Господарського кодексу України, ст. ст.
1, 4, 4-3, 12, 33, 43, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Фармстандарт-Біолік" (61070, м.
Харків, Дзержинський район, Помірки,
, р/р 5448 у
відділенні ПУМБ РЦ у м. Харкові, МФО 334851)
на користь Міністерства охорони
здоров'я України (01601, м. Київ, вул.
Грушевського, 7, ,
р/р 0021 в ДКСУ, МФО 820172)
попередню оплату в розмірі 3011035,00грн. та
39 184,03 грн. інфляційних втрат.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Фармстандарт-Біолік" (61070, м.
Харків, Дзержинський район, Помірки,
, р/р 5448 у
відділенні ПУМБ РЦ у м. Харкові, МФО 334851)
на користь Державного підприємства
"Укрвакцина" МОЗ України (01601, м. Київ,
вул. Грушевського, 7, , р/р
2050 в АТ "КБ "Союз", МФО 380515) 61 004,38
грн. судового збору.

Видати накази після набрання рішенням
законної сили.

В решті позову відмовити.

Повне рішення складено 08.05.2014 р.

Суддя О.В. Макаренко