ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

27 січня 2014 року Справа № 908/473/13-г

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого:Мирошниченка
С.В.,суддів:Владимиренко С.В., Могил С.К.,
Плюшка І.А., Шевчук С.Р., розглянувши
заявуКомунального підприємства
"Водоканал" про перегляд Верховним
Судом України постановиВищого
господарського суду України від 31.07.2013
у справі №908/473/13-г за позовом
Запорізького міжрайонного
екологічного прокурора в інтересах
держави в особі: 1. Запорізької міської
ради 2. Комунального підприємства
"Водоканал" до Приватного
акціонерного товариства "Запорізький
електровозоремонтний завод" про
стягнення 158 906,46 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду
Запорізької області від 02.04.2013 у справі
№908/473/13-г, залишеним без змін
постановою Донецького апеляційного
господарського суду від 04.06.2013 позов
задоволено; стягнуто з Приватного
акціонерного товариства "Запорізький
електровозоремонтний завод" на користь
Комунального підприємства "Водоканал"
158 906,46 грн. заборгованості з додаткової
плати за скид понаднормативних
забруднень у систему каналізації
Комунального підприємства "Водоканал".

Постановою Вищого господарського суду
України від 31.07.2013 рішення
Господарського суду Запорізької
області від 02.04.2013 та постанову
Донецького апеляційного
господарського суду від 04.06.2013 у справі
№908/473/13-г скасовано; прийнято нове
рішення про відмову в позові.

Комунальне підприємство "Водоканал"
звернулося із заявою про перегляд
Верховним Судом України постанови
Вищого господарського суду України від
31.07.2013 у справі №908/473/13-г, в якій заявник
просить зазначену постанову скасувати,
а рішення Господарського суду
Запорізької області від 02.04.2013 та
постанову Донецького апеляційного
господарського суду від 04.06.2013 у даній
справі залишити в силі.

Заяву з посиланням на постанову Вищого
господарського суду України від 20.11.2013
у справі №908/2078/13, мотивовано
неоднаковим застосуванням Вищим
господарським судом України норм
матеріального права, внаслідок чого, на
думку заявника, ухвалено різні за
змістом судові рішення у подібних
правовідносинах.

Розглянувши заяву про перегляд
постанови суду касаційної інстанції та
додані до неї матеріали, колегія суддів
не вбачає підстав для допуску справи до
провадження Верховного Суду України з
огляду на наступне.

Відповідно до статті 11116
Господарського процесуального кодексу
України (далі - ГПК України) заява
про перегляд судових рішень
господарських судів може бути подана
виключно на таких підставах: 1)
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права,
внаслідок чого ухвалено різні за
змістом судові рішення у подібних
правовідносинах; 2) встановлення
міжнародною судовою установою,
юрисдикція якої визнана Україною,
порушення Україною міжнародних
зобов'язань при вирішенні справи судом.

Ухвалення різних за змістом судових
рішень матиме місце в разі, коли суд
(суди) касаційної інстанції у розгляді
двох чи більше справ за подібних
предмета та підстав позову, змісту
позовних вимог та встановлених судом
фактичних обставин і однакового
матеріально-правового регулювання
спірних правовідносин дійшов (дійшли)
неоднакових правових висновків,
покладених в основу цих судових рішень.

При вирішенні питання про допуск
справи до провадження Верховного Суду
України враховується сукупність усіх
наявних складових ознак неоднакового
застосування одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах.

Як вбачається зі змісту постанови від
31.07.2013 у справі №908/473/13-г, про перегляд
якої просить заявник, Вищий
господарський суд України скасував
рішення судів попередніх інстанцій,
прийняв нове рішення, яким відмовив у
задоволенні позову про стягнення
заборгованості з додаткової плати за
скид понаднормативних забруднень у
систему каналізації, оскільки позовні
вимоги не відповідають положенням
укладеного сторонами договору, не
підтверджуються матеріалами справи, та
є необґрунтованими, в зв'язку з тим, що
здійснений позивачем-2 розрахунок
спірного боргу не відповідає
узгодженим сторонами умовам Договору
(пункт 5.2.2) та вимогам Правил приймання
стічних вод підприємств в комунальні
та відомчі системи каналізації
населених пунктів України,
затверджених наказом Держбуду України
від 19.02.2002 №37 (далі - Правила приймання);
Правил приймання стічних вод
підприємств у систему каналізування
міста Запоріжжя, затверджених рішенням
виконавчого комітету міської ради №167
від 29.05.2003 (далі - Правила приймання
міста Запоріжжя); Інструкції про
встановлення та стягнення плати за
скид промислових та інших стічних вод в
системи каналізації населених пунктів,
затвердженою наказом Держбуду України
від 19.02.2002 №37 та зареєстрованою
Міністерством юстиції України 26.04.2002
№402/6690 (далі - Інструкція); Правил
користування системами
централізованого комунального
водопостачання та водовідведення в
населених пунктах України,
затверджених наказом
Мінжитлокомунгоспу України від 27.06.2008
(далі Правила користування), що
свідчить про відсутність підстав для
задоволення позову.

Водночас у постанові від 20.11.2013 у справі
№908/2078/13, на яку посилається заявник,
суд касаційної інстанції погодився з
висновками судів попередніх інстанцій
щодо наявності підстав для задоволення
позову про стягнення заборгованості з
додаткової плати за скид
понаднормативних забруднень у систему
каналізації, виходячи з встановленого
судами попередніх інстанцій факту
скиду відповідачем стічних вод у
систему каналізації з перевищенням
допустимих концентрацій складу
забруднюючих речовин, що є порушенням
вимог чинного законодавства. При цьому,
суд касаційної інстанції виходив із
встановлених судами попередніх
інстанцій обставин справи стосовно
того, що здійснений позивачем-2
розрахунок спірного боргу відповідає
умовам укладеного сторонами Договору
та вимогам положень передбачених
Правилами приймання, Інструкцією,
Правилами приймання міста Запоріжжя.

З огляду на викладене, заявником не
доведено наявності неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, оскільки судові
рішення у цих справах прийнято і
застосовано норми матеріального права
залежно від встановлених судами
попередніх інстанцій фактичних
обставин справи.

При цьому, колегія суддів Вищого
господарського суду України звертає
увагу на те, що за змістом частини
другої статті 38 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів" та розділу
ХІІ2 Господарського процесуального
кодексу України основною метою
діяльності Верховного Суду України є
створення однакової судової практики
застосування норм матеріального права
та усунення порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Таким чином, в порядку, встановленому
розділом ХІІ2 Господарського
процесуального кодексу України,
правова оцінка повноти дослідження
обставин справи попередніми судовими
інстанціями під час перегляду справи
не здійснюється.

Посилання заявника на помилковість
висновків суду касаційної інстанції не
відповідає приписам пункту 1 статті
11116 ГПК України.

Враховуючи викладене, відсутні
передбачені статтею 11116 ГПК України
підстави для допуску даної справи до
провадження Верховного Суду України.

Керуючись статтями 86, 11116, 11121 ГПК
України, Вищий господарський суд
України

УХВАЛИВ:

Відмовити Комунальному підприємству
"Водоканал" у допуску справи №908/473/13-г
до провадження Верховного Суду
України.

Головуючий суддя

С.МирошниченкоСудді:С.Владимиренко
С.Могил І.Плюшко С.Шевчук