РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

"13" травня 2014 р.
Справа № 918/147/14

Рівненський апеляційний
господарський суд у складі колегії:

головуючий суддя
Грязнов В.В.

суддя
Розізнана І.В. ,

суддя
Мельник О.В.

секретар судового засідання Чекеренда
Т.М.,

за участю представників сторін:

від позивача - Троянчук Д.М.
(довіреність №б/н від 14.01.2014р.);

від відповідача - Голуб В.А.
(довіреність №б/н від 17.02.2014р.);

від третьої особи - не з'явився,

розглянувши апеляційну скаргу
Приватного підприємства «Регіональна
компанія «Лідер-М» на рішення
господарського суду Рівненської
області від 19.03.2014р. у справі №918/147/14

за позовом Приватного
підприємства «Регіональна компанія
«Лідер-М»

до Приватне підприємство
фірма «Роста»

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
Відповідача

Товариство з обмеженою
відповідальністю БМУ «Промбуд-3»

про стягнення 10 000 грн. штрафу,-

Представникам сторін роз'яснено права
та обов'язки, передбачені ст.ст. 22, 28
Господарсь-кого процесуального
кодексу України. Клопотання про
здійснення технічної фіксації
судового процесу стороною заявлено не
було. Заяви про відвід суддів не
надходило.

Рішенням господарського суду
Рівненської області від 19.03.2014р. у
справі №918/147/14 (суддя Гудзенко Я.О.)
через пропуск строку позовної давності
Приватному підприємству «Регіо-нальна
компанія «Лідер-М» (надалі в тексті -
Підприємство) відмовлено в задоволенні
позовних вимог до Приватного
підприємства фірма «Роста» (надалі в
тексті - Фірма), третя особа, яка не
за-являє самостійних вимог на предмет
спору на стороні Відповідача:
Товариство з обмеженою
від-повідальністю БМУ «Промбуд-3»
(надалі в тексті - Товариство) про
стягнення 10 000 грн. штрафу згідно
укладеного договору підряду.

Не погоджуючись із рішенням
господарського суду Рівненської
області від 19.03.2014р. Позивач подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення суду першої
інстанції в даній справі та прийняти
нове рішення, яким задоволити позовні
вимоги в повному обсязі.

Скаржник вважає рішення суду першої
інстанції незаконним, необґрунтованим
і таким, що прийняте з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
зазначаючи, що судом пер-шої інстанції
не враховано, що пропуск Фірмою «Роста»
строку виконання робіт за договором
вба-чається лише з відповіді на
претензію. Місцевим судом також не
враховано, що у відповіді на пре-тензію
Відповідач підтвердив факт
невиконання свого обов'язку та визнав
фінансову відповіда-льність,
зазначивши, що для визначення
авансової суми, яку підрядник повинен
повернути інвес-тору - необхідно
підписати акти виконаних
робіт.(арк.справи 73-74).

Ухвалою Рівненського апеляційного
господарського суду від 09.04.2014р. у даній
справі апеляційну скаргу Позивача
прийнято до провадження, справу
призначено до слухання.(арк.спра-ви 71).

Відповідач у відзиві на апеляційну
скаргу заперечив проти доводів
Скаржника, просив рі-шення суду першої
інстанції залишити без змін,
апеляційну скаргу - без
задоволення.(арк.справи 80)

Представник Позивача в судовому
засіданні апеляційної інстанції
13.05.2014р. підтримав доводи апеляційної
скарги, надав пояснення в
обґрунтування своєї правової позиції
та просив апеляційний суд скасувати
рішення господарського суду
Рівненської області від 19.03.2014р. та
прийняти нове, яким задоволити позовні
вимоги повністю.

В судовому засіданні апеляційної
інстанції 13.05.2014р. представник
Відповідача заперечив проти доводів та
вимог апеляційної скарги та надав
пояснення, вважаючи, що рішення суду
пер-шої інстанції прийняте з
дотриманням усіх встановлених норм
чинного законодавства та просив
залишити його без змін, а апеляційну
скаргу - без задоволення, оскільки
вважає її мотиви безпід-ставними та
необґрунтованими.

Третя особа не забезпечила явки своїх
представників в призначене на 13.05.2014р.
судове засідання суду апеляційної
інстанції, хоча про місце та час була
повідомлена належним чином. (арк.справи
77-79).

Проте, така неявка не перешкоджає
розгляду справи, оскільки, ухвалою
Рівненського апе-ляційного
господарського суду у даній справі від
09.04.2014р. явка представників сторін не
визна-валась обов'язковою і колегія
суддів вважає за можливе розглянути
скаргу по суті за наявних у справі
матеріалів.(арк.справи 71).

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
заслухавши пояснення представників,
вивчивши матеріали справи, наявні в ній
докази, перевіривши правильність
застосування судом першої інс-танції
норм матеріального та процесуального
права, Рівненський апеляційний
господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, ПП
«Регіональна компанія
«Лідер-М»-інвестор, ППФ
«Роста»-підрядник та ТзОВ БМУ
«Промбуд-3»-генеральний підрядник
01.11.2012р. уклали договір підряду №01/11-12
(надалі в тексті - Договір), згідно якого
підрядник прийняв зобов'язання своїми
силами та засобами виконати всі
передбачені кошторисом роботи на
об'єкті та передати у вста-новлений цим
договором строк генпідряднику та
інвестору виконані роботи.

Підрядник зобов'язався виконати
наступні будівельно-монтажні роботи на
об'єкті: влаш-тування внутрішніх та
зовнішніх стін з цегли та блоків в
Секції №1 та Секції №2, а також
влашту-вання перекриття у Секції
№2.(п.2.2 Договору).

Інвестор проводить оплату підряднику:
аванс на початок робіт - 30 000 грн. та
після завер-шення робіт на Секції №1 - 35
000 грн.(п.4.2 Договору).

Пунктом 6.2 Договору встановлено, що
термін виконання будівельних робіт на
об'єкті - 28 робочих днів, після
отримання авансу. За порушення терміну
виконання робіт на oб'єкті підряд-ник
повинен сплатити інвестору штраф у
розмірі 10 000 грн.(п.14.1.1 Договору).

Договір підписано директорами та
скріплено відбитками печаток
сторін.(арк.справи 7-10).

З матеріалів справи вбачається, що на
виконання Договору, платіжним
дорученням №94 від 02.11.2012р. Підприємство
перерахувало Фірмі 30 000 грн. «авансу за
будівельно-монтажні роботи згідно
договору №01/11-12 від 01.11.2012р.».(арк.справи
11).

Пропозиції сплатити 129 430 грн. 61 коп., з
яких 10 000 штрафу за несвоєчасне
виконання підрядних робіт, які
вбачаються з претензій Позивача від
23.08.2013р. та 05.11.2013р. - Відповідач відхилив
з мотиву непідписання Підприємством
актів виконаних робіт, хоч факт
невчасного вико-нання робіт
підтвердив.(арк.справи 13-18).

Перевіривши дотримання місцевим судом
вимог чинного законодавства при
ухваленні ос-каржуваного рішення,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга безпідставна і не підлягає
задо-воленню, з огляду на наступне:

Предметом даного спору є стягнення
штрафу за порушення майнового
зобов'язання.

Статтею 11 Цивільного кодексу України
(надалі в тексті - ЦК України)
встановлено, що циві-льні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавcтва, а також із дій осіб, що не
передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші пра-вочини, а також
завдання майнової (матеріальної) шкоди.

Відповідно до ст.509 ЦК України, -
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматись від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Згідно зі статтею 193 Господарського
кодексу України (надалі в тексті - ГК
України), суб'єк-ти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсут-ності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. До виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положен-ня
ЦК України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом. Кожна
сторона повин-на вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання
нею зобов'язання, враховуючи інте-реси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
закона-ми або договором.

Матеріалами справи стверджено, що з
моменту підписання Договору підряду
між сторо-нами виникли відносини
будівельного підряду, оскільки одна
сторона (підрядник) зобов'язується
збудувати і здати у встановлений строк
об'єкт, або виконати інші будівельні
роботи відповідно до
проектно-кошторисної документації, а
замовник зобов'язується надати
підрядникові будівельний майданчик
(фронт робіт), передати затверджену
проектно-кошторисну документацію,
прийняти об'єкт або закінчені
будівельні роботи та оплатити їх і такі
відносини визначаються як договір
бу-дівельного підряду.(ч.1 ст.875 ЦК
України). Аналогічно врегульовує такі
відносини і стаття 318 ГК України.

Як вбачається з матеріалів справи, в
заяві про застосування позовної
давності щодо вимоги про стягнення
штрафу, яка згідно ст.267 ЦК України
подана суду першої інстанції 17.02.2014р.
Відповідач зазначає, що останній день
строку виконання робіт згідно умов
Договору сплив 12.12. 2012р., про що вказано
самим Позивачем в позовній заяві від
31.01.2014р. Відповідач вважає, що в силу п.1
ч.2 ст.258 ЦК України - строк позовної
давності зі звернення до суду з вимогою
про стягнення 10 000 грн. штрафу сплив
13.12.2013р., тому в позові необхідно
відмовити.(арк.справи 38).

Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України,
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його пору-шила.
Перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку. Позовна давність
переривається у разі пред'явлення
осо-бою позову до одного із кількох
боржників, а також якщо предметом
позову є лише частина ви-моги, право на
яку має позивач.(ч.ч. 1, 2 ст.264 ЦК України).

Верховний Суд України, у постановах від
11.12.2007р. та від 12.06.2007р. виклав правову
позицію щодо застосування позовної
давності (ст.267 ЦК України), згідно якої -
суд, дослідивши та встановивши
насамперед обставини про те, чи
порушено право особи, про захист якого
вона про-сить, і у випадку, коли на
підставі досліджених у судовому
засіданні доказів суд установить, що
право позивача, про захист якого він
просить порушено і строк позовної
давності пропущено без поважних
причин, суд на підставі ст.267 ЦК України
постановляє рішення, яким відмовляє в
позо-ві у зв'язку із закінченням строку
давності, і, навпаки - у випадку
встановлення відсутності пору-шеного
права, за захистом якого звернулась
сторона, суд має відмовити у позові не з
причин про-пуску строку позовної
давності, а у зв'язку з
необґрунтованістю самої вимоги.

Вирішуючи питання про застосування
наслідків пропуску скороченого строку
позовної да-вності, встановленого ч.2
ст.258 ЦК України, колегія суддів
погоджується із судом першої
інстан-ції, що матеріали справи не
містять доказів вчинення Відповідачем
дій, які свідчать про визнання боргу
або обов'язку, а саме - відповідь на
претензію від 16.09.2013р. №4, в якій
Відповідачем виз-нається факт
невиконання ним обов'язку, проте не
визнається вимога про стягнення боргу
та штрафу згідно Договору. Зазначені
обставини правомірно визнані такими,
що не свідчать про пе-реривання 16.09.2013р.
перебігу позовної давності щодо вимог
про стягнення штрафу і - початок
перебігу позовної давності заново
згідно ч.2 ст.264 ЦК України.(арк.справи 14).

Колегія суддів звертає увагу, що у
даній нормі йдеться саме про дії
учасників цивільних відносин. Чинне
законодавство не містить переліку
таких дій, але їх узагальнюючою рисою є
те, що такі дії мають бути спрямовані на
виникнення цивільних прав і обов'язків.
В цьому сенсі дія-ми з визнання боргу є
дії боржника безпосередньо по
відношенню до кредитора, які свідчать
про наявність боргу, зокрема
повідомлення боржника на адресу
кредитора, яким боржник підтверд-жує
наявність у нього заборгованості перед
кредитором, відповідь на претензію,
підписання бор-жником акта звірки
розрахунків або іншого документа, в
якому визначена його заборгованість.

До дій, що свідчать про визнання боргу
або іншого обов'язку, з урахуванням
конкретних обставин справи, можуть
належати: визнання пред'явленої
претензії; зміна договору, з якої
вба-чається, що боржник визнає
існування боргу, а так само прохання
боржника про таку зміну дого-вору;
письмове прохання відстрочити сплату
боргу; підписання уповноваженою на це
посадовою особою боржника разом з
кредитором акта звірки
взаєморозрахунків, який підтверджує
наявність заборгованості в сумі, щодо
якої виник спір; письмове звернення
боржника до кредитора щодо
ґарантування сплати суми боргу;
часткова сплата боржником або з його
згоди іншою особою ос-новного боргу
та/або сум санкцій. Визнання боржником
основного боргу, в тому числі і його
спла-та, саме по собі не є доказом
визнання ним також і додаткових вимог
кредитора (зокрема неус-тойки,
процентів за користування коштами), а
так само й вимог щодо відшкодування
збитків і, від-так, не може вважатися
перериванням перебігу позовної
давності за зазначеними вимогами.
Такої практики дотримується Вищий
господарський суд України, що
відображено у п.4.4.1 постанови Пленуму
«Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських спорів» від
29.05.2013р. №10.

Із зазначених мотивів колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції, що несвоєчасним виконанням
робіт за Договором Відповідач дійсно
порушив права Позивача, однак
враховуючи подання заяви про
застосування наслідків порушення
строку позовної давності апе-ляційний
суд вважає, що при зверненні з позвом
строк позовної давності пропущено
Позивачем без поважних причин.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Відповідно до ст.43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
проце-сі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Судова колегія вважає, що суд першої
інстанції повно з'ясував обставини
справи і дав їм правильну юридичну
оцінку. Порушень чи неправильного
застосування норм матеріального чи
процесуального права під час розгляду
спору судом першої інстанції, судовою
колегією не вста-новлено, тому мотиви, з
яких подана апеляційна скарга не
можуть бути підставою для скасування
прийнятого у справі рішення, а наведені
в ній доводи не спростовують висновків
суду.

Керуючись, ст.ст. 33, 43, 46, 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Рівненський апеляційний
господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного
підприємства «Регіональна компанія
«Лідер-М» на рішен-ня господарського
суду Рівненської області від 19.03.2014р. у
справі №918/147/14 - залишити без
задоволення, а рішення суду першої
інстанції - без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в
касаційно-му порядку згідно з Розділом
ХІІ-1 Господарського процесуального
кодексу України.

3. Справу №918/147/14 повернути до
господарського суду Рівненської
області.

Головуючий суддя
Грязнов В.В.

Суддя
Розізнана І.В.

Суддя
Мельник О.В.