ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" квітня 2014 р.Справа № 922/4816/13

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Бринцева О.В.

при секретарі судового засідання Гула
Д.В.

розглянувши справу

за позовом Прокурора Барвінківського
району м. Барвінкове в інтересах
держави в особі Головного управління
Держземагентства у Харківській
області, м. Харків до 1. Барвінківської
районної державної адміністрації,
м.Барвінкове 2. Фермерського
господарства "Еквіт", м. Барвінкове 3.
Реєстраційної служби Барвінківського
районного управління юстиції
Харківської області про скасування
розпоряджень, визнання недійсним
договору за участю :

прокурор - Панова М.С., посвідчення №
015274 від 18.02.2013р.;

представників сторін:

позивача - Рибалко О.О. за довіреністю
від 23.12.2013р.;

першого відповідача - Верхоланцев А.В.
за довіреністю № 01-62/1056 від 09.04.2014р.;

другого відповідача - Степанець Р.П. за
дов. № 021213/1 від 02.12.2013р.;

третього відповідача - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Барвінківського району
Харківської області, в інтересах
держави, в особі Головного управління
Держземагенства у Харківській області,
звернувся до господарського суду
Харківської області з позовом до
Барвінківської районної державної
адміністрації, фермерського
господарства "Еквіт" та реєстраційної
служби Барвінківського районного
управління юстиції Харківської
області, в якому просить суд визнати
незаконними та скасувати
розпорядження голови Барвінківської
районної державної адміністрації № 95
від 15.02.2012 та розпорядження голови
Барвінківської районної державної
адміністрації № 541 від 08.11.2012; визнати
недійсним договір оренди землі від
26.11.2012, укладений між Барвінківською
районною державною адміністрацією
Харківської області та фермерським
господарством "Еквіт", земельної
ділянки кадастровий № :03:000:0445
площею 28,5000 га, зареєстрований
Управлінням Держкомзему у
Барвінківському районі Харківської
області № 04512 від 11.12.2012, скасувати
його державну реєстрацію та
зобов'язати ФГ "Еквіт" повернути
земельну ділянку державі в особі
Головного управління Держземагентства
у Харківській області.

Прокурор у судовому засіданні 22.04.2014
року позовні вимоги підтримує та
просить суд позов задовольнити в
повному обсязі.

Представник позивача підтримує вимоги
прокурора у повному обсязі.

Представник відповідача-1 у судовому
засіданні та у наданих до суду
запереченнях посилається на
необґрунтованість та безпідставність
вимог прокурора та вказує, що
відповідач-1 при винесенні спірних
розпоряджень та укладенні спірного
договору діяв у відповідності до вимог
чинного законодавства. Так, стверджує
відповідач-1, ст.116 ЗК України
передбачає два альтернативні способи
набуття права користування земельною
ділянкою - або за рішенням органів
виконавчої влади, або за результатами
аукціону. В даному разі заборони на
передачу ділянок в користування за
рішенням органів виконавчої влади в
законодавстві не містилося, натомість
п. 2 ст. 134 Земельного кодексу України
передбачено, що земельні ділянки
державної чи комунальної власності або
права на них не підлягають продажу на
конкурсних засадах (земельних торгах),
у разі передачі громадянам земельних
ділянок для ведення фермерського
господарства. Крім того, відповідач-1
наголошує, що земельні ділянки надані у
користування відповідачу для ведення
фермерського господарства є землями
сільськогосподарського призначення із
земель запасу та інших, не наданих у
користування та земель не витребуваних
паїв та посилається на ст.13 ЗУ "Про
порядок виділення в натурі (на
місцевості) земельних ділянок
власникам земельних часток (паїв), якою
встановлено, що нерозподілені (не
витребувані) земельні ділянки за
рішенням відповідної сільської,
селищної, міської ради чи районної
державної адміністрації можуть
передаватися в оренду для використання
за цільовим призначенням на строк до
моменту отримання їх власниками
державних актів на право власності на
земельну ділянку, про що зазначається у
договорі оренди земельної ділянки.
Тому, враховуючи, що нерозподілені (не
витребувані) земельні ділянки - частки
(паї) не є землями державної власності
чи комунальної власності, їх надання у
користування здійснюється без
проведення земельних торгів на
підставі рішення відповідного органу
виконавчої влади чи місцевого
самоврядування після розроблення
технічної документації із землеустрою
щодо складання документації, який
посвідчує право на земельну ділянку.
Таким чином, передача відповідачеві-2
відповідачем-1 земельних ділянок у
користування за рішенням останнього є
цілком законною.

Представник відповідача 2 у судовому
засіданні заперечує проти позовних
вимог з підстав викладених у відзиві на
позов, зокрема, зазначає, що предметом
спірних розпоряджень 1-го відповідача є
землі приватної власності - не
витребувані земельні частки (паї), тому
загалі не можна вести мову про
порушення будь-яких інтересів держави
внаслідок видання першим відповідачем
спірних розпоряджень та укладення між
відповідачами спірного договору
оренди, оскільки, виходячи із змісту
позовної заяви, в ній не наведено, в
чому полягає таке порушення, що у свою
чергу, свідчить про відсутність у
прокурора права на позов у розумінні
частини 3 статті 2 ГПК України.

Третій відповідача правом на участь
свого представника у судовому
засіданні не скористався, причину
неявки не повідомив, про дату, час та
місце розгляду справи були
повідомлений належним чином (т.2, а.с.23).
У наданих до суду запереченнях (вх.№9039
від 18.03.2014р., т.2, а.с.13-17), третій
відповідач наголошує, що Реєстраційна
служба безпідставно залучена до участі
у справі у якості відповідача, оскільки
позивачем не подано доказів того, що
Реєстраційною службою Барвінківського
районного управління юстиції порушені
права та охоронювані законом інтереси,
а позовні вимоги є безпідставними та
незаконними, у зв'язку з чим в цілому не
підлягають задоволенню.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, всебічно та повно вивчивши
надані учасниками судового процесу
докази і таким чином з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги та
заперечення, суд установив наступне.

13 лютого 2012 року голова фермерського
господарства "Еквіт" Усов Олександр
Олександрович звернувся до
Барвінківської районної державної
адміністрації із заявою про надання
дозволу на розробку проекту
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок для ведення фермерського
господарства.

15 лютого 2012 року Барвінківською
районною державною адміністрацією
Харківської області видано
розпорядження № 95, яким задоволено
звернення голови фермерського
господарства "Еквіт" Усова О.О. та
надано дозвіл голові ФГ "Еквіт" Усова
Олександру Олександровичу на розробку
проектів землеустрою щодо відведення
земельних ділянок частина контуру
НОМЕР_1 (р) - 28,5 га ріллі із земель запасу
та інших, не наданих у користування,
категорія - землі
сільськогосподарського призначення за
межами населених пунктів на території
Іванівської сільської ради з метою
оформлення права оренди терміном на 49
років для ведення фермерського
господарства; надано дозвіл голові ФГ
"Еквіт" Усова Олександру
Олександровичу на розробку технічної
документації із землеустрою щодо
встановлення меж земельних ділянок в
натурі (на місцевості) та складання
документів, що посвідчують право на
земельні ділянки № 311.1 - 9,3648га ріллі, №
311.2 - 6,4183га ріллі, НОМЕР_2 -12,7га пасовище
із земель не витребуваних паїв,
категорія - землі
сільськогосподарського призначення за
межами населених пунктів на території
Іванівської сільської ради з метою
оформлення права оренди до моменту
витребування громадянами земельних
часток (паїв).

08 листопада 2012 року Барвінківською
районною державною адміністрацією
Харківської області видано
Розпорядження № 541 "Про затвердження
проекту землеустрою та передачу в
оренду земельних ділянок", яким було
затверджено проект землеустрою щодо
відведення земельних ділянок
фермерському господарству "Еквіт" з
метою оформлення права оренди для
ведення фермерського господарства із
земель запасу та інших, ненаданих у
користування та земель не витребуваних
паїв, категорія - землі
сільськогосподарського призначення
(частина контуру НОМЕР_1 та контур
НОМЕР_2 реформованого КСП
"Барвінківський") за межами населених
пунктів на території Іванівської
сільської ради Барвінківського району
Харківської області, розроблений ФО-П
ОСОБА_5 Вирішено передати в оренду
земельні ділянки загальною площею 41,2000
га ріллі в тому числі контури: НОМЕР_1 -
28,5000 га, НОМЕР_2 - 12,7 га терміном на 49
років.

26.11.2012р. між Барвінківською районною
державною адміністрацією Харківської
області та фермерським господарством
"Еквіт" було укладено договір оренди
землі, відповідно до умов якого другому
відповідачу в оренду передана земельна
ділянка кадастровий № :03:000:0445, яка
розташована на території Іванівської
сільської ради Барвінківського району
Харківської області, загальною площею
28,5000 га, у тому числі ріллі 28,5000 га,
строком на 49 років до моменту
витребування на земельну ділянку.

11.12.2012р. вказаний договір був
зареєстрований в Управлінні
Держкомзему у Барвінківському районі
Харківської області, про що у
Державному реєстрі земель було вчинено
запис за № 045/2.

Такі обставини, на думку прокурора та
позивача, свідчать про порушення прав
та охоронюваних законом інтересів
позивача і є підставою для їх захисту у
судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам з урахуванням
фактичних та правових підстав позовних
вимог і заперечень проти них суд
виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу. Способами захисту цивільних
прав та інтересів в т.ч. можуть бути
визнання правочину недійсним; визнання
незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб (ст.16 ЦК України).

Кожний суб'єкт господарювання та
споживач має право на захист своїх прав
і законних інтересів. Права та законні
інтереси зазначених суб'єктів
захищаються в т.ч. шляхом визнання
повністю або частково недійсними актів
органів державної влади та органів
місцевого самоврядування, актів інших
суб'єктів, що суперечать законодавству,
ущемляють права та законні інтереси
суб'єкта господарювання або
споживачів; визнання недійсними
господарських угод з підстав,
передбачених законом (ст.20 ГК України).

З урахуванням наведеного та у
відповідності до положень ст. 4-3 та ст. 33
ГПК України (судочинство у
господарських судах здійснюється на
засадах змагальності; сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами;
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень)
суд приходить до висновку про те, що
умовою визнання обґрунтованими
позовних вимог прокурора є доведення
ним факту невідповідності спірних
розпоряджень Барвінківської РДА та
договору оренди землі законодавству та
факту ущемлення цими актами прав та
законних інтересів суб'єктів
господарювання.

Проте цей тягар доведення прокурором
та позивачем не витриманий. Прокурором
та позивачем не доведений ні факт
суперечності спірних розпоряджень та
угоди чинному законодавству, ні факт
ущемлення цими актами прав та законних
інтересів суб'єктів господарювання.

Навпаки, матеріали справи свідчать про
те, що відповідні розпорядження і угода
укладені з додержанням вимог чинного
законодавства.

Так, згідно ст. 13 Конституції України,
ст. 373 Цивільного кодексу України, ст. 1
Земельного кодексу України земля, її
надра, атмосферне повітря, водні та
інші природні ресурси, які знаходяться
в межах території України, природні
ресурси її континентального шельфу,
виключної (морської) економічної зони є
об'єктами права власності Українського
народу. Від імені Українського народу
права власника здійснюють органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування в межах, визначених
цією Конституцією (ст. 14 Конституції
України).

У державній власності перебувають усі
землі України, крім земель комунальної
та приватної власності. Право
державної власності на землю
набувається і реалізується державою в
особі Кабінету Міністрів України, Ради
міністрів Автономної Республіки Крим,
обласних, Київської та
Севастопольської міських, районних
державних адміністрацій, державних
органів приватизації відповідно до
закону (ст. 84 ЗК України).

Згідно п.7 ч.1 ст.13 Закону України "Про
місцеві державні адміністрації"
використання землі, природних
ресурсів, охорони довкілля відноситься
до відома місцевих державних
адміністрацій. Згідно п.2 ч.1 ст. 21 Закону
України "Про місцеві державні
адміністрації" місцева державна
адміністрація розпоряджається землями
державної власності відповідно до
закону.

Відповідно ст. 116 Земельного кодексу
України (в редакції, яка діяла станом на
момент винесення відповідачем-1
спірних розпоряджень та укладення
відповідачами спірного договору
оренди землі) громадяни та юридичні
особи набувають права власності та
права користування земельними
ділянками із земель державної або
комунальної власності за рішенням
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування в межах їх
повноважень, визначених цим Кодексом,
або за результатами аукціону.

Згідно п. "в" ч.1 ст.12 Закону України "Про
фермерське господарство" землі
фермерського господарства можуть
складатися із земельних ділянок, що
використовується фермерським
господарством на умовах оренди.

Орендарі набувають права оренди
земельної ділянки на підставах і в
порядку, передбачених Земельним
кодексом України, Цивільним кодексом
України, цим та іншими законами України
і договором оренди землі. У разі (!)
набуття права оренди земельної ділянки
на конкурентних засадах підставою для
укладення договору оренди є результати
аукціону (ч.1, ч.2 ст.6 Закону України "Про
оренду землі").

Суд критично оцінює твердження
позивача і прокурора про те, що спірні
земельні ділянки могли бути надані в
користування лише за результатами
аукціону. З наведених вище правових
норм вбачається, що законодавство
передбачає дві підстави набуття
громадянами та юридичними особами
права користування земельними
ділянками, а саме або за результатами
аукціону, або за рішенням органів
виконавчої влади чи органів місцевого
самоврядування.

Таким чином відповідач-1 Барвінківська
районна державна адміністрація цілком
законно висловила своє волевиявлення
стосовно вище згаданих земельних
ділянок шляхом прийняття спірних
розпоряджень про надання їх у
користування відповідачеві-2.

Такий висновок суду узгоджується із
правовою позицією Вищого
господарського суду, викладеною у
постанові від 03.02.2014р. у аналогічній
справі №5023/5736/12.

Юридично неспроможними є посилання
прокурора на ст.134 ЗК України, котра на
його думку встановлює обов'язковість
продажу спірних земельних ділянок
державної чи комунальної власності або
прав на них на конкурентних засадах
(земельних торгах).

Насправді, частиною 2 вказаної статті 134
ЗК України визначено, що не підлягають
продажу на конкурентних засадах
(земельних торгах) земельні ділянки
державної чи комунальної власності або
права на них в т.ч. у разі передачі
громадянам земельних ділянок для
ведення фермерського господарства,
ведення особистого селянського
господарства.

В даному випадку відбулася саме
передача спірних земельних ділянок у
користування громадянину Усову
Олександру Олександровичу, незважаючи
на те, що орендарем у спірних договорах
визначена юридична особа Фермерське
господарство "ЕКВІТ". Справа в тому, що
згідно ст. 1 Закону України "Про
фермерське господарство" фермерське
господарство за визначенням є формою
підприємницької діяльності громадян.
Інші норми цього Закону (зокрема,
ст.ст.3-9) також вказують на те, що саме
громадяни, які є членами фермерського
господарства, є тими особами, котрі у
такій організаційно-правовій формі
використовуючи надану їм землю
виробляють товарну
сільськогосподарську продукцію,
займаються її переробкою та
реалізацією з метою отримання прибутку
на земельних ділянках, наданих їм для
ведення фермерського господарства,
відповідно до закону.

При цьому, хоча ст. 9 вказаного Закону і
передбачає можливість одержання землі
у власність чи у користування
безпосередньо громадянами, ще до
реєстрації фермерського господарства,
як юридичної особи, жодна з норм Закону
не містить заборони на передачу землі у
користування вже після реєстрації
такого господарства. Навпаки, п. «в» ч. 1
ст. 12 Закону України "Про фермерське
господарство" передбачає, що землі
фермерського господарства можуть
складатися із земельних ділянок, що
використовується фермерським
господарством на умовах оренди. І це
цілком логічно, адже договір оренди
землі є строковим (ст.19 Закону України
"Про оренду землі", а фермерське
господарство створюється на
невизначений строк (ст.35 Закону України
"Про фермерське господарство"). В
противному разі необхідність
припинення одного фермерського
господарства після закінчення строку
дії відповідного договору оренди
землі, і створення замість нього нового
за для одержання можливості укладення
нового договору оренди землі, очевидно
не відповідає принципам розумності,
добросовісності та справедливості
цивільного законодавства.

За таких обставин суд приходить до
висновку про те, що позовні вимоги
прокурора не ґрунтуються на нормах
чинного законодавства України, а
відтак задоволенню не підлягають.

Приходячи до висновку про необхідність
відмови прокурору у позові суд також
враховує, що прокурором не доведена й
друга з необхідних у відповідності до
ст.16 ЦК України, ст.20 ГК України умов
визнання рішень органів державної
влади та договорів недійсними - факт
ущемлення цими рішеннями та договорами
прав суб'єктів господарювання. Ні
прокурор, ні представник позивача не
виявилися спроможними навести суду
жодної відмінності котра виникла в
даному в чиїх не будь правах чи
обов'язках внаслідок того, що спірні
земельні ділянки були надані в
користування не особисто голові
фермерського господарства, як фізичній
особі, а створеному ним самим
фермерського господарству, як
юридичній особі.

Взагалі, ні прокурором, ні позивачем не
надано жодного доказу на підтвердження
того, що спірні розпорядження
відповідача-1 та укладений
відповідачами договір порушують права
чи охоронювані законом інтереси
позивача у справі Головного управління
Держземагенства у Харківській області.
Твердження прокурора про можливість
існування суб'єктів господарювання,
котрих спірними актами позбавили
можливості орендувати ці землі носять
бездоказовий абстрактний характер і не
можуть бути прийняті до уваги, адже
рішення суду не може ґрунтуватися на
припущеннях (п.4 Постанови Пленуму ВГСУ
від 23.03.2012р. №6).

Більш того, суд зазначає, що права
позивача спірними розпорядженнями та
договорами і не могли бути порушені
взагалі, адже станом на дати ухвалення
спірних розпоряджень (15.02.2012р., 08.11.2012р.)
позивача взагалі не існувало. Згідно
даних виписки з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб підприємців позивач Головне
управління Держземагенства у
Харківській області був
зареєстрований лише 16.11.2012р., тобто,
пізніше ніж були ухвалені спірні
розпорядження.

Відмова в задоволенні позовних вимог
про визнання недійсними та скасування
спірних розпоряджень голови
Барвінківської районної державної
адміністрації № 95 від 15.02.2012 р., № 541 від
08.11.2012р., означає відсутність підстав
для задоволення позовних вимог про
визнання недійсними договору оренди
землі від 26.11.2012 р., укладеного на
підставі цих розпоряджень та
зареєстрованого в Державному реєстрі
земель 11.12.2012 р., адже інших підстав
недійсності цього договору, крім
незаконності розпоряджень, ні
прокурором, ні позивачем не наведено.
Те саме стосується і позовних вимог про
повернення земельної ділянки на
користь Головного управління
Держземагенства у Харківській області.
Разом з цим, підставою для відмови в
позові в цій частині є також те, що
прокурором та позивачем не доведено, що
ці ділянки раніше перебували у
власності чи користуванні позивача
та/або були передані ним
відповідачеві-2.

Відповідно ст. 49 ГПК України судові
витрати у даній справі покладаються на
прокурора. Втім, враховуючи звільнення
прокурора від сплати судового збору
пунктом 11 ч.1 ст.5 Закону України "Про
судовий збір" судовий збір наразі не
стягується.

На підставі викладеного, на підставі
ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції, ст.ст. 15,
16, 373 Цивільного кодексу України, ст.ст.20
Господарського кодексу України, ст.1, 116,
134 Земельного кодексу України ,
керуючись, ст. ст. 1, 4, 12, 27, 32, 33, 43, 44, 49, 82- 85
ГПК України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити
повністю.

Повне рішення складено 23.04.2014 р.

Суддя О.В. Бринцев

/справа № 922/4816/13/