ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

05 травня 2014 р. справа
№903/210/14

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Сервіс-Агрозахід", с.
Великі Гаї Тернопільського району
Тернопільської області

до відповідача: фермерського
господарства "Волиньагрохолдинг", с.
Маяки Луцького району

про стягнення 117 615 грн. 13 коп.

Суддя Войціховський В.А.

за участю представників сторін:

від позивача: Хоменко О.О. - представник
(дов. від 18.11.2013р.)

від відповідача: не з'явились

Суть спору: товариство з обмеженою
відповідальністю "Сервіс-Агрозахід"
звернулось до суду з позовом про
стягнення з фермерського господарства
"Волиньагрохолдинг" 118 437,04 грн., в тому
числі 80 413,05 грн. заборгованості по
оплаті відпущених на виконання умов
укладеного між сторонами договору
поставки №ТЕ-57-120813/Н-ПР від 12.08.2013р. в
серпні-вересні місяцях 2013 року
товарно-матеріальних цінностей
(продукції для сільгоспвиробництва), 6
745,67 грн. пені та 11 041,31 грн. штрафу,
нарахованих за несвоєчасне виконання
грошових зобов'язань та не проведення у
встановлені строки належних
розрахунків по оплаті товарів, а також
20 237,01 грн. тридцяти дев'яти відсотків
річних, нарахованих згідно з п. 8.5.2
договору поставки від 12.08.2013р. та ст. 625
Цивільного кодексу України.

Ухвалою суду від 06.03.2014р. за вказаним
позовом було порушено провадження у
справі та призначено її розгляд в
судовому засіданні.

Ухвалою від 24.03.2014р., у зв'язку із
заявленим відповідачем клопотанням,
необхідністю з'ясування всіх істотних
обставин справи, надання можливості ФГ
"Волиньагрохолдинг" належним чином
реалізувати свої процесуальні права та
обов'язки, розгляд справи відкладався.

В судовому засіданні 14.04.2014р., у зв'язку
із збільшенням позивачем пред'явлених
до відповідача позовних вимог в
частині стягнення нарахованих сум пені
та відсотків річних, надання у зв'язку з
цим можливості відповідачу
ознайомитись з відповідним
клопотанням та надати суду пояснення
стосовно нього, згідно із ст. 77 ГПК
України було оголошено перерву до
28.04.2014р.

У зв'язку з неподанням відповідачем
пояснень стосовно клопотання про
збільшення позовних вимог, з огляду на
заявлене фермерським господарством
"Волиньагрохолдинг" клопотання,
ухвалою від 28.04.2014р. розгляд справи було
відкладено на 05.05.2014р.

Присутній в судовому засіданні
представник позивача, з посиланнями на
клопотання від 14.04.2014р. та уточнені
розрахунки ціни позову (а.с. 55-57),
довідку про наявну заборгованість:

- зменшує пред'явлені до відповідача
позовні вимоги в частині стягнення
основної заборгованості, та, з огляду,
на часткове погашення боргу (на суму 3 000
грн.) просить суд стягнути з
фермерського господарства
"Волиньагрохолдинг" залишок
заборгованості в розмірі 77 413,05 грн.;

- підтримує позовні вимоги в частині
стягнення з боржника 11 041,31 грн. штрафу;

- збільшує позовні вимоги в частині
стягнення сум пені та відсотків річних
і просить суд стягнути з боржника
відповідно 7 290,19 грн. пені та 21 870,58 грн.
процентів річних;

- засвідчує, що уточнена ціна позову
складає 117 615,13 грн.;

- просить суд покласти на ФГ
"Волиньагрохолдинг" обов'язок
відшкодування позивачу понесених ним у
зв'язку з поданням позову до суду
витрат.

В обгрунтування пред'явленого позову
представник посилається на укладення
між сторонами договору, відпуск згідно
умов угоди відповідачу продукції, її
отримання ФГ "Волиньагрохолдинг" та не
проведення розрахунків по оплаті
товару у порядку та розмірах,
визначених угодою, існування у
боржника заборгованості, нарахування у
зв'язку з цим сум пені, штрафу та
процентів річних.

Розглянувши в судовому засіданні
клопотання позивача щодо зменшення
позовних вимог в частині стягнення
суми основного боргу та збільшення
пред'явлених вимог щодо стягнення сум
пені і відсотків річних, господарський
суд вважає, що відповідна заява сторони
є підставною та підлягає до
задоволення, у зв'язку з чим спір
вирішується виходячи із нової ціни
позову, котра становить 117 615,13 грн.

При цьому судом було враховано, що
передбачені ст. 22 ГПК України права
позивача збільшити або зменшити розмір
позовних вимог можуть бути реалізовані
до прийняття рішення судом. Під
збільшенням або зменшенням розміру
позовних вимог слід розуміти
відповідно збільшення або зменшення
кількісних показників за тією ж самою
вимогою, яку було заявлено в позовній
заяві. Згідно з ч. 3 ст. 55 ГПК ціну позову
вказує позивач. Отже, у разі прийняття
судом зміни (в бік збільшення або
зменшення) кількісних показників, у
яких виражається позовна вимога, має
місце нова ціна позову, виходячи з якої
й вирішується спір, - з обов'язковим
зазначенням про це як у вступній, так і
в описовій частині рішення. При цьому
питання щодо повернення зайво
сплаченої суми судового збору у зв'язку
із зменшенням позовних вимог
вирішується господарським судом на
загальних підставах і в порядку,
визначеному законодавством (п. 3.10
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від
26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції").

Відповідачем всупереч вимогам ухвали
суду про відкладення розгляду справи
від 28.04.2014р. не було представлено
витребуваних документів та письмових
пояснень, не направлено в судове
засідання свого представника, хоча про
день та час розгляду справи в суді
сторона повідомлялась належним чином.

В судовому засіданні було розглянуте
та відхилене, як безпідставне та
необґрунтоване, клопотання
фермерського господарства
"Волиньагрохолдинг" від 05.05.2014р. (а.с. 74)
за підписом представника Мохнюка М.В.
(довіреність від 21.01.2014р.) про
відкладення розгляду справи з огляду
на проведення між сторонами
переговорів щодо мирного врегулювання
господарського спору, а також з огляду
на участь цього представника в іншому
судовому процесі в Луцькому
міськрайонному суді, надано правову
оцінку долученому відповідачем до
клопотання платіжному дорученню від
05.05.2014р. №56 на суму 5 000 грн. (а.с. 78) про
часткову сплату боргу.

При цьому судом була врахована
заперечувальна позиція стосовно
відкладення розгляду справи та
продовження строків розгляду спору,
проведення розрахунків на суму 5 000 грн.
боржником 05 травня 2013 року, висловлена
на адресу суду від представника
позивача, відхилення та спростування
представником ТзОВ "Сервіс-Агрозахід"
тверджень боржника стосовно
проведення між сторонами переговорів
щодо мирного врегулювання
господарського спору.

Суд в даному аспекті засвідчує, що
положення Господарського
процесуального кодексу України не
містять конкретних вимог щодо
відповідальних осіб, які можуть
представляти інтереси сторін в
господарському суді. Надання
повноважень на представництво
інтересів сторони в процесі не
обмежено будь-яким певним колом осіб, а
тому неможливість явки в судове
засідання конкретного представника, не
є правовою підставою для відкладення
розгляду справи.

Судом також зауважується на
відсутності правових підстав для
відкладення розгляду справи з
обставин, засвідчених представником
відповідача, а також з огляду на те, що
фермерському господарству
"Волиньагрохолдинг" було надано доволі
тривалий термін (близько двох місяців)
для належної реалізації стороною свого
права на захист, врегулювання
господарського спору тощо.

Окрім цього господарський суд виходив
також із необхідності дотримання вимог
Конвенції від 04.11.1950р. "Про захист прав
людини і основоположних свобод",
ратифікованої Законом України від
17.07.1997р. №475/97-ВР, пунктом 6 котрої
визначено, що кожен має право на
справедливий і публічний розгляд його
справи упродовж розумного строку
незалежним і безстороннім судом,
встановленим законом, який вирішить
спір щодо його прав та обов'язків
цивільного характеру.

Згідно з п. 25 Інформаційного листа
Вищого господарського суду України від
29.09.2009р. №01-08/530 "Про деякі питання,
порушені у доповідних записках
господарських судів України у першому
півріччі 2009 року щодо застосування
норм Господарського процесуального
кодексу України" поняття "розгляд
справи упродовж розумного строку",
вживане у ст. 6 Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод,
слід розуміти насамперед, як
необхідність дотримання установлених
процесуальним законом строків
вирішення спору, для яких ГПК
установлено строки їх розгляду судом.

Судом зауважується, що неодноразове
подання відповідачем у справі
необґрунтованих клопотань спрямоване
на неможливість початку розгляду судом
порушеної провадженням справи,
прийняття рішення в даному судовому
засіданні, створюють перешкоди у
вирішенні спору по суті з метою
недосягнення результатів такого
вирішення протягом установлених
законом процесуальних строків, відтак
розцінюються судом не інакше, як
зловживанням стороною своїми
процесуальними правами, спрямованим на
умисне затягування судового процесу,
порушення прав інших учасників
судового процесу.

В судовому засіданні було розглянуто
долучені боржником до матеріалів
справи (а.с. 37-39) письмові заперечення ФГ
"Волиньагрохолдинг" від 20.03.2014р. №27/юр
на пред'явлені позовні вимоги та
встановлено при цьому, що відповідач не
визнає позову з огляду на те, що
господарство було позбавлене
можливості здійснити у визначеному
угодою порядку та строки належні
розрахунки з позивачем у зв'язку із
його перебуванням у скрутному
фінансовому становищі, наявністю
обставин форс-мажорного характеру
(несприятливі погодні умови), котрі
виступили підставою для зібрання
урожаю 2013 року в значно менших
розмірах, зниженням ціни на насіння
кукурудзи, що мало наслідком понесення
господарством збитків від діяльності.

Заперечуються відповідачем також
позовні вимоги стосовно стягнення сум
штрафних санкцій, з огляду на
безпідставність їх нарахування.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ: 12 серпня 2013 року між
товариством з обмеженою
відповідальністю "Сервіс-Агрозахід", с.
Великі Гаї Тернопільського району
Тернопільської області (Постачальник)
та фермерським господарством
"Волиньагрохолдинг", с. Маяки Луцького
району (Покупець) було укладено договір
поставки на умовах розстрочення
платежу №ТЕ-57-120813/Н-ПР (а.с. 9-14) згідно з
умовами котрого ТзОВ "Сервіс-Агрозахід"
було взято на себе зобов'язання щодо
передачі (поставки) відповідачу
товарів (продукції для
сільгоспвиробництва) у визначених між
сторонами асортименті та кількості, а
фермерським господарством
"Волиньагрохолдинг", в свою чергу,
зобов'язання відносно прийняття товару
та здійснення його оплати у
визначеному угодою порядку.

На виконання умов договору позивачем у
період серпня-вересня місяців 2013 року
було відпущено, а ФГ
"Волиньагрохолдинг", прийнято
продукції для сільгоспвиробництва
загальною вартістю 220 826,10 грн., в тому
числі: згідно видаткової накладної №216
від 19.08.2013р. (а.с. 16) відпущено "Ксенон
Гібрид озимого ріпаку" вартістю 100 375,50
грн., а згідно видаткової накладної №332
від 20.09.2013р. (а.с. 17) відпущено "Рохан
Гібрид озимого ріпаку" вартістю 120 450,60
грн.

На вимогу господарського суду
представником позивача в судовому
засіданні було надано для огляду
оригінали зазначених вище договору
поставки та видаткових накладних.

Відповідно до ст.ст. 1, 9 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" від 16.07.1999р. (з
наступними змінами та доповненнями),
господарська операція - дія або подія,
яка викликає зміни в структурі активів
та зобов'язань, власному капіталі
підприємства. Підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після їх закінчення. Первинні та
зведені облікові документи можуть бути
складені на паперових або машинних
носіях і повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції;
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.
Відповідно до ч. 3 ст. 8 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність" відповідальність за
організацію бухгалтерського обліку та
забезпечення фіксування фактів
здійснення всіх господарських
операцій у первинних документах несе
власник або уповноважений орган, який
здійснює керівництво підприємством
відповідно до законодавства та
установчих документів.

Судом встановлено, що зазначені вище
видаткові накладні на відпуск
товариством "Сервіс-Агрозахід"
відповідачу товару та його отримання
ФГ "Волиньагрохолдинг" підписані
уповноваженими представниками сторін,
скріплені відтисками печаток
господарюючих суб'єктів, містять в собі
всі визначені чинним законодавством
обов'язкові реквізити, в повному об'ємі
відображають зміст та обсяги
здійснених сторонами на їх підставах,
згідно умов підписаного договору
поставки №ТЕ-57-120813/Н-ПР від 12.08.2013р.
господарських операцій.

Пунктом 5.2 договору поставки від
12.08.2013р. було визначено обов'язок
Покупця своєчасно оплачувати товар за
встановленими цінами в строки, на
умовах та в порядку, що визначені у
додаткових угодах (специфікаціях) до
цього договору.

Підписаною між сторонами у справі
угодою №1 про внесення змін та
доповнень до додаткової угоди
(специфікації №1) від 12.08.2013р., котра
виступає додатком до договору поставки
на умовах розстрочення платежу
№ТЕ-57-120813/Н-ПР від 12.08.2013р. (а.с. 15),
сторонами було передбачено, що
Покупець, отримавши від Постачальника
партію товару загальною вартістю 220 826,10
грн., зобов'язується оплатити його у
наступні строки та порядку: до 21.09.2013р. -
30% вартості товару (66 247,83 грн.); до
31.10.2013р. - 20% вартості товару (44 165,22 грн.);
до 28.11.2013р. - 50% вартості товару (110 413,05
грн.)

Проте, фермерське господарство
"Волиньагрохолдинг" взяті на себе
згідно договору №ТЕ-57-120813/Н-ПР від
12.08.2013р. зобов'язання в частині
проведення з позивачем розрахунків по
оплаті відпущеної продукції (у порядку,
строки та розмірах, визначених угодою)
не виконало, їх вартість не оплатило у
зв'язку з чим на момент звернення
кредитора до суду з відповідним
позовом заборгувало ТзОВ
"Сервіс-Агрозахід" 80 413,05 грн.

Судом досліджено, що сума
заборгованості 80 413,05 грн. включала в
себе загальну вартість товарів,
відпущених згідно видаткових
накладних №216 від 19.08.2013р. та №332 від
20.09.2013р., 220 826,10 грн. за мінусом
проведених розрахунків на загальну
суму 140 413,05 грн. (докази проведення
розрахунків - банківські виписки про
рух коштів на рахунках від 27.09.2013р. на
суму платежу 66 247,83 грн., від 31.10.2013р. на
суму платежу 44 165,22 грн., від 31.01.2014р. на
суму платежу 20 000 грн., від 17.02.2014р. на
суму платежу 10 000 грн. додатково
долучено позивачем до матеріалів
справи - а.с. 26-29).

Судом з'ясовано, що при проведенні
розрахунків по оплаті товару
відповідачем було допущено порушення
положень додаткової угоди №1
(Специфікації) до договору поставки від
12.08.2013р., а саме 30% вартості товару (66 247,83
грн.) сплачено лише 27.09.2013р. при
встановленому граничному терміні
сплати до 21.09.2013р., а 50% вартості товару
(110 413,05 грн.) сплачено частково на суму 20
000 грн. 31 січня 2014 року та на суму 10 000
грн. 17 лютого 2014 року при визначеному
граничному терміні такої оплати - до
28.11.2013р.

Непроведення відповідачем належних
розрахунків з позивачем виступило
підставою для його звернення до
господарського суду з позовом про
примусове стягнення суми існуючої
заборгованості.

Згідно наданих в судовому засіданні
пояснень представника позивача,
відповідачем у період після
направлення позову до суду поштовим
зв'язком (04.05.2014р.), прийняття судом
позовної заяви (06.03.2014р.) та після
порушення судом провадження у справі
(06.03.2014р.), в рахунок зменшення існуючої
перед ТзОВ Сервіс-Агрозахід"
заборгованості було сплачено позивачу
грошові кошти в загальному розмірі 3 000
грн., в тому числі 05.03.2014р. 1 000 грн. та
21.03.2014р. 2 000 грн.

Викладена обставина в подальшому
виступила підставою для зменшення
позивачем пред'явлених позовних вимог
та підтримання їх в частині стягнення
суми боргу в залишковому розмірі 77 413,05
грн.

Відповідно до ст. 144 Господарського
кодексу України, майнові права та
майнові обов'язки суб'єктів
господарювання виникають з угод,
передбачених законом, а також з угод, не
передбачених законом, але таких, що
йому не суперечать.

Статтею 712 Цивільного кодексу України
визначено, що за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Судом встановлено, що в даному випадку,
відносини між сторонами носять
договірний характер, укладений між
ними договір поставки на умовах
розстрочення платежу №ТЕ-57-120813/Н-ПР від
12.08.2013р. із угодою №1 про внесення змін
та доповнень до додаткової угоди
(специфікації №1) від 12.08.2013р. предметом
судових розглядів не виступав,
недійсним судом не визнавався,
сторонами розірваний не був.

Відповідно до ст. 173 Господарського
кодексу України та ст. 509 Цивільного
кодексу України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Згідно з положеннями статті 193
Господарського кодексу України, статей
526, 527, Цивільного кодексу України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цих Кодексів, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Боржник зобов'язаний
виконати свій обов'язок, а кредитор -
прийняти виконання особисто, якщо інше
не встановлено законом або договором,
не випливає із суті зобов'язання.

Згідно із статтею 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим до
виконання сторонами.

Статтею 525 Цивільного кодексу України
визначено, що одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

У відповідності до ст. 599 Цивільного
кодексу України, зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином.

З огляду на викладене, враховуючи
укладення між сторонами договору,
відпуск позивачем на виконання його
умов відповідачу продукції, її
отримання ФГ "Волиньагрохолдинг" та не
проведення при цьому всіх належних
розрахунків і платежів, суд прийшов до
висновку про підставність (станом на 04
травня 2014 року) пред'явленого позивачем
до відповідача позову в частині
стягнення зменшеної суми
заборгованості 77 413,05 грн.

Поруч з цим судом засвідчується, що з
наявного в матеріалах справи
платіжного доручення №56 (а.с. 78)
вбачається, що фермерським
господарством "Волиньагрохолдинг" 05
травня 2014 року в рахунок оплати
відпущених згідно договору
№ТЕ-57-120813/Н-ПР від 12.08.2013р.
товарно-матеріальних цінностей
(насіння озимого ріпаку) було
перераховано ТзОВ "Сервіс-Агрозахід"
суму в розмірі 5 000 грн.

Судом враховується зазначена оплата в
рахунок зменшення існуючої у
відповідача заборгованості, у зв'язку з
чим, на думку суду, позовні вимоги в
частині стягнення суми основного боргу
підлягають до задоволення на залишкову
суму боргу 72 413,05 грн., а в частині
стягнення боргу в розмірі 5 000 грн.
провадження у справі слід припинити у
зв'язку з відсутністю предмету спору на
підставі п. 11 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Залишкова сума заборгованості 72 413,05
грн. повністю підтверджується наявними
в матеріалах справи документами, у
встановленому порядку не була
спростована чи заперечена
відповідачем.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу
України, цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки.
Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Згідно статті 6 ЦК України сторони є
вільними в укладанні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості (стаття 627 ЦК України).

Статтею 628 ЦК України визначено, що
зміст договору становить умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Згідно із ст. 546 ЦК України виконання
зобов'язання може забезпечуватися
неустойкою, порукою, гарантією,
заставою, притриманням, завдатком.
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання (п. 1
ст. 549 ЦК України). Договором або законом
можуть бути встановлені інші види
забезпечення виконання зобов'язання.

У відповідності до положень статей 230,
231 Господарського кодексу України
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання. Законом
щодо окремих видів зобов'язань може
бути визначений розмір штрафних
санкцій, зміна якого за погодженням
сторін не допускається. У разі якщо
розмір штрафних санкцій законом не
визначено, санкції застосовуються в
розмірі, передбаченому договором. При
цьому розмір санкцій може бути
встановлено договором у відсотковому
відношенні до суми невиконаної частини
зобов'язання або у певній, визначеній
грошовій сумі, або у відсотковому
відношенні до суми зобов'язання
незалежно від ступеня його виконання,
або у кратному розмірі до вартості
товарів (робіт, послуг).

В даному випадку підпунктом 8.5.1 пункту
8.5 договору №ТЕ-57-120813/Н-ПР від 12.08.2013р.
сторонами було визначено, що за
невиконання чи неналежне виконання
зобов'язань за цим договором, а саме за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань по оплаті ціни товару,
Покупець сплачує на користь
Постачальника штраф у розмірі 5% та пеню
за кожен день прострочення в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ від
суми боргу.

Отже, сторони у п.п. 8.5.1 п. 8.5 договору
№ТЕ-57-120813/Н-ПР від 12.08.2013р. визначили
можливість нарахування штрафних
санкцій у вигляді штрафу та пені за
невиконання Покупцем умов договору
щодо строків оплати вартості товару.
Зазначений договір недійсним чи
зміненим, зокрема, в частині п.п. 8.5.1 п. 8.5
не визнавався. Відповідач зобов'язання
щодо своєчасної оплати товару не
виконав, тому сплата штрафу та пені є
його договірним зобов'язанням.

Поруч з цим пунктом 8.3 договору
поставки від 12.08.2013р. було визначено, що
Постачальник вправі застосовувати на
свій розсуд будь-які
оперативно-господарські санкції,
визначені ст.ст. 235, 236 Господарського
кодексу України, зокрема, у разі
порушення строків оплати, встановлених
даним договором та додатковими угодами
(специфікаціями) до нього, зобов'язання
Покупця по повному розрахунку за
отриманий товар вважаються такими, що
настали з моменту такого прострочення.

Враховуючи викладені положення
договору та наявні факти прострочення
відповідачем оплати отриманих товарів,
позивачем при зверненні до суду з
позовом про стягнення суми основного
боргу 80 413,05 грн. було включено до ціни
позову вимоги щодо стягнення з ФГ
"Волиньагрохолдинг" 11 041,31 грн. штрафу в
розмірі 5% від вартості неоплаченого
товару, нарахованого з врахуванням
умов п.п. 8.5.1 п. 8.5 договору №ТЕ-57-120813/Н-ПР
від 12.08.2013р. та пені в загальному
розмірі 6 745,67 грн., нарахованої з
врахуванням положень Закону України
"Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" та умов
п.п. 8.5.1 п. 8.5 угоди за період прострочки
платежів з 23.09.2013р. по 02.03.2014р.

Згідно клопотання ТзОВ
"Сервіс-Агрозахід" від 14.04.2014р.,
товариством в порядку ст. 22 ГПК України
до прийняття рішення у справі було
збільшено позовні вимоги в частині
стягнення нарахованої пені та
визначено їх в розмірі 7 290,19 грн. (за
період прострочки платежів з 23.09.2013р. по
21.03.2014р.) - розрахунки пені - а.с. 57.

Розглянувши позовні вимоги товариства
"Сервіс-Агрозахід" стосовно стягнення
на його користь з відповідача 7 290,19 грн.
збільшеної суми пені, перевіривши
методику її нарахування, суд встановив,
що вказану санкцію позивачем
нараховано з врахуванням умов
укладеного між сторонами договору в
частині порядку та строків здійснення
обов'язкових платежів, дати та суми
проведених часткових розрахунків,
моменту виникнення тієї чи іншої суми
боргу, а також положень Закону України
"Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" та ст.
232 Господарського кодексу України.
Наведені позивачем розрахунки суми
пені, а відтак і відповідні вимоги,
судом визнаються арифметично вірними,
обґрунтованими, підставними та такими,
що підлягають до задоволення.

Розглянувши позовні вимоги в частині
стягнення з відповідача п'яти
відсотків штрафу в розмірі 11 041,31 грн.,
перевіривши підстави та методику
нарахування цієї суми, судом
встановлена обґрунтованість таких
вимог та їх відповідність як умовам
укладеного між сторонами договору
поставки, так і положенням чинного
законодавства України.

При цьому судом з'ясовано, що штраф в
розмірі 11 041,31 грн. нараховано позивачем
із суми боргових зобов'язань 220 826,10 грн.
(загальна вартість відпущеного товару)
відповідно до умов п.п. 8.5.1 п. 8.5 договору
поставки №ТЕ-57-120813/Н-ПР від 12.08.2013р., з
врахуванням пункту 8.3 угоди, а також з
огляду на порушення відповідачем
положень договору в частині проведення
обов'язкових тридцяти відсоткових
платежів в розмірі 66 247,83 грн. в термін
до 21.09.2013р. та здійснення відповідних
платежів лише 27 вересня 2013 року,
наявності боргу в розмірі 220 826,10 грн. у
період з 21.09.2013р. по 27.09.2013р.

Нарахування таких санкцій, на думку
суду, також відповідає і не суперечить
положенням статті 236 Господарського
кодексу України.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України, боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу, а також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Судом визначається, що положеннями п.п.
8.5.2 п. 8.5 договору поставки
№ТЕ-57-120813/Н-ПР від 12.08.2013р. сторонами був
встановлений обов'язок Покупця за
порушення грошових зобов'язань по
оплаті ціни товару, на підставі ст. 625 ЦК
України, сплатити Постачальнику 39%
річних від суми боргу.

Згідно з наданими суду розрахунками
позивачем відповідно до ст. 625 ЦК
України та з врахуванням положень п.п.
8.5.2 п. 8.5 договору поставки
№ТЕ-57-120813/Н-ПР від 12.08.2013р. при
пред'явленні позову до суду було
нараховано відповідачу 20 237,01 грн.
тридцяти дев'яти процентів річних.

Згідно клопотання від 14.04.2014р.
товариством "Сервіс-Агрозахід" в
порядку ст. 22 ГПК України було
збільшено позовні вимоги в частині
стягнення відсотків річних та
визначено їх в розмірі 21 870,58 грн. (за
період прострочки платежів з 23.09.2013р. по
21.03.2014р.) - розрахунки процентів - а.с. 57.

Розглянувши позовні вимоги стосовно
стягнення з відповідача 21 870,58 грн.
збільшеної суми відсотків річних,
перевіривши методику їх нарахування,
суд встановив, що суму процентів
позивачем нараховано з врахуванням
умов договору в частині порядку та
строків здійснення обов'язкових
платежів, дати та суми проведених
часткових розрахунків, моменту
виникнення тієї чи іншої суми боргу,
положень ст. 625 ЦК України. Наведені
розрахунки процентів, а відтак і
відповідні збільшені вимоги, судом
визнаються арифметично вірними,
обґрунтованими, підставними та такими,
що підлягають до задоволення.

Як визначає ст. 32 ГПК України, доказами
у справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення, а також інші обставини,
які мають значення для правильного
вирішення спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 ГПК України
докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу. Обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування. Господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення для господарського суду не
є обов'язковим.

За змістом статті 33 ГПК України,
обов'язок доказування та подання
доказів розподіляється між сторонами,
виходячи з того, хто посилається на
юридичні факти, які обґрунтовують його
вимоги і заперечення.

У зв'язку з викладеним суд вважає, що
відповідачем, всупереч вимогам ст.ст.
32-34 ГПК України, не підтверджено та не
доведено належним способом та доказами
тих фактів та обставин, котрі були
покладені фермерським господарством
"Волиньагрохолдинг" в основу
заперечень на пред'явлений позов
(пояснення від 20.03.2014р. №27/юр - а.с. 37-39).

Судом в даному аспекті засвідчується,
що заперечення відповідача
спростовуються фактичними обставинами
справи, носять суперечливий характер,
містять в собі посилання на обставини,
котрі існували задовго до укладення
між сторонами договору та отримання
згідно угоди товарно-матеріальних
цінностей.

Беручи до уваги, що спір до суду було
доведено з вини відповідача, а часткове
погашення боргу на суму 5 000 грн. було
здійснено боржником лише 05 травня 2014
року, витрати, пов'язані з поданням
позовної заяви та розглядом справи в
суді (сплата судового збору), що поніс
позивач, слід відшкодувати йому у
відповідності до ст. 49 ГПК України в
повному об'ємі за рахунок ФГ
"Волиньагрохолдинг".

Поруч з цим, враховуючи часткове
зменшення та збільшення в певних
частинах пред'явлених позовних вимог,
зміну у зв'язку з цим загальної ціни
позову, суд вважає, що позивачу
підлягає поверненню з Державного
бюджету 16,43 грн. судового збору, зайво
сплаченого згідно платіжного
доручення №31 від 03.03.2014р. при поданні
позовної заяви до господарського суду
(оригінал зазначеного платіжного
доручення знаходиться в матеріалах
справи - а.с. 7).

При цьому суд виходив з того, що
відповідно до ст. 7 Закону України "Про
судовий збір" сплачена сума судового
збору повертається за ухвалою суду в
разі, зокрема, внесення судового збору
в більшому розмірі, ніж встановлено
законом.

Відповідно до п. 4 Інформаційного листа
Вищого господарського суду України від
21.11.2011р. №01-06/1625/2011 "Про деякі питання
практики застосування Закону України
"Про судовий збір" згідно з частиною
першою статті 7 Закону сплачена сума
судового збору повертається у
передбачених в цій частині випадках за
ухвалою суду. Зазначене питання має
вирішуватися господарським судом за
результатами розгляду відповідних
матеріалів, у тому числі й за
відсутності заяви (клопотання) сторони
чи іншого учасника судового процесу
про повернення сплаченої суми судового
збору. Зміст пов'язаної з цим ухвали
може бути наведено в резолютивній
частині судового рішення, прийнятого
по суті справи.

Згідно з п. 3.10 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від
26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" питання щодо
повернення зайво сплаченої суми
судового збору у зв'язку із зменшенням
позовних вимог вирішується судом на
загальних підставах і в порядку,
визначеному законодавством.

Враховуючи вищевикладене, керуючись
ст. 7 Закону України "Про судовий збір",
ст.ст. 144, 173, 193, 230-232, 235, 236,
Господарського кодексу України, ст.ст.
509, 525, 526, 527, 546, 549, 599, 625, 629, 692, 712
Цивільного кодексу України, ст.ст. 44, 49,
80, 82-85 Господарського процесуального
кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з фермерського господарства
"Волиньагрохолдинг" (Луцький район, с.
Маяки, вул. Бригадний двір, 16, ) на користь товариства з обмеженою
відповідальністю "Сервіс-Агрозахід"
(Тернопільська область, Тернопільський
район, с. Великі Гаї, вул. Підлісна, 27,
) 72 413,05 грн.
заборгованості, 7 290,19 грн. пені, 11 041,31
грн. штрафу та 21 870,58 грн. тридцяти
дев'яти відсотків річних, а всього 112
615,13 грн., 2 352,31 грн. в повернення витрат
по сплаті судового збору.

3. Провадження у справі в частині
стягнення 5 000 грн. заборгованості
припинити.

4. Управлінню державної казначейської
служби України у місті Луцьку
відповідно до ст. 7 Закону України "Про
судовий збір" повернути товариству з
обмеженою відповідальністю
"Сервіс-Агрозахід" (Тернопільська
область, Тернопільський район, с.
Великі Гаї, вул. Підлісна, 27, ) з Державного бюджету 16,43 грн.
надмірно сплаченої згідно платіжного
доручення №31 від 03.03.2014р. при поданні
позовної заяви до господарського суду
суми судового збору.

Суддя
В. А.
Войціховський

Повне рішення

складено

06.05.2014р.