ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.05.2014 р.
Справа № 914/939/14

За позовом:Прокурора Франківського
р-ну міста Львова в інтересах держави в
особі Державного управління охорони
навколишнього природного середовища в
Львівській області, м. Львів;до
відповідача:Товариства з обмеженою
відповідальністю «Інститут
гірничо-хімічної промисловості», м.
Львів;про:стягнення 14 358,42 грн. Суддя -
Крупник Р.В. Секретар - Яслик
Н.М.Представники сторін:від
прокуратури:Леонтьєва Н.Т. - прокурор
(посвідчення від 24.09.2012р. № 005508);від
позивача:Сворень Р.Р. - представник
(довіреність № 01-25 від 17.02.2014р.);від
відповідача:не з'явився.

Прокурору та представникам сторін
роз'яснено права та обов'язки,
передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Заяв
про відвід судді та здійснення
технічної фіксації судового засідання
не надходило.

СУТЬ СПОРУ:

20.03.2014р. на розгляд господарського суду
Львівської області поступила позовна
заява прокурора Франківського р-ну м.
Львова (надалі - Прокурор) в інтересах
держави в особі Державного управління
охорони навколишнього природного
середовища в Львівській області
(надалі - Позивач) до ТОВ «Інститут
гірничо-хімічної промисловості»
(надалі - Відповідач) про стягнення 14
358,42 грн.

Ухвалою суду від 21.03.2014р. порушено
провадження у справі, її розгляд
призначено на 14.04.2014р.

14.04.2014р. розгляд справи відкладено на
12.05.2014р., про що судом винесено
відповідну ухвалу.

Прокурор в судове засідання 12.05.2014р.
з'явився, заявлений ним позов
підтримав, просив його задоволити
повністю з підстав, зазначених в
позовній заяві.

Заявлені позовні вимоги мотивує тим, що
26.11.2009р. між позивачем та ЛМКП
«Львівтеплоенерго» було укладено
Договір про постачання теплової
енергії в гарячій воді № 4535/Р,
відповідно до якого ЛМКП
«Львівтеплоенерго» як
теплопостачальна організація взяла на
себе зобов'язання по постачанню
позивачу (споживачу) теплової енергії
для опалення та здійснення гарячого
водопостачання за встановленими
тарифами (цінами) в терміни,
передбачені цим договором. Цього ж дня,
26.11.2009р. між позивачем та відповідачем
укладено Договір на відшкодування
витрат про постачання теплової енергії
в гарячій воді, згідно умов якого
відповідач зобов'язувався отримувати
та відшкодовувати вартість одержаної
теплової енергії для опалення об'єктів
(визначених в додатку № 1 до договору)
за встановленими тарифами (цінами) в
терміни, передбачені договором. Однак,
взятих на себе зобов'язань не виконав,
зокрема, не відшкодував повної
вартості наданих послуг за період з
листопада 2012р. по квітень 2013р. включно,
в результаті чого утворилася
заборгованість в розмірі 14 358,42 грн.

Представник позивача в судове
засідання з'явився, заявлений
прокурором позов підтримав, просив
його задоволити повністю. Через
канцелярію суду подав заперечення на
відзив з додатками.

Представник відповідача в судове
засідання 12.05.2014р. не з'явився, причин
неявки суду не повідомив, хоча належним
чином був повідомлений про час, дату та
місце судового розгляду. В
попередньому судовому засіданні
(14.04.2014р.) проти позову заперечив
частково, зокрема, визнав існування
заборгованості в розмірі 1 826,42 грн., в
задоволенні решти позовних вимог
просив суд відмовити повністю з
підстав, зазначених у відзиві на
позовну заяву. Заперечуючи проти
заявленого позову, представник
відповідача зазначив, що 01.10.2011р. між
позивачем та відповідачем було
укладено Договір на оренду нежитлового
приміщення № 32/11, за умовами якого
відповідач (орендодавець) передав, а
позивач (орендар) прийняв в
користування нежитлові підвальні
приміщення загальною площею 48,2 кв.м.,
які розташовані за адресою м. Львів,
вул. Стрийська, 98. Орендар (позивач)
зобов'язувався щомісячно, протягом 5
днів від дати одержання рахунку за
оренду вносити орендну плату за
приміщення. Проте, свого обов'язку в
частині своєчасного внесення орендних
платежів за 2013р. орендар не виконав, у
зв'язку з чим утворилася
заборгованість в розмірі 12 532,00 грн.
Відтак, на думку представника
відповідача, підстав для стягнення
заборгованості в розмірі 12 532,00 грн. за
договором на відшкодування витрат про
постачання теплової енергії в гарячій
воді від 26.11.2009р. немає, оскільки в
позивача існує заборгованість за
вказаним договором оренди. Крім цього,
наголосив, що за результатами звіряння
рахунків і документів згідно договору
на відшкодування витрат про постачання
теплової енергії в гарячій воді від
26.11.2009р. та договору оренди нежитлового
приміщення № 32/11 від 01.10.2011р.
відповідачем встановлено залишкове
сальдо на користь позивача в розмірі 1
826,42 грн.

Відповідно до п. 3.9.2. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011р. № 18 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції», у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Враховуючи зазначене, суд прийшов до
висновку, що неявка представника
відповідача не перешкоджає вирішенню
спору, оскільки, дослідивши наявні
матеріали справи, суд визнав їх
достатніми для того, щоб розглянути
спір за цими матеріалами.

Заслухавши пояснення прокурора та
представника позивача, дослідивши
матеріали справи, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд

ВСТАНОВИВ:

26.11.2009р. між Державним управлінням
охорони навколишнього природного
середовища (надалі - Позивач) та ЛМКП
«Львівтеплоенерго» було укладено
Договір про постачання теплової
енергії в гарячій воді № 4535/Р (надалі -
Договір № 4535/Р) за умовами якого ЛМКП
«Львівтеплоенерго» (Енергопостачальна
організація) зобов'язується постачати
споживачеві (позивачеві) теплову
енергію для опалення та здійснювати
гаряче водопостачання в потрібних йому
обсягах, а споживач зобов'язується
отримувати та оплачувати одержану
теплову енергію для опалення та гаряче
водопостачання за встановленими
тарифами (цінами) в терміни,
передбачені цим договором. Згідно
положень цього Договору теплова
енергія постачається позивачу в
обсягах передбачених додатком №1 до
Договору, у вигляді гарячої води для
опалення та вентиляцію в період
опалювального сезону та гаряче
водопостачання протягом року, згідно
графіка, затвердженого органами
місцевої влади (п.2.1 Договору № 4535/Р).

Цього ж дня, 26.11.2009р. між позивачем та
Відкритим акціонерним товариством
«Інститут гірничо-хімічної
промисловості» укладено Договір на
відшкодування витрат про постачання
теплової енергії в гарячій воді (надалі
- Договір).

Як вбачається з п. 1.2. Статуту ТОВ
«Інститут гірничо-хімічної
промисловості», останній являється
правонаступником ТзДВ «Інститут
гірничо-хімічної промисловості», яке в
свою чергу є правонаступником ВАТ
«Інститут гірничо-хімічної
промисловості».

Відповідно до п. 1.1. Договору Інститут
зобов'язується отримувати та
відшкодовувати вартість одержаної
теплової енергії для опалення за
встановленими тарифами (цінами) в
терміни, передбачені договором.

Теплова енергія надається у вигляді
гарячої води на опалення в обсягах,
передбачених додатком №1 до Договору №
4535/Р (п. 2.1. Договору).

Додатком №1 до Договору № 4535/Р
визначено, що загальна опалювальна
площа ВАТ «Гірхімпром» адмін. прим., 5
поверх складає 256,00 кв.м.

В Розділі 5 Договору сторони погодили,
що Управління надає Інституту рахунок
на відшкодування витрат за спожиту ним
теплову енергію в обсягах споживання
згідно додатку №1 до Договору №4535/Р.
Відшкодування понесених Управлінням
витрат за спожиту Інститутом теплову
енергію для опалення проводиться
шляхом перерахування коштів на
розрахунковий рахунок Управління
напротязі 3-х банківських днів з дня
отримання рахунку на оплату.

Як встановлено судом та не
заперечувалося в попередньому
судовому засіданні представником
позивача, в результаті неналежного
виконання умов Договору в частині
несвоєчасного внесення орендної плати
за період листопад 2012р. по квітень 2013р.
включно, утворилася заборгованість в
розмірі 19 623,82 грн., яка часткового була
погашена відповідачем 27.06.2013р. у
розмірі 5 265,40 грн., що підтверджується
наявною в матеріалах справи випискою
по рахунку. Відповідно до сплати
залишилося 14 358,42 грн.

У зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем зобов'язань за Договором,
позивач 13.02.2014р. звертався до
відповідача з вимогою погасити
заборгованість за Договором в розмірі
14 358,42 грн., однак така залишилась без
задоволення. Копія претензії та докази
її направлення відповідачу
знаходяться в матеріалах справи.

Як пояснив в судовому засіданні
представник позивача, жодних грошових
коштів в якості відшкодування витрат
за спожиту теплову енергію після
27.06.2013р. відповідачем не
перераховувалося, розмір
заборгованості не змінився.

Станом на день розгляду справи судом,
докази сплати заборгованості
відповідачем в матеріалах справи
відсутні.

Встановивши наведені обставини справи,
суд вважає позовні вимоги такими, що
підлягають до задоволення повністю,
виходячи з наступного.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 714 ЦК
України за договором постачання
енергетичними та іншими ресурсами
через приєднану мережу одна сторона
(постачальник) зобов'язується надавати
другій стороні (споживачеві,
абонентові) енергетичні та інші
ресурси, передбачені договором, а
споживач (абонент) зобов'язується
оплачувати вартість прийнятих
ресурсів та дотримуватись
передбаченого договором режиму її
використання, а також забезпечити
безпечну експлуатацію енергетичного
та іншого обладнання.

Факт понесення позивачем витрат на
оплату поставленої ЛМКП
«Львівтеплоенерго» теплової енергії
за Договором №4535/Р підтверджується
долученими до матеріалів справи
копіями платіжних доручень за № 310 від
26.12.2013р. та № 294 від 25.11.2013р.

Приписами ч. 1 ст. 509 ЦК України
визначено, що зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Одностороння відмова від виконання
зобов'язань не допускаються, згідно ч.
7 ст. 193 ГК України.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України зазначено,
що якщо у зобов'язанні встановлений
строк (термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного
кодексу України, боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Положеннями пункту 5.2. Договору
визначено, що відшкодування понесених
Управлінням витрат за спожиту
Інститутом теплову енергію для
опалення проводиться шляхом
перерахування коштів на розрахунковий
рахунок Управління напротязі 3-х
банківських днів з дня отримання
рахунку на оплату.

З матеріалів справи вбачається, що на
виконання умов Договору, позивачем
виставлялися відповідачу рахунки на
оплату, зокрема, рахунок № 29 від 17.12.2012р.
на суму 6 229,40 грн. та рахунок № 2 від
29.04.2013р. на суму 19 623,82 грн. Факт
одержання вказаних рахунків ТОВ
«Інститут гірничо-хімічної
промисловості» представником
відповідача не заперечувався.

Оскільки, відповідачем у встановлений
в п. 5.2. Договору термін кошти в якості
відшкодування витрат за спожиту ним
теплову енергію сплачені не були,
відтак ці кошти підлягають до
стягнення з нього в судовому порядку.

З приводу посилання представника
відповідача як підставу для відмови в
позові в частині стягнення решти
частини боргу в розмірі 12 532,00 грн. на
той факт, що за позивачем як орендарем
за Договором на оренду нежилого
приміщення № 32/11 від 01.10.2011р. існує
заборгованість по орендній платі за
2013р. за вказаним Договором, суд
зазначає наступне.

Приписами ст. 601 ЦК України встановлено,
що зобов'язання припиняється
зарахуванням зустрічних однорідних
вимог, строк виконання яких настав, а
також вимог, строк виконання яких не
встановлений або визначений моментом
пред'явлення вимоги. Зарахування
зустрічних вимог може здійснюватися за
заявою однієї із сторін. Аналогічна
правова норма міститься в ч. 1 ст. 202 ГК
України.

Однак, в матеріалах справи відсутні
будь - які докази звернення відповідача
до позивача (чи навпаки) з пропозицією
зарахувати заборгованість відповідача
за Договором на відшкодування витрат
про постачання теплової енергії в
гарячій воді від 26.11.2009р. в рахунок
сплати боргу за Договором на оренду
нежилого приміщення № 32/11 від 01.10.2011р.,
як зокрема, заява про зарахування
зустрічних однорідних вимог, докази її
направлення (вручення) іншій стороні.

Відтак, покликання представника
відповідача щодо відсутності боргу в
розмірі 12 532,00 грн. у зв'язку з
заборгованістю позивача за Договором
оренди не беруться судом до уваги,
оскільки спростовуються
вищенаведеним.

При цьому, суд звертає увагу
відповідача на те, що він не
позбавлений права звернутися до суду з
позовом щодо стягнення з Державного
управління охорони навколишнього
природного середовища в Львівській
області заборгованості за згаданим
вище договором оренди.

Щодо звернення прокурора
Франківського району м. Львова з даним
позовом, суд відзначає наступне.

Статтею 121 Конституції України
встановлено, що на органи прокуратури
покладено представництво інтересів
держави в суді у випадках визначених
законом.

Право на звернення прокурора або його
заступника до господарського суду в
інтересах держави передбачено п. 6 ст. 20
ЗУ «Про прокуратуру».

Згідно з абзацом четвертим частини
першої статті 2 ГПК країни
господарський суд порушує справи за
позовами прокурорів, які звертаються
до господарського суду в інтересах
держави.

Частиною другою згаданої статті
передбачено, що у позовній заяві
прокурор самостійно визначає, в чому
полягає порушення інтересів держави,
та обґрунтовує необхідність їх
захисту, а також вказує орган,
уповноважений державою здійснювати
відповідні функції у спірних
відносинах, за відсутності ж такого
органу або відсутності у нього
повноважень зазначає про це в позовній
заяві.

Відповідно до п. 1 резолютивної частини
Рішення Конституційного Суду України
від 08.04.99 N 3-рп/99 зі справи за
конституційним поданням Вищого
арбітражного суду України та
Генеральної прокуратури України щодо
офіційного тлумачення положень статті
2 Арбітражного процесуального кодексу
України прокурори та їх заступники
подають до арбітражного суду позови
саме в інтересах держави, а не в
інтересах підприємств, установ і
організацій незалежно від їх
підпорядкування і форм власності.

З пунктів 1, 12 Положення про Державне
управління охорони навколишнього
природного середовища в Львівській
області (затв. наказом Міністерства
охорони навколишнього природного
середовища України від 19.02.2007р. № 550)
вбачається, що Державне управління
охорони навколишнього природного
середовища в Львівській області є
територіальним органом Міністерства
охорони навколишнього природного
середовища України і входить до сфери
його управління. Управління
утримується за рахунок коштів
державного бюджету України.

Як вбачається з позовної заяви,
прокурор зазначив, що в результаті
несплати відповідачем коштів по
відшкодуванню витрат за спожиту ним
теплову енергію, зменшується фінансові
надходження до бюджетів різних рівнів,
що в свою чергу веде до заподіяння
шкоди інтересам держави, захист яких
покладено на прокуратуру.

Оскільки, позов був заявлений
прокурором в інтересах держави в особі
Державного управління охорони
навколишнього природного середовища в
Львівській області, судовий збір
відповідно до ч. 3 ст. 49 ГПК України слід
стягнути з відповідача в дохід
державного бюджету.

Керуючись ст.ст. 2, 4-3, 12, 29, 33, 34, 43, 49, 82-85, 116
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю «Інститут
гірничо-хімічної промисловості» (79026, м.
Львів, вул. Стрийська, 98; ) на користь Державного управління
охорони навколишнього природного
середовища в Львівській області (79026, м.
Львів, вул. Стрийська, 98; ) 14 358,42 грн. боргу.

3. Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю «Інститут
гірничо-хімічної промисловості» (79026, м.
Львів, вул. Стрийська, 98; ) 1 827,00 грн. судового збору в дохід
державного бюджету України.

4. Накази видати після набрання
рішенням законної сили відповідно до
ст. 116 ГПК України.

5. Рішення набирає законної сили
відповідно до ст. 85 ГПК України та може
бути оскаржене до Львівського
апеляційного господарського суду в
порядку і строки, передбачені ст.ст. 91-93
ГПК України.

В судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення. Повний
текст рішення складено та підписано
15.05.2014 р.

Суддя
Крупник Р.В.