м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 7/495 13.05.14

За позовом Публічного акціонерного
товариства «Київенерго»

до Державного комунального
підприємства «Житлоремфонд»
Деснянського району м. Києва

про стягнення 232 599,29 грн.

Суддя Якименко М.М.

Представники сторін:

від позивача: Кучкова Ю.В.- довіреність
б/н від 30.12.2013 року;

від відповідача: не з'явилися;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерна енергопостачальна компанія
«Київенерго» в особі Структурного
відокремленого підрозділу «Енергозбут
Київенерго» звернулась в
Господарський суд м. Києва з позовом до
Державного комунального підприємства
«Житлоремфонд» Деснянського району м.
Києва про стягнення 232 599,29 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідач порушив взяті на себе
зобов'язання щодо повноти та
своєчасності оплати вартості спожитої
теплової енергії у гарячій воді згідно
умов Договору № 130336 на постачання
теплової енергії у гарячій воді від
01.11.2000 року.

З цих підстав, позивач просив
задовольнити позов, стягнувши з
відповідача на свою користь 223 525,47 грн.
- основного боргу, 70 176,03 грн. -
інфляційних втрат, 11 440,04 грн. - 3% річних,
3 051,42 грн. - витрат із сплати державного
мита, 312,50 грн. - витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 08.07.2009 року порушено
провадження у справі № 7/495 за позовом
Акціонерної енергопостачальної
компанії "Київенерго" в особі
Структурного відокремленого
підрозділу "Енергозбут Київенерго" до
Державного комунального підприємства
"Житлоремфонд" Деснянського району м.
Києва про стягнення 432 891,41 грн. та
призначено розгляд справи на 10.09.2009
року.

Як встановлено судом, постановою
Окружного адміністративного суду
міста Києва № 8/131 від 24.01.2008 року
визнано протиправними та скасовано
розпорядження виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації) від
30.05.2007 р. N 640, від 30.05.2007 р. N 641, від 30.05.2007 р.
N 642, від 30.05.2007 р. N 643. Зазначена
постанова залишена без змін Ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 09.01.2009 року
по справі № 22-а 14381/08.

Статтею 7 Закону України "Про житлово -
комунальні послуги" визначено
повноваження органів місцевого
самоврядування у сфері
житлово-комунальних послуг, в тому
числі віднесено до їх повноваження
встановлення цін (тарифів) на
житлово-комунальні послуги відповідно
до закону, а в статті 31 цього Закону
передбачено порядок формування цін,
тарифів на житлово-комунальні послуги.

Таким чином, судом встановлено, що
розпорядження виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації),
якими встановлені тарифи на підставі
яких позивачем визначається вартість
наданих відповідачу послуг, в судовому
порядку визнані протиправними та
скасовані.

Проте Постанова Окружного
адміністративного суду від 24.01.2008 року
та Ухвала Київського апеляційного
адміністративного суду від 09.01.2009 року
оскаржені до Вищого адміністративного
суду України.

У зв'язку з вище викладеним, ухвалою
господарського суду міста Києва від
10.09.2009 року зупинено провадження у
справі № 7/495 до вирішення іншої
пов'язаної з нею справи № 8/131 за
позовом Об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку "Престиж" до
Київської міської державної
адміністрації про визнання
протиправними та скасування
розпоряджень 30.05.2007 р. N 640, від 30.05.2007 р. N
641, від 30.05.2007 р. N 642, від 30.05.2007 р. N 643.

24.03.2014 року через відділ діловодства
суду від представника позивача
надійшла заява про поновлення
провадження у справі № 7/495.

Як вбачається з поданої заяви, ухвалою
Вищого адміністративного суду України
від 28.08.2012 року № К/9991/33592/12 ухвалу
Шевченківського районного суду м.
Києва від 27.04.2011 року та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 15.05.2012 року
у справі за позовом Об'єднання
співвласників багатоквартирного
будинку "Престиж" до Київської міської
державної адміністрації про визнання
протиправними та скасування
розпоряджень 30.05.2007 р. N 640, від 30.05.2007 р. N
641, від 30.05.2007 р. N 642, від 30.05.2007 р. N 643 без
змін.

В свою чергу ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 15.05.2012 року у справі № 2а-376/11
апеляційна скарга залишена без
задоволення, а ухвала Шевченківського
районного суду м. Києва від 27.04.2011 року,
якою залишено без розгляду
адміністративний позов Об'єднання
співвласників багатоквартирного
будинку "Престиж" до Київської міської
державної адміністрації про визнання
протиправними та скасування
розпоряджень 30.05.2007 р. N 640, від 30.05.2007 р. N
641, від 30.05.2007 р. N 642, від 30.05.2007 р. N 643 без
змін.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 31.03.2014 року поновлено
провадження у справі та призначено її
розгляд на 13.05.2014 року.

В судове засідання 13.05.2014 року
представник відповідача не з'явився,
про день та час розгляду справи
повідомлявся належним чином. Ухвали
суду, позовна заява надсилались на всі
відомі адреси, в тому числі на юридичну
адресу підприємства згідно відомостей
єдиного державного реєстру
підприємств та організацій України.

Відповідно до абзацу 3 п. 3.9.1 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26 грудня 2011 року N 18 «Про
деякі питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції» за
змістом зазначеної статті 64 ГПК,
зокрема, в разі якщо ухвалу про
порушення провадження у справі було
надіслано за належною адресою (тобто
повідомленою суду стороною, а в разі
ненадання суду відповідної інформації
- адресою, зазначеною в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців), і не
повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом.

Відповідно до ст. 75 ГПК України справа
розглядається за наявними в ній
матеріалами.

13.05.2014 року представник позивача у
судовому засіданні подав клопотання
про зміну найменування позивача з
Акціонерної енергопостачальної
компанії "Київенерго" на Публічне
акціонерне товариство "Київенерго".

Судом встановлено, що зміна
найменування позивача з Акціонерної
енергопостачальної компанії
"Київенерго" на Публічне акціонерне
товариство "Київенерго"
підтверджується витягом з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців.

За таких обставин суд вважав за
необхідне замінити позивача з
Акціонерної енергопостачальної
компанії "Київенерго" на Публічне
акціонерне товариство "Київенерго".

Представник позивача в судовому
засіданні 13.05.2014 року позовні вимоги
підтримав в частині стягнення
інфляційних втрат та 3% річних, зазначив
що основний борг сплачено
відповідачем.

Відповідно до статті 85 ГПК України в
судовому засіданні 13.05.2014 року
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Розглянувши подані матеріали справи в
їх сукупності, та заслухавши пояснення
представника позивача, господарський
суд міста Києва, суд -

ВСТАНОВИВ:

01.11.2000 року між Акціонерною
енергопостачальною компанією
«Київенерго» (перейменовано в Публічне
акціонерне товариство «Київенерго»,
далі по тексту - позивач, постачальник)
та Державним комунальним
підприємством «Житлоремфонд»
Деснянського району м. Києва (далі по
тексту - відповідач, споживач) укладено
Договір № 1630336 на постачання теплової
енергії у гарячій воді (далі по тексту -
Договір), за умовами якого (п. 1.1
Договору) постачальник зобов'язується
виробити та поставити теплову енергію
споживачу для потреб опалення та
гарячого водопостачання, а споживач
зобов'язується отримати її та оплатити
відповідно до умов викладених в цьому
договорі.

Цей договір набуває чинності з дня його
підписання та діє до 31.12.2000 року (п. 4.1.
Договору).

Суду не надано жодних доказів
припинення дії Договору у
встановленому законом чи договором
порядку.

Відповідно до п. 2.2.1. Договору
постачальник зобов'язується
безперебійно постачати теплову
енергію у вигляді гарячої води на межу
балансової належності із споживачем
(додатки 3, 4) для потреб опалення - в
період опалювального сезону; для
гарячого водопостачання - протягом
року згідно із заявленими споживачем
величинами приєднаного теплового
навантаження, зазначеними в додатку 1.

Згідно з п. 2.3.1. Договору споживач
зобов'язується дотримуватись
кількості споживання теплової енергії
за кожним параметром в обсягах, які
визначені у додатку 1, не допускаючи їх
перевищення; своєчасно сплачувати
вартість спожитої теплової енергії в
терміни та за тарифами, зазначеними у
додатку 2.

Відповідно до п. 9 Додатку № 2 «Тарифи та
порядок розрахунків» до Договору (далі
по тексту - Додаток № 2) споживач
щомісячно з 12 по 15 число отримує в
оформлену постачальником платіжну
вимогу-доручення на суму, яка включає
загальну вартість теплової енергії
поточного місяця та кінцеве сальдо
розрахунків на початок поточного
місяця за мінусом суми фактично
сплаченої теплової енергії в поточному
місяці; табуляграму фактичного
споживання за попередній період та акт
звірки, який оформлює і повертає один
примірник постачальнику протягом двух
днів з моменту їх одержання.

Згідно з п. 10 Додатку № 2 споживач
щомісячно:

- забезпечує не пізніше 10 числа місяця,
наступного за розрахунковим, оплату
коштів від населення за фактично
спожиту теплову енергію на транзитний
рахунок ГІОЦ КМДА;

- до 25 числа поточного місяця, сплачує
вартість теплової енергії, яка
використовується орендарями, на
рахунок постачальника згідно з його
розрахунком.

Однак, як слідує з матеріалів справи,
внаслідок порушення відповідачем
зобов'язання щодо сплати вартості
спожитої теплової енергії відповідно
до умов Договору у останнього за період
з 01.11.2006 року по 01.05.2009 року (спірний
період) перед позивачем виникла
заборгованість за спожиту теплову
енергію у розмірі 223 525,47 грн.

На підтвердження своїх позовних вимог
позивач надав суду копії облікових
карток (табуляграм) за спірний період
(копії табуляграм містяться в
матеріалах справи), за спожиту теплову
енергію за Договором.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача підлягають частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що договір,
укладений між сторонами є договором
енергопостачання.

Згідно ст. 275 ГК України за договором
енергопостачання енергопостачальне
підприємство (енергопостачальник)
відпускає електричну енергію, пару,
гарячу і перегріту воду (далі - енергію)
споживачеві (абоненту), який
зобов'язаний оплатити прийняту енергію
та дотримуватися передбаченого
договором режиму її використання, а
також забезпечити безпечну
експлуатацію енергетичного
обладнання, що ним використовується.

Частинами 6, 7 ст. 276 ГК України
встановлено, що розрахунки за
договорами енергопостачання
здійснюються на підставі цін (тарифів),
встановлених відповідно до вимог
закону. Оплата енергії, що
відпускається, здійснюється
відповідно до умов договору. Договір
може передбачати попередню оплату,
планові платежі з наступним
перерахунком або оплату, що
проводиться за вартість прийнятих
ресурсів.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК
України, суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. Кожна сторона
повинна вжити усіх заходів, необхідних
для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

За змістом статті 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно ст. 527 ЦК України, боржник
зобов'язаний виконати свій обов'язок, а
кредитор - прийняти виконання особисто,
якщо інше не встановлено договором або
законом, не випливає із суті
зобов'язання чи звичаїв ділового
обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо
у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Відповідно до частин 1, 3, 5 ст. 626 ЦК
України договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Договір є
двостороннім, якщо правами та
обов'язками наділені обидві сторони
договору. Договір є відплатним, якщо
інше не встановлено договором, законом
або не випливає із суті договору.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

З наданих позивачем доказів
вбачається, що позивач взяті на себе
зобов'язання виконав належним чином,
поставляв споживачу теплову енергію
згідно умов Договору, а відповідач в
супереч умовам Договору не сплатив
вартість спожитої теплової енергії за
період з 01.11.2006 року по 01.05.2009 року.

В судовому засіданні 13.05.2014 року
представник позивача зазначив про
сплату відповідачем основного боргу в
розмірі 223 525,47 грн., на підтвердження
чого позивач надав довідку про
надходження коштів від відповідача.

Відповідно до статті 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до п. 1-1 ст. 80 ГПК України
господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо відсутній
предмет спору.

Таким чином, суд дійшов висновку що
частину основний борг в розмірі 223 525,47
грн. було сплачено відповідачем, а тому
провадження у справі в частині
стягнення основного боргу в розмірі 223
525,47 грн. підлягає припиненню у зв'язку з
відсутню предмету спору.

Відповідач припустився прострочення
платежу, а тому позивач, керуючись
статтею 625 ЦК України, просить суд
стягнути з відповідача на свою користь
70 176,03 грн. - інфляційних втрат, та 11 440,04
грн. - 3% річних.

Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку, що вимоги позивача в частині
стягнення з відповідача 70 176,03 грн. -
інфляційних втрат, та 11 440,04 грн. - 3%
річних, нормативно та документально
доведені, а тому підлягають
задоволенню.

Відповідно до статті 49 ГПК України
судові витрати покладаються судом на
відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст.
32, 33, 49, 75, 82-85, ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Припинити провадження у справі в
частині стягнення основного боргу в
розмірі 223 525 (двісті двадцять три
тисячі п'ятсот двадцять п'ять) грн. 47
коп.

3. Стягнути з Державного комунального
підприємства «Житлоремфонд»
Деснянського району м. Києва (02217, м.
Київ, Деснянський район, ВУЛ.
ЗАКРЕВСЬКОГО, будинок 15, ) на користь Публічного
акціонерного товариства "Київенерго"
(01001, м. Київ, Печерський район, ПЛОЩА
ІВАНА ФРАНКА, будинок 5, )
70 176 (сімдесят тисяч сто сімдесят шість)
грн. 03 коп. - інфляційних втрат, 11 440
(одинадцять тисяч чотириста сорок) грн.
04 коп. - 3% річних, 3 051 (три тисячі
п'ятдесят одну) грн. 42 коп. - державного
мита, 312 (триста дванадцять) грн. 50 коп. -
витрат на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційну скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Суддя
М.М. Якименко

Дата складання (підписання) повного
тексту рішення: 13.05.2014 року.