ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" квітня 2014 р.
Справа № 917/2372/13

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Сіверін В. І., суддя
Терещенко О.І. , суддя Пелипенко Н.М.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю:

прокурора - Маматов М.О., посв. №019205 від
31.07.2013 року

представників сторін:

першого позивача - не з'явився

другого позивача - не з"явився

відповідача - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу відповідача (вх. №964
П/1-18) на рішення господарського суду
Полтавської області від 13.02.2014 року у
справі № 917/2372/13

за позовом Прокурора Котелевського
району Полтавської області в інтересах
держави в особі : 1) Державної
екологічної інспекції у Полтавській
області, м. Полтава, 2) Котелевської
селищної ради, сел. Котельва
Полтавської області,

до Фермерського господарства "Надія",
сел. Котельва Полтавської області,

про відшкодування 106313,00 грн. шкоди

ВСТАНОВИЛА:

Прокурор Котелевського району
Полтавської області звернувся в
інтересах держави в особі Державної
екологічної інспекції у Полтавській
області та Котелевської селищної ради,
першого та другого позивачів, до
господарського суду Полтавської
області з позовом до Фермерського
господарства "Надія", відповідача, про
стягнення 106 313,00 грн. шкоди, заподіяної
внаслідок порушення законодавства про
охорону навколишнього природного
середовища.

Рішенням господарського суду
Полтавської області від 13.02.2014 року у
справі №917/2372/13 (суддя Погрібна С.В.)
позов задоволено повністю.

Стягнуто з Фермерського господарства
"Надія" на користь Котелевської
селищної ради 106313,00 грн. шкоди,
заподіяної внаслідок порушення
законодавства про охорону
навколишнього природного середовища.

Стягнуто з Фермерського господарства
"Надія" в доход Державного бюджету
України 2126,26 грн. судового збору.

Відповідач з рішенням місцевого
господарського суду не погодився,
подав до Харківського апеляційного
господарського суду апеляційну скаргу,
в якій просив це рішення скасувати та
прийняти нове рішення, яким в позові
відмовити.

Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що
виявлене під час перевірки на
земельній ділянці лушпиння насіння
соняшника не є відходами в розумінні
частини 1 статті 1 Закону України "Про
відходи", оскільки вказана речовина в
подальшому використовується
відповідачем в процесі виробництва для
прожарювання олії.

Також, вказує на те, що в акті
обстеження засміченої земельної
ділянки № 250/01-01-14 від 26.04.2012 року та в
акті перевірки дотримання вимог
природоохоронного законодавства №
250/01-01-14 від 26.04.2012 року не зазначено виду
відходів, а також інвентаризаційного
номеру та дати останньої повірки
вимірювальної техніки, яка була
використана при проведенні
перевірки.

Крім того, звертає увагу на те, що, на
його думку, відшкодування шкоди,
заподіяної внаслідок порушення
законодавства про охорону
навколишнього природного середовища є
адміністративно-господарськими
санкціями. При цьому, прокурором
Котелевського району Полтавської
області було пропущено шестимісячний
строк для застосування таких
адміністративно-господарських
санкцій, встановлений частиною 1 статті
250 Господарського кодексу України.

Ухвалою Харківського апеляційного
господарського суду від 20.03.2014 року
(колегія суддів у складі: головуючий
суддя Бондаренко В.П., суддя Ільїн О.В.,
Россолов В.В.) апеляційну скаргу
відповідача було повернуто на підставі
пункту 1 частини 1 статті 97 ГПК України,
у зв"язку із неподанням належних
доказів, які б підтверджували право
особи, яка підписала апеляційну скаргу
- ОСОБА_1 на представництво інтересів
відповідача.

Усунувши зазначені у вказаній ухвалі
недоліки, відповідач вдруге подав
апеляційну скаргу.

Ухвалою Харківського апеляційного
господарського суду від 14.04.2014 року
(колегія суддів у складі: головуючий
суддя Сіверін В.І., суддя Терещенко О.І.,
суддя Медуниця О.Є.) апеляційну скаргу
відповідача було прийнято до
провадження та призначено її до
розгляду на 23.04.2014 року на 11:30 год.

Розпорядженням в.о. голови
Харківського апеляційного
господарського суду від 22.04.2014 року для
розгляду даної справи було сформовано
колегію суддів у складі: головуючий
суддя Сіверін В.І., суддя Терещенко О.І.,
суддя Пелипенко Н.М. у зв"язку із
відпусткою судді Медуниці Л.М.

Пунктом 3.8 Постанови пленуму Вищого
господарського суду України №18 від
26.12.2012 року "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" встановлено, що у
разі зміни складу суду (в тому числі з
одноосібного на колегіальний, навіть
якщо до складу колегії суддів
входить суддя, який раніше одноособово
розглядав дану справу), спочатку
починається й перебіг строку
вирішення спору.

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновку, що строк розгляду
апеляційної скарги після винесення
розпорядження в.о. голови Харківського
апеляційного господарського суду від
22.04.2014 року про зміну складу колегії
суддів починається заново.

Прокурор у відзиві на апеляційну
скаргу та у судовому засіданні 23.04.2014
року проти доводів апеляційної скарги
заперечував, вважає оскаржуване
рішення законним та обгрунтованим,
просить залишити його без змін, а
апеляційну скаргу - без задоволення.

Свої заперечення обгрунтовує тим, що
лушпиння соняшникове згідно з вимогами
"Державного класифікатору України.
Класифікатору відходів ДК 005-96",
затвердженого наказом Державного
комітету України по стандартизації,
метрології та сертифікації від 29
лютого 1996 року № 89, є відходами
виробництва харчових продуктів.

При цьому, відповідно до статті 1 Закону
України "Про відходи" відходами є
будь-які речовини, матеріали і
предмети, що утворюються у процесі
людської діяльності і не мають
подальшого використання за місцем
утворення чи виявлення та яких їх
власник повинен позбутися шляхом
утилізації чи видалення. Утилізація
відходів - використання відходів як
вторинних матеріальних чи
енергетичних ресурсів. Видалення
відходів - здійснення операцій з
відходами, що не призводять до їх
утилізації.

А тому, на думку прокурора,
використання частини лушпиння
соняшника як пального не означає того,
що ця речовина перестає вважатися
відходами в розумінні статті 1 Закону
України "Про відходи".

Також, вказує на те, що Законом України
"Про основні засади державного нагляду
(контролю) у сфері господарської
діяльності", Порядком організації та
проведення перевірок суб'єктів
господарювання щодо дотримання вимог
природоохоронного законодавства,
затвердженим наказом Міністерства
охорони навколишнього природного
середовища України від 10 вересня 2008
року № 464 та зареєстрованим в
Міністерстві юстиції України від 15
січня 2009 року № 18/16034, не передбачено
обов'язку органів державного нагляду
(контролю) при виявленні фактів
засмічення земельної ділянки
вказувати вид відходу відповідно до
вимог "Державного класифікатору
України. Класифікатору відходів ДК
005-96", затвердженого наказом Державного
комітету України по стандартизації,
метрології та сертифікації від 29
лютого 1996 року № 89.

До того ж, статтями 2, 11 Закону України
"Про метрологію та метрологічну
діяльність" не передбачено обов'язку
органу державного нагляду (контролю)
зазначати інвентарний номер та дату
останньої повірки вимірювальної
техніки, яка застосовувалась для
проведення вимірювань, в акті
обстеження засміченої земельної
ділянки та акті перевірки дотримання
вимог природоохоронного
законодавства.

При цьому, звертає увагу на те, що
ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 03.06.2013
залишено без змін постанову
Полтавського окружного
адміністративного суду від 20.03.2013, якою
в задоволенні позову Фермерського
господарства "Надія" до Державної
екологічної інспекції у Полтавській
області про визнання протиправними дій
посадових осіб Державної екологічної
інспекції у Полтавській області щодо
складання акту обстеження засміченої
земельної ділянки від 06.04.2013 року до
акту перевірки дотримання вимог
природоохоронного законодавства
Фермерського господарства «Надія» від
26.04.2012 року № 250,01-01-14 та визнання акту
обстеження протиправним, визнання
протиправним та незаконним акту
перевірки дотримання вимог
природоохоронного законодавства №
250/01-01-14 від 26.04.2012 року відмовлено в
повному обсязі.

Окрім цього, зазначає, що під час
стягнення
адміністративно-господарських
санкцій, передбачених частиною 1 статті
238 Господарського кодексу України,
органи державної влади реалізують
владні управлінські функції, тоді як у
правовідносинах щодо відшкодування
шкоди органи державної влади
виступають на рівних засадах з іншими
учасниками відповідних відносин, а не
як суб'єкти владних повноважень.

А тому, прокурор вважає безпідставними
посилання відповідача на те, що
відшкодування шкоди, заподіяної
внаслідок порушення законодавства про
охорону навколишнього природного
середовища, є
адміністративно-господарськими
санкціями і прокурором Котелевського
району Полтавської області було
пропущено шестимісячний строк для
застосування таких санкцій,
встановлений частиною 1 статті 250
Господарського кодексу України.

Представники першого та другого
позивачів, а також відповідача в судове
засідання 23.04.2014 року не з"явилися, хоча
належним чином повідомлялися про дату,
час та місце його проведення, про що
свідчить штамп на зворотньому боці
ухвали, якою було призначено розгляд
апеляційної скарги в даному судовому
засіданні про відправлення її копій
сторонам та прокурору і є доказом
належного повідомлення учасників
спору про дату, час та місце судового
засідання відповідно до пунктів 3.5.2.,
3.5.11 Інструкції з діловодства в
господарських судах України та
відповідно до пункту 3.9.1. Постанови
пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011 року №18 "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції".

Крім того, 23.04.2014 року від відповідача
на адресу Харківського апеляційного
господарського суду електронною
поштою надійшло клопотання (вх.№3315 від
23.04.2014 року), в якому відповідач просить
суд відкласти розгляд справи у зв"язку
із відсутністю у його штаті юриста та
проведенням комплексу
весняно-польових робіт.

Колегія суддів, розглянувши дане
клопотання, дійшла висновку про
відмову в його задоволенні, оскільки
відповідачем не надано жодних доказів
на підтвердження викладених в
клопотанні обставин та не зазначено з
урахуванням вимог статті 77 ГПК України,
яким чином нез"явлення представника
відповідача унеможливить розгляд
даної справи.

До того ж, відповідно до пункту 3.9.2
Постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
року №18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" господарський суд з
урахуванням обставин конкретної
справи може відхилити доводи учасника
судового процесу - підприємства,
установи, організації, іншої юридичної
особи, державного чи іншого органу щодо
відкладення розгляду справи у зв'язку з
відсутністю його представника (з
причин, пов'язаних з відпусткою,
хворобою, службовим відрядженням,
участю в іншому судовому засіданні і т.
п.).

При цьому господарський суд виходить з
того, що у відповідних випадках такий
учасник судового процесу не
позбавлений права і можливості
забезпечити за необхідності участь у
судовому засіданні іншого
представника згідно з частинами першою
- п'ятою статті 28 ГПК України, з числа як
своїх працівників, так і осіб, не
пов'язаних з ним трудовими відносинами.
Неможливість такої заміни
представника і неможливість розгляду
справи без участі представника
підлягає доведенню учасником судового
процесу на загальних підставах (статті
32 - 34 ГПК України).

А тому, колегія суддів розглядає
апеляційну скаргу за відсутності
представників першого та другого
позивачів, а також відповідача за
наявними у справі матеріалами
відповідно до статті 75 Господарського
процесуального кодексу України.

Заслухавши усні пояснення прокурора,
ознайомившись з доводами апеляційної
скарги, дослідивши обставини і
матеріали справи, в тому числі наявні у
ній докази, відповідність викладених в
рішенні висновків цим обставинам і
доказам, а також перевіривши
додержання та правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга задоволенню не
підлягає, а рішення господарського
суду першої інстанції слід залишити
без змін, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи та було
вірно встановлено місцевим
господарським судом, Державною
екологічною інспекцією у Полтавської
області було проведено планову
перевірку дотримання вимог
природоохоронного законодавства
Фермерським господарством "Надія", за
результатами якої складено акт
перевірки дотримання вимог
природоохоронного законодавства №
250/01-01-14.

В ході проведеної перевірки,
встановлено, що на прилеглій до
олійного цеху Фермерського
господарства "Надія" території (сел.
Котельва, вул. Островського, 6)
розміщений смітник лушпиння соняшника.

Під час обстеження вказаної території
складено акт обстеження засміченої
земельної ділянки від 06.04.2013 року,
відповідно до якого посадовими особами
Державної екологічної інспекції у
Полтавській області встановлено факт
засмічення земельної ділянки
відходами олійного виробництва (лузга
насіння) та побутовими відходами
(пластмаса, картон), що є порушенням
статті 96 Земельного кодексу України,
статей 44, 68, 69 Закону України "Про
охорону навколишнього середовища",
статті 35 Закону України "Про охорону
земель" та статей 17, 32, 33, 43 Закону
України "Про відходи".

Площа засміченої земельної ділянки
становить 0,0082 га, об'єм відходів, яким
відбулось засмічення, становить 32,8 м.
куб.

За фактом засмічення земельної ділянки
Державною екологічною інспекцією у
Полтавській області 07.05.2012р. винесено
припис №60-09-21, яким зобов"язано
Директора Фермерського господарства
"Надія" ОСОБА_2 усунути порушення, які
були виявлені під час перевірки.

При цьому, за вчинене правопорушення у
сфері природоохоронного законодавства
відносно директора Фермерського
господарства "Надія" складено протокол
про адміністративне правопорушення
від 26.06.2012 року № 000529 та винесено
постанову про накладення
адміністративного стягнення від 26.06.2012
року № 283-09-22, якою зазначену особу
визнано винною у вчиненні
адміністративного правопорушення та
накладено адміністративне стягнення у
вигляді штрафу в розмірі 850,00 грн., який
було сплачено правопорушником.

Також, ухвалою Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 03.06.2013 залишено без змін постанову
Полтавського окружного
адміністративного суду від 20.03.2013, якою
в задоволенні позову Фермерського
господарства "Надія" до Державної
екологічної інспекції у Полтавській
області про визнання протиправними дій
посадових осіб Державної екологічної
інспекції у Полтавській області щодо
складання акту обстеження засміченої
земельної ділянки від 06.04.2013 року до
акту перевірки дотримання вимог
природоохоронного законодавства
Фермерського господарства «Надія» від
26.04.2012 року № 250,01-01-14 та визнання акту
обстеження протиправним, визнання
протиправним та незаконним акту
перевірки дотримання вимог
природоохоронного законодавства №
250/01-01-14 від 26.04.2012 року відмовлено в
повному обсязі.

А тому, вказані акти є належними та
допустимими доказами вчинення
відповідачем правопорушення у вигляді
засмічення земельної ділянки.

Згідно з розрахунком, проведеним на
підставі Методики визначення розмірів
шкоди, зумовленої забрудненням і
засміченням земельних ресурсів через
порушення природоохоронного
законодавства, затвердженої Наказом
Міністерства охорони навколишнього
природного середовища України 27.10.1997
року № 171 ( у редакції наказу
Міністерства охорони природи України
№ 149 від 04.04.2007 року), зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України 25.04.2007 р.
за № 422/13689 (далі Методика №171),
Державною екологічною інспекцією у
Полтавській області розраховано шкоду,
заподіяну внаслідок порушення
природоохоронного законодавства та
зумовлену засміченням земель
відходами.

Відповідно до інформації відділу
Державного комітету України по
земельних ресурсах в Котелевському
районі Полтавської області від 13.08.2012р.
№ 01-01-26/630, наданої на запит Державної
екологічної інспекції у Полтавській
області № 2739/01-14/09-17 від 18.07.2013 року, для
проведення розрахунку, нормативна
грошова оцінка земельної ділянки, що
знаходиться за адресою: вул.
Островського, 6, сел.Котельва, становить
103, 72 грн. за м.кв. (додаток № 4).

Згідно з наданим до матеріалів справи
розрахунком заподіяної шкоди
Фермерським господарством "Надія"
внаслідок порушення природоохоронного
законодавства, зумовленої засміченням
земель відходами, заподіяна шкода
складає 106313,00 грн. Вказана шкода
розраховувалася за формулою, яка
визначена згідно із Методикою №171.

Як вбачається з матеріалів
справи, Державною екологічною
інспекцією у Полтавській області на
адресу відповідача 10.09.2012р. було
направлено претензію № 3429/01-14/09-15 щодо
відшкодування заподіяних державі
збитків на суму 106 313,00 грн.

Проте, відповідачем вказана сума
збитків відшкодована не була, що стало
підставою звернення прокурора із
позовом у даній справі.

Статтею 1 Закону України "Про відходи"
визначено, що відходи - будь-які
речовини, матеріали і предмети, що
утворилися у процесі виробництва чи
споживання, а також товари (продукція),
що повністю або частково втратили свої
споживчі властивості і не мають
подальшого використання за місцем їх
утворення чи виявлення і від яких їх
власник позбувається, має намір або
повинен позбутися шляхом утилізації чи
видалення.

Відповідно до частини 1 статті 33
Закону України "Про відходи" зберігання
та видалення відходів здійснюються
відповідно до вимог екологічної
безпеки та способами, що забезпечують
максимальне використання відходів чи
передачу їх іншим споживачам (за
винятком захоронення).

Згідно з частинами 4 та 5 цієї
норми зберігання та видалення відходів
здійснюються в місцях, визначених
органами місцевого самоврядування з
врахуванням вимог земельного та
природоохоронного законодавства, за
наявності спеціальних дозволів, у яких
визначені види та кількість відходів,
загальні технічні вимоги, заходи
безпеки, відомості щодо утворення,
призначення, методів оброблення
відповідно до встановлених лімітів та
умови їх зберігання. Визначені для
зберігання та видалення відходів місця
чи об'єкти повинні використовуватися
лише для заявлених на одержання
дозволу відходів.

Забороняється несанкціоноване
скидання і розміщення відходів у тому
числі побутових у підземних
горизонтах, на території міст та інших
населених пунктів, на територіях
природно-заповідного фонду, на землях
природоохоронного, оздоровчого,
рекреаційного та історико-культурного
призначення, в межах водоохоронних зон
та зон санітарної охорони водних
об'єктів, у інших місцях, що може
створювати небезпеку для
навколишнього природного середовища
та здоров'я людини (ч. 7 ст. 33 Закону
України "Про відходи").

Відповідно до пункту "з" частини 1
статті 17 Закону України "Про відходи"
недопущення зберігання та видалення
відходів у несанкціонованих місцях чи
об'єктах віднесено до обов'язків
суб'єктів господарської діяльності у
сфері поводження з відходами.

Відповідно до пунктів 3.2 та 3.3
Методики визначення розмірів шкоди,
зумовленої забрудненням і засміченням
земельних ресурсів через порушення
природоохоронного законодавства,
землі вважаються засміченими, якщо на
відкритому грунті наявні сторонні
предмети і матеріали сміття без
відповідних дозволів, що призвело або
може призвести до забруднення
навколишнього природного середовища.

Факт забруднення (засмічення)
земель встановлюється уповноваженими
особами, які здійснюють державний
контроль за додержанням вимог
природоохоронного законодавства
шляхом оформлення актів перевірок,
протоколів про адміністративне
правопорушення та інших матеріалів, що
підтверджують факт забруднення та
засмічення земель.

Відповідно до статті 202 Закону
України "Про охорону навколишнього
природного середовища" органам
Державної екологічної інспекції
надано право пред"являти претензії про
відшкодування збитків і втрат,
заподіяних державі в результаті
порушення законодавства про охорону
навколишнього природного середовища.

Пунктом "а" частини 1 статті 42
Закону України "Про відходи"
передбачено, що особи, винні в
порушенні законодавства про відходи,
несуть цивільну відповідальність за
порушення встановленого порядку
поводження з відходами, що призвело або
може призвести до забруднення
навколишнього природного середовища,
прямого чи опосередкованого
шкідливого впливу на здоров'я людини та
економічних збитків.

Статтею 43 Закону України "Про
відходи" встановлено, що підприємства,
установи, організації та громадяни
України, а також іноземні юридичні і
фізичні особи та особи без
громадянства зобов'язані відшкодувати
шкоду, заподіяну ними внаслідок
порушення законодавства про відходи, в
порядку і розмірах, встановлених
законодавством України.

Відповідно до статті 1166
Цивільного кодексу України майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала. Особа,
яка завдала шкоди, звільняється від її
відшкодування, якщо вона доведе, що
шкоди завдано не з її вини.

Згідно з частинами 4 та 5 статті 68 Закону
України "Про охорону навколишнього
природного середовища" підприємства,
установи, організації та громадяни
зобов'язані відшкодовувати шкоду,
заподіяну ними внаслідок порушення
законодавства про охорону
навколишнього природного середовища, в
порядку та розмірах, встановлених
законодавством України. Застосування
заходів дисциплінарної,
адміністративної або кримінальної
відповідальності не звільняє винних
від компенсації шкоди, заподіяної
забрудненням навколишнього природного
середовища та погіршенням якості
природних ресурсів.

Відповідальність особи у вигляді
обов'язку відшкодувати завдану шкоду
наступає лише за наявності в
сукупності певних умов, які разом
утворюють склад правопорушення, а саме:
наявність шкоди, протиправної
поведінки, причинного зв'язку між
поведінкою і шкодою, вини.

Такий елемент, як наявність шкоди,
полягає у будь-якому знеціненні блага,
що охороняється законом.

Протиправна поведінка заподіювача
шкоди полягає у порушенні правової
норми, що виявляється у здійсненні
заборонених правовою нормою дій або в
утриманні в здійсненні наказів
правової норми діяти певним чином.

Наявність такої умови
цивільно-правової відповідальності, як
причинний зв"язок між протиправною
поведінкою і шкодою (збитками),
зумовлена необхідністю встановлення
факту, що саме протиправна поведінка
конкретної особи, на яку покладається
така відповідальність, є тією
безпосередньою причиною, що з
необхідністю та невідворотністю
спричинила збитки.

Вина є суб'єктивним елементом
відповідальності і полягає у
психічному ставленні особи до вчинення
нею протиправного діяння і
проявляється у вигляді умислу або
необережності.

Таким чином, відповідач,
розмістивши на земельній ділянці
відходи без наявності спеціального
дозволу, допустив засмічення цієї
земельної ділянки, чим порушив норми
статті 96 Земельного кодексу України,
статей 44, 68, 69 Закону України "Про
охорону навколишнього середовища",
статті 35 Закону України "Про охорону
земель" та статей 17, 32, 33, 43 Закону
України "Про відходи" та спричинив
природним ресурсам держави шкоду у
розмірі 106 313,00 грн.

А тому, оскільки відповідач не надав
належних та допустимих доказів щодо
відсутності в його діях вини, колегія
суддів вважає, що місцевий
господарський суд дійшов цілком
обгрунтованого висновку щодо
наявності достатніх правових підстав
для задоволення позову.

Відповідач апеляційну скаргу
обгрунтовує тим, що виявлене під час
перевірки на земельній ділянці
лушпиння насіння соняшника не є
відходами в розумінні частини 1 статті 1
Закону України "Про відходи", оскільки
вказана речовина в подальшому
використовується відповідачем в
процесі виробництва для прожарювання
олії.

Однак, колегія суддів не може
погодитись із такими твердженнями, так
як лушпиння соняшникове згідно з
вимогами "Державного класифікатору
України. Класифікатору відходів ДК
005-96", затвердженого наказом Державного
комітету України по стандартизації,
метрології та сертифікації від 29
лютого 1996 року № 89, є відходами
виробництва харчових продуктів.

При цьому, відповідно до статті 1 Закону
України "Про відходи" відходами є
будь-які речовини, матеріали і
предмети, що утворюються у процесі
людської діяльності і не мають
подальшого використання за місцем
утворення чи виявлення та яких їх
власник повинен позбутися шляхом
утилізації чи видалення.

Утилізація відходів - використання
відходів як вторинних матеріальних чи
енергетичних ресурсів.

Видалення відходів - здійснення
операцій з відходами, що не призводять
до їх утилізації.

А тому, використання частини лушпиння
соняшника як пального не означає того,
що ця речовина перестає вважатися
відходами в розумінні статті 1 Закону
України "Про відходи".

Також, апелянт вказує на те, що в акті
обстеження засміченої земельної
ділянки № 250/01-01-14 від 26.04.2012 року та в
акті перевірки дотримання вимог
природоохоронного законодавства №
250/01-01-14 від 26.04.2012 року не зазначено виду
відходів, а також інвентаризаційного
номеру та дати останньої повірки
вимірювальної техніки, яка була
використана при проведенні
перевірки.

Однак, на думку колегії суддів, такі
посилання є необгрунтованими, так як
Законом України "Про основні засади
державного нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності", Порядком
організації та проведення перевірок
суб'єктів господарювання щодо
дотримання вимог природоохоронного
законодавства, затвердженим наказом
Міністерства охорони навколишнього
природного середовища України від 10
вересня 2008 року № 464 та зареєстрованим
в Міністерстві юстиції України від 15
січня 2009 року № 18/16034, не передбачено
обов'язку органів державного нагляду
(контролю) при виявленні фактів
засмічення земельної ділянки
вказувати вид відходу відповідно до
"Державного класифікатору України.
Класифікатору відходів ДК 005-96",
затвердженого наказом Державного
комітету України по стандартизації,
метрології та сертифікації від 29
лютого 1996 року № 89.

До того ж, статтями 2, 11 Закону України
"Про метрологію та метрологічну
діяльність" не передбачено обов'язку
органу державного нагляду (контролю)
зазначати інвентарний номер та дату
останньої повірки вимірювальної
техніки, яка застосовувалась для
проведення вимірювань, в акті
обстеження засміченої земельної
ділянки та акті перевірки дотримання
вимог природоохоронного
законодавства.

Також, ухвалою Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 03.06.2013 року залишено без змін
постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 20.03.2013, якою
в задоволенні позову Фермерського
господарства "Надія" до Державної
екологічної інспекції у Полтавській
області про визнання протиправними дій
посадових осіб Державної екологічної
інспекції у Полтавській області щодо
складання акту обстеження засміченої
земельної ділянки від 06.04.2013 року до
акту перевірки дотримання вимог
природоохоронного законодавства ФГ
«Надія» від 26.04.2012 року № 250,01-01-14 та
визнання акту обстеження протиправним,
визнання протиправним та незаконним
акту перевірки дотримання вимог
природоохоронного законодавства №
250/01-01-14 від 26.04.2012 року відмовлено в
повному обсязі.

Крім того, відповідач в апеляційній
скарзі посилається на те, що
відшкодування шкоди, заподіяної
внаслідок порушення законодавства про
охорону навколишнього природного
середовища, є
адміністративно-господарськими
санкціями. При цьому, як вважає апелянт,
прокурором Котелевського району
Полтавської області було пропущено
шестимісячний строк для застосування
таких адміністративно-господарських
санкцій, встановлений частиною 1 статті
250 Господарського кодексу України.

Однак, колегія суддів не може
погодитися із такими твердженнями,
зважаючи на таке.

Згідно з частиною 1 статті 238
Господарського кодексу України за
порушення встановлених законодавчими
актами правил здійснення
господарської діяльності до суб'єктів
господарювання можуть бути
застосовані уповноваженими органами
державної влади або органами місцевого
самоврядування
адміністративно-господарські санкції,
тобто заходи організаційно-правового
або майнового характеру, спрямовані на
припинення правопорушення суб'єкта
господарювання та ліквідацію його
наслідків.

При цьому, як зазначено у постанові
Вищого господарського суду України від
20.04.2010 по справі № 2-21/49-2006, під час
стягнення
адміністративно-господарських санкцій
органи державної влади реалізують
владні управлінські функції.

Відповідно до пункту 16 Постанови
пленуму Вищого господарського суду
України № 10 від 24.10.2011 року "Про деякі
питання підвідомчості і підсудності
справ господарським судам" у
правовідносинах щодо відшкодування
шкоди органи державної влади
виступають на рівних засадах з іншими
учасниками відповідних відносин, а не
як суб'єкти владних повноважень.

До того ж, Вищий господарський суд
України у пункті 1.3 Узагальнення
судової практики від 01.01.2009 року "Про
результати вивчення та узагальнення
судової практики вирішення
господарськими судами спорів,
пов'язаних з охороною навколишнього
природного середовища" зазначив, що при
вирішенні спорів, пов'язаних з
відшкодуванням шкоди, заподіяної
порушенням законодавства про охорону
навколишнього природного середовища
слід керуватися саме статтею 1166
Цивільного кодексу України ("Загальні
підстави відповідальності за завдану
майнову шкоду"), а не статтею 238
Господарського кодексу України
("Застосування
адміністративно-господарських санкцій
до суб'єктів господарювання").

А тому, на думку колегії суддів, є
помилковим ототожнення відповідачем
правовідносин щодо відшкодування
шкоди, заподіяної ним внаслідок
порушення законодавства про охорону
навколишнього природного середовища,
із правовідносинами щодо застосування
суб'єктом владних повноважень відносно
суб'єкта господарювання
адміністративно-господарських
санкцій.

Таким чином, колегія суддів зазначає,
що місцевий господарський суд,
приймаючи оскаржуване рішення,
повністю дослідив обставини, які мають
значення для справи, правильно
застосував норми матеріального та
процесуального права, а тому підстави
для скасування або зміни вказаного
рішення відсутні.

Враховуючи викладене та керуючись
статтями 33, 43, 99, 101, пунктом 1 статті 103,
статтею 105 Господарського
процесуального кодексу України,
колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без
задоволення.

Рішення господарського суду
Полтавської області від 13.02.2014 року у
справі №917/2372/13 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з
дня її прийняття і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
господарського суду України.

Повний текст постанови складено 28.04.2014
року.

Головуючий суддя
Сіверін В. І.

Суддя
Терещенко О.І.

Суддя
Пелипенко Н.М.