ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"13" травня 2014 р.
Справа № 918/348/14

Господарський суд Рівненської області
у складі головуючого - судді Торчинюка
В.Г. розглянувши матеріали справи

за позовом Відкритого акціонерного
товариства "Здолбунівський завод
продовольчих товарів"

до відповідача фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
позивача Регіональне відділення фонду
державного майна України по
Рівненській області

про визнання права власності на майно.

Представники:

позивача: Ващишина О.В. за довіреністю
б/н від 15 січня 2014 року;

Тихончук Л.Х. посвідчення
НОМЕР_2 від 02 квітня 2013 року;

відповідача : ОСОБА_5 за договором б/н
від 07 квітня 2014 року;

третьої особи: Маланчук І.В. за
довіреністю № 38 від 20 листопада 2013
року.

У судовому засіданні 13 травня 2014 року,
відповідно до ст. 85 ГПК України,
проголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Відкрите акціонерне товариство
"Здолбунівський завод продовольчих
товарів" звернулося в господарський
суд з позовом до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, в якому
просить визнати за Відкритим
акціонерним товариством
"Здолбунівський завод продовольчих
товарів" право власності на майно, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а саме:
будівля лабораторії, будівля котельні,
башта водонапірна, свердловина
артезіанська, електросітка поверхнева,
будівля цеху плодопереробки.

Ухвалою господарського суду
Рівненької області від 26 березня 2014
року порушено провадження у справі №
918/348/14, розгляд якої було призначено на
08 квітня 2014 року.

08 квітня 2014 року через відділ
канцелярії та документального
забезпечення суду представник
позивача подав клопотання, в додатках
до якого долучив частину документів,
які витребовувалися ухвалою суду від 26
березня 2014 року.

У судовому засіданні 8 квітня 2014 року,
була оголошена перерва до 15 квітня 2014
року.

Ухвалою суду від 8 квітня 2014 року
залучено до участі у справі в якості
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні позивача Регіональне
відділення фонду державного майна
України по Рівненській області.

14 квітня 2014 року через відділ
канцелярії та документального
забезпечення суду відповідач подав
відзив на позовну заяву, в якому
останній просить суд відмовити
відкритому акціонерному товариству
"Здолбунівський завод продовольчих
товарів" в задоволенні позову про
визнання права власності на майно
повністю.

Ухвалою суду від 15 квітня 2014 року
розгляд справи відкладено на 30 квітня
2014 року.

28 квітня 2014 року через відділ
канцелярії та документального
забезпечення суду Регіональне
відділення фонду державного майна
України по Рівненській області подало
письмові пояснення.

30 квітня 2014 року через відділ
канцелярії та документального
забезпечення суду представник
позивача подав клопотання про
витребування доказів та про виклик до
суду для надання пояснень з питань, що
виникають під час розгляду справи
працівника (спеціаліста) Регіонального
відділення фонду Державного майна
України по Рівненській області.

Дане клопотання судом задоволено.

30 квітня 2014 року через відділ
канцелярії та документального
забезпечення суду представник
позивача подав клопотання про
долучення документів в додатках до
якого долучив докази, які на думку
останнього підтверджують викладені у
позовній заяві факти.

Ухвалою суду від 30 квітня 2014 року
відкладено розгляд справи на 13 травня
2014 року.

07 травня 2014 року через відділ
канцелярії та документального
забезпечення суду представник
позивача подав додаткові пояснення,
які на думку останнього підтверджують
викладене у позовній заяві факти.

У судовому засіданні 13 травня 2014 року
представник позивача підтримав
позовні вимоги з підстав зазначених у
позовній заяві та додаткових
поясненнях, та наполягав на їх
задоволенні.

Представник відповідача у судовому
засіданні 13 травня 2014 року проти позову
заперечив з підстав, викладених у
відзиві на позовну заяву.

Представник третьої особи у судовому
засіданні підтримав твердження
позивача, та просив суд задовольнити
позов в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд

ВСТАНОВИВ:

25 грудня 1993 року між Регіональним
відділенням Фонду Державного майна
України по Рівненській області (надалі
- продавець) та товариством покупців
членів трудового колективу
Здолбунівського заводу продовольчих
товарів (надалі - покупець) було
укладено договір купівлі-продажу
державного майна, відповідно до якого
продавець, продав, а покупець купив
державне майно цілісного майнового
комплексу Здолбунівського заводу
продовольчих товарів, на земельній
ділянці Здолбунівського
міськвиконкому площею 4,25 га наданій на
постійне користування. Майно
підприємства включає в себе всі його
активи і пасиви, інвентар, обладнання,
устаткування та інше майно, згідно з
актом інвентаризації, який додається
до цього договору купівлі-продажу
(пункт 1.1. договору).

Пунктом 1.2. встановлено, що право
власності на відчужене майно
підтверджується цим договором
купівлі-продажу.

Відповідно до пункту 1.3 даного
договору: згідно з актом оцінки , який
затверджений регіональним відділенням
Фонду державного майна України по
Рівненській області, вартість
відчужуваного цілісного майнового
комплексу Здолбунівського заводу
продовольчих товарів" становить 1777049
тис, крб. Крім того, в пункті 1.4
означеного договору зазначено, що
вказаний в цьому договорі об'єкт
проданий за 1777049 тис. крб.

Відтак, як вбачається із акту
передачі державного майна товариству
покупців державного підприємства
"Здолбунівський завод продовольчих
товарів" від 28 квітня 1994 року продавець
передав, а покупець прийняв продане 25
грудня 1993 року шляхом викупу державне
майно товариству покупців
Здолбунівського заводу продовольчих
товарів згідно відомості
інвентаризацій вартістю -00
крб.(один мільярд сімсот сімдесят сім
мільйонів сорок дев'ять тисяч
карбованців).

21 липня 2005 року між Відкритим
акціонерним товариством
"Здолбунівський завод продовольчих
товарів" (надалі - продавець) та
приватним підприємцем ОСОБА_1 (надалі -
покупець) було укладено договір
купівлі-продажу, відповідно до якого,
продавець, продав, а покупець купив
нежитлову будівлю, будівлю
кондитерського цеху і цеху
плодопереробки, що знаходиться в
селищі міського типу АДРЕСА_1,
зазначеної в поповерховому плані
літерою Б1 - будівля кондитерського
цеху і цеху плодопереробки, побудовані
з цегли, загальною площею 1092,8 км.м.
(пункт 1.1. Договору).

Відповідно до пункту 1.2. договору, ця
будівля кондитерського цеху і цеху
плодопереробки належить продавцю ВАТ
"Здолбунівський завод продовольчих
товарів", на підставі свідоцтва про
право власності на нерухоме майно,
виданого виконкомом Мізоцької
селищної ради, Здолбунівського району,
Рівненської області, 04 липня 2005 року і
зареєстрованого в КП "Здолбунівське
МБТІ" в реєстровій книзі № 2, під
реєстровим № 20-20.

Згідно з пунктом 1.3. договору,
продаж цей вчинено за 50000 гривень в тому
числі ПДВ 20%. Загальна вартість будівлі
кондитерського цеху і цеху
плодопереробки згідно витягу № 7811266 з
реєстру прав власності на нерухоме
майно, виданого КП "Здолбунівське МБТІ"
04 липня 2005 року, реєстраційний номер
11269493 становить 61958,55 грн. 55 коп. (пункт 1.4.
договору).

Постановою господарського суду
Рівненської області від 27 листопада 2012
року по справі №5019/1475/11 Відкрите
акціонерне товариство "Здолбунівський
завод продовольчих товарів" визнано
банкрутом та відкрито ліквідаційну
процедуру. Ліквідатором призначено
арбітражного керуючого Тихончук Л.Х.

Як вбачається з дублікату додатку до
наказу від 05 липня 2001 року № 252 який був
наданий Регіональним відділенням
Фонду Держмайна України по Рівненській
області на запит ліквідатора ВАТ
"Здолбунівський завод продовольчих
товарів" Тихончук Л.Х. було передано у
власність нижченаведені об'єкти
нерухомого майна, а саме:

- будівля лабораторії (інвентарний
номер 2, залишковою вартістю станом на 01
грудня 1993 року - 510192 крб.);

- будівля котельні (інвентарний номер 49,
залишковою вартістю станом на 01 грудня
1993 року - 8051753 крб.);

- башта водонапірна (інвентарний номер
36, залишковою вартістю станом на 01
грудня 1993 року- 37864 крб.);

- свердловина артезіанська
(інвентарний номер 35, залишковою
вартістю станом на 01 грудня 1993 року -
448440 крб.);

- електросітка поверхнева (інвентарний
номер 71, залишковою вартістю станом на
01 грудня 1993 року - 236442 крб.);

- будівля цеху плодопереробки
(інвентарний номер 3, залишковою
вартістю станом на року - 38479 крб.).

14 жовтня 2013 ліквідатор ВАТ
"Здолбунівський завод продовольчих
товарів" Тихончук Л.Х. надіслала ФОП
ОСОБА_1 лист яким просила надати доступ
до вищеозначених об'єктів спеціалісту
для проведення технічної
інвентаризації даного майна.

Позивач зазначає, що ФОП ОСОБА_1 в
телефонній розмові з ліквідатором
повідомив, що означені об'єкти
нерухомості на законних підставах
належать йому на праві власності. Тому
відсутні правові підстави надання
доступу 25 жовтня 2013 року до об'єктів
нерухомості, які не належать банкруту
ВАТ "Здолбунівський завод продовольчих
товарів", та не надав доступу
спеціалісту до означеного майна для
проведення технічної інвентаризації.
Означена обставина зафіксована в акті
від 25 жовтня 2013 року (а.с. 25).

Такі дії відповідача на думку позивача,
є неправомірними, необґрунтованими та
такими, що суперечать нормам діючого
законодавства.

Разом з тим, ФОП ОСОБА_1 не надав жодного
документу, який підтверджував би право
власності на зазначені об'єкти. Адже
означене майно, як зазначає позивач, є
власністю ВАТ "Здолбунівський завод
продовольчих товарів" і такими діями
ФОП ОСОБА_1 чинить перешкоди власнику
ВАТ "Здолбунівський завод продовольчих
товарів" безперешкодно володіти
користуватись та розпоряджатись своїм
майном.

24 січня 2014 року ліквідатор звернувся до
Регіонального відділення Фонду
Державного майна України по
Рівненській області з проханням надати
документи на підтвердження того, що
об'єкти рухомого майна, які
перераховані в наказі Регіонального
відділення Фонду державного майна
країни по Рівненській області про
підтвердження права власності від 05
липня 2001 року за № 252 увійшли до
статутного фонду ВАТ "Здолбунівський
завод продовольчих товарів" та надати
належним чином завірену копію акту
оцінки вартості майна з додатками.

Як вбачається з відповіді
Регіонального відділення Фонду
Державного майна України по
Рівненській області від 28 січня 2014 року
за № 11-06-00236: згідно акта оцінки
вартості цілісного майнового
комплексу "Здолбунівський завод
продовольчих товарів", станом на 01
грудня 1993 року, статутний фонд
підприємства становив 1777049 тис.
крб.(один мільярд сімсот сімдесят сім
мільйонів сорок дев'ять тисяч
карбованців), в тому числі залишкова
вартість основних засобів 389689 тис, крб.
(триста вісімдесят дев'ять мільйонів
шістсот вісімдесят д карбованців).

Матеріали справи містять документи,
які підтверджують, що об'єкти
нерухомого майна, які перераховані в
наказі Регіонального відділення Фонду
державного майна України по
Рівненській області про підтвердження
права власності від 05 липня 2001 року за
№ 252 увійшли до статутного фонду ВАТ
"Здолбунівський завод продовольчих
товарів".

Відтак, факт перебування спірного
майна в статутному фонді ВАТ
"Здолбунівський завод продовольчих
товарів" підтверджує:

-наказ від 23 листопада 1993 року за № 471
"Про створення інвентаризаційної
комісії та комісії по оцінці вартості
майна Здолбунівського заводу
продовольчих товарів";

-акт оцінки з додатками;

-договір купівлі-продажу державного
майна від 25 грудня 1993 року разом з
додатковими угодами до нього;

-акт передачі державного майна
товариству покупців державного
підприємства "Здолбунівський завод
продовольчих товарів" від 28 квітня 1994
року;

-баланс підприємства станом на 01 грудня
1993 року;

-свідоцтво про власність від 28 квітня
1994 року.

Здійснюючи право власності,
підприємство володіє, користується та
розпоряджається зазначеним майном,
вчиняючи щодо нього будь-які дії, які не
суперечать закону та цілям діяльності
підприємства.

Оскільки спірне майно, належить на
праві власності ВАТ "Здолбунівський
завод продовольчих товарів" та
включено до ліквідаційної маси
банкрута, то у відповідача
відсутніправові підстави для
створення перешкод позивачу в
користуванні майном останнього.

У свою чергу, відповідач у відзиві
зазначає, що відповідно до договору
купівлі-продажу від 21 липня 2005 року,
укладеного між позивачем та
відповідачем, посвідченого
нотаріально та зареєстрованого в
Державному реєстрі правочинів,
відповідач купив нежитлову будівлю,
будівлю кондитерського цеху і цеху
плодопереробки, що знаходиться на
АДРЕСА_1. Крім того, відповідачем було
сплачено грошові кошти за речі,
призначені для обслуговування
зазначених будівель, зокрема:

- трансформатор (згідно накладної № 757
від 29 липня 2005 року, акт
приймання-передавання майна від 29
липня 2005 року);

- артезіанську скважину та башту
водонапірну (згідно накладної № 1924 від
28 грудня 2009 року);

- будівлю котельні (згідно накладної №
1925 від 28 грудня 2009 року).

Однак суд зауважує, що згідно з даними,
які відображені в Інформації з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, Реєстру прав власності
на нерухоме майно, Державного реєстру
іпотек, Єдиного реєстру заборон
відчуження об'єктів нерухомого майна
(індексний номер 6199148 від 15 липня 2013
року): на дату відкриття ліквідаційної
процедури ВАТ "Здолбунівський завод
продовольчих товарів" право власності
на спірні нерухомі об'єкти, що
знаходяться по АДРЕСА_1, за будь-яким
власником не зареєстровано.

Вперше заява про державну реєстрацію
спірних об'єктів була подана
ліквідатором ВАТ "Здолбунівський завод
продовольчих товарів" Тихончук Л.Х. 15
липня 2013 року.

Також, слід зауважити, що з договору
купівлі-продажу від 21 липня 2005 року
чітко вбачається, що будівлі
кондитерського цеху і цеху
плодопереробки є окремими
інвентарними об'єктами нерухомості.
Однак, окрім означеного майна, будь-яке
інше майно (в тому числі спірне майно)
за ПП ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 не
зареєстровано.

З пункту 1.1. договору купівлі-продажу
від 21 липня 2005 року та витягу з Реєстру
прав власності на нерухоме майно,
виданого КП "Здолбунівське міське бюро
технічної інвентаризації" 04 липня 2005
року , реєстраційний номер 11269493, чітко
вбачається що предметом договору є
конкретно визначені об'єкти
нерухомості, а не майновий комплекс, а
відтак спірне майно ФОП ОСОБА_1 не
продавалось.

Разом з тим, в матеріалах справи
відсутні належні та допустимі докази
того, що при визначенні вартості і
складу предмету договору
купівлі-продажу від 21 липня 2005 року,
спірні об'єкти нерухомого майна були
оцінені і ціна кожного із них увійшли
до загальної вартості предмету даного
договору.

Щодо акту приймання-передавання майна
від 29 липня 2005 року про передачу
трансформатора, суд зауважує, що згідно
з пунктом даного акту, цей акт складено
відповідно до договору купівлі продажу
майна № 02/05 від 21 серпня 2005 року тоді як
договір відповідно до якого складався
означений акт датований 21 серпня 2005
року, тобто договір укладений через 1
місяць після передачі майна, що є не
допустимим. Однак, відповідач даний
договір відповідач суду не надав.

Твердження відповідача, що ним було
набуто право власності на спірні
об'єкти нерухомого майна відповідно до
договору купівлі-продажу від 21 липня 2005
року, а саме: трансформатор, який
зазначений у поданій накладній № 757 від
29 липня 2005 року, артезіанська скважина,
башта водонапірна, які зазначені в
накладній № 1924 від 28 грудня 2009 року та
будівля котельні в смт. Мізоч.
зазначена в накладній № 1925 від 28 грудня
2009 року, суд спростовує, оскільки
відповідачем було надано лише
накладні, проте будь-яких доказів на
підтвердження факту укладання
договору на придбання трансформатора,
артезіанської скважини, башти
водонапірної, будівлі котельні,
відповідачем суду не надано.

Відповідно до статті 657 ЦК України
Договір купівлі-продажу земельної
ділянки, єдиного майнового комплексу,
житлового будинку (квартири) або іншого
нерухомого майна укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню, крім
договорів купівлі-продажу майна, що
перебуває в податковій заставі.

Згідно частини першої ст. 186 ЦК України
річ, призначена для обслуговування
іншої (головної речі) і пов'язана з нею
спільним призначенням, є її
приналежністю. Так, приналежність не
має самостійного значення та за
призначенням без головної речі
використовуватись не може, а тому є
залежною від головної речі і має
допоміжний статус. За загальним
правилом приналежність наслідує долю
головної речі. Визначення речі
приналежністю визначається її
природними властивостями, а також
характером відносин, що виникають з
приводу господарського призначення
речі. І приналежність, і головна річ є
фізично самостійними речами, але
головна річ має самостійне значення, а
приналежність - допоміжне і служить
найбільш повному і найкращому
використанню головної речі. Головна та
приналежна речі утворюють одне ціле,
яке передбачає їх використання за
єдиним призначенням, а тому вони
розглядаються як одна річ. державній
реєстрації підлягає право власності на
головну річ, а витяг про реєстрацію
права власності на нерухоме майно має
містити інформацію про приналежну річ
у розділі "опис нерухомого майна".

Як вбачається з витягів, в договорі
відсутня будь-яка інформацію про
приналежну річ.

Разом з тим, як зазначено в письмових
поясненнях поданих регіональним
відділенням Фонду державного майна
України по Рівненській області та
Комунальним підприємством
"Здолбунівське міське бюро технічної
інвентаризації", що кожний спірний
об'єкт мав свій інвентарний номер,
коротку характеристику та вартість,
підлягав оцінці як окремий об'єкт, і
реалізовувався як самостійний об'єкт
продажу.

Матеріали справи містять договір
купівлі-продажу лише окремих об'єктів
нерухомого майна, а не цілісного
майнового комплексу.

Спірні об'єкти нерухомості
перераховані в акті оцінки вартості
цілісного майнового комплексу
"Здолбунівський завод продовольчих
товарів", станом на 1 грудня 1993 року з
додатками та в Наказі Регіонального
відділення фонду Державного майна
України по Рівненській області від 05
липня 2001 року № 252, як завершені будівлі
та споруди з відповідними інвентарними
номерами, а відтак не є новозбудованими
чи реконструйованими.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, встановивши обставини справи і
давши їм оцінку, господарський суд
вважає, що позов підлягає задоволенню,
виходячи з наступного.

Згідно частини 4 статті 13 Конституції
України держава забезпечує захист прав
усіх суб'єктів права власності і
господарювання. Усі суб'єкти права
власності рівні перед законом.

Частинами 1, 2 статті 41 Конституції
України визначено, що кожен має право
володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю,
результатами своєї інтелектуальної,
творчої діяльності; право приватної
власності набувається в порядку,
визначеному законом.

Відповідно до статті 328 Цивільного
кодексу України (далі ЦК України) право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Статтею 392 ЦК України передбачено, що
власник майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Позов про визнання права власності
спрямований на усунення перешкод у
здійсненні власником свого права і
виключення домагань на приналежне
власнику майно за допомогою
підтвердження в судовому порядку факту
приналежності йому спірного майна на
праві власності. Необхідною умовою
захисту права власності шляхом його
визнання служить по-перше,
підтвердження в судовому порядку своїх
прав на майно шляхом подання належних і
достатніх доказів, які достеменно
підтверджують факт набуття права
власності на законних підставах і,
по-друге, вичерпне спростування
доводів третіх осіб, які оспорюють або
не визнають право власності позивача.

Отже, підставою для пред'явлення позову
згідно статті 392 ЦК України є оспорення
права власності або невизнання його
іншою особою; відповідачем у позові про
визнання права власності є особа, яка
оспорює право власності на майно, або
особа, яка хоч і не оспорює права
власності на майно, але і не визнає
його.

Суд вважає, достатніми та допустимими
документи надані позивачем, які
містяться в матеріалах справи, на
підтвердження права власності на
майно, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, а саме: будівлі лабораторії,
будівлі котельні, башти водонапірної,
свердловини артезіанської,
електросітки поверхневої, будівлі цеху
плодопереробки.

Відповідачем не було спростовано
доводів позивача щодо належності йому
спірного майна. Також відповідач не
надав належних матеріальних доказів
обґрунтованості та правомірності
своїх заперечень проти позову. у даній
справі.

Відповідно до частин 1, 2 статті 319 ЦК
України власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Власник має право
вчиняти щодо свого майна будь-які дії,
які не суперечать закону.

Частиною 1 статті 321 ЦК України
передбачено, що право власності є
непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні.

Відповідно до частини 1 статті 32 ГПК
України доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд встановлює
наявність чи відсутність обставин, на
яких ґрунтуються вимоги і заперечення,
а також інші обставини, які мають
значення для правильного вирішення
спору.

Статтями 33, 34 ГПК України передбачено,
що кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень;
докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу;
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи;
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Згідно частини 1 статті 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відтак, суд вважає, що, позивачем
належними та допустимими доказами
підтверджено належність йому спірного
майна, позовні вимоги є підставними,
обґрунтованими та підлягають до
задоволення.

На підставі вищевикладеного позовні
вимоги Відкритого акціонерного
товариства "Здолбунівський завод
продовольчих товарів" про визнання
право власності на майно, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а саме:
будівля лабораторії, будівля котельні,
башта водонапірна, свердловина
артезіанська, електросітка поверхнева,
будівля цеху плодопереробки є
законними, обґрунтованими, а відтак
підлягають задоволенню.

Судом задоволенні позовні вимоги
визнання права власності на об'єкти
нерухомості загальною балансовою
вартістю спірних об'єктів згідно
довідки № 1-20/1031 від 24 березня 2014 року
становить 66 141 грн. 26 коп.

На підставі статті 49 ГПК України, з
урахуванням положень Закону України
"Про судовий збір", на відповідача
покладається судовий збір в розмірі 1 827
грн. 00 коп.

Керуючись ст.ст. 49, 80, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати за Відкритим акціонерним
товариством "Здолбунівський завод
продовольчих товарів" (33001, місто Рівне,
вулиця Фруктова, 4/1, ідентифікаційний
код 05515223) право власності на майно, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а саме:
будівля лабораторії, будівля котельні,
башта водонапірна, свердловина
артезіанська, електросітка поверхнева,
будівля цеху плодопереробки.

3. Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 АДРЕСА_2, ідентифікаційний код
НОМЕР_1) на користь Відкритого
акціонерного товариства
"Здолбунівський завод продовольчих
товарів" (33001, місто Рівне, вулиця
Фруктова, 4/1, ідентифікаційний код 05515223)
- 1 827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім)
грн. 00 коп. судового збору.

4. Наказ видати після набрання
рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повний текст рішення складено "19"
травня 2014 року.

Суддя
Торчинюк В.Г.