КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" травня 2014 р. Справа№ 910/551/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Іоннікової І.А.

Майданевича А.Г.

за участю секретаря судового засідання
Шалівського В.О.

за участю представників

від позивача: Козак О.Д. - дов. від 08.11.2013
року № 2772

від відповідача: ОСОБА_3 - дов. від 03.03.2014
року б/н

розглянувши апеляційну скаргу
Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 на
рішення господарського суду міста
Києва від 04.03.2014 року

у справі № 910/551/14 (суддя Ярмак О.М.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю „ВіЕйБІ Лізинг" (м.
Київ)

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4
(м. Київ)

про стягнення 57 730 грн. 95 коп.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду міста Києва
звернулося Товариство з обмеженою
відповідальністю „ВіЕйБІ Лізинг" з
позовом та уточненнями до нього до
Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 про
стягнення з відповідача: 21 577 грн. 77 коп.,
простроченої заборгованості за
лізинговими платежами, 493 грн. 88 коп. -
пені, 1 139 грн. 71 коп., - 30% річних, 107 грн. 85
коп. - інфляційних втрат, 34 411 грн. 74 коп.
штрафу за неподання відомостей про
стан та місцезнаходження майна, а разом
- 57 730 грн. 95 коп.

Рішенням від 04.03.2014 року господарський
суд міста Києва позов задовольнив
повністю. стягнення з відповідача: 21 577
грн. 77 коп., простроченої
заборгованості за лізинговими
платежами, 493 грн. 88 коп. - пені, 1 139 грн. 71
коп., - 30% річних, 107 грн. 85 коп. -
інфляційних втрат, 34 411 грн. 74 коп.
штрафу за неподання відомостей про
стан та місцезнаходження майна, а разом
- 57 730 грн. 95 коп.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням
від 15.10.2013 року місцевого
господарського суду ФОП ОСОБА_4
звернулася до апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить відновити
строк на апеляційне оскарження,
скасувати рішення господарського суду
міста Києва від 04.03.2014 року по справі №
910/551/14 повністю та постановити нове,
яким задовольнити позов частково,
стягнувши 17 016 грн. 85 коп. основного
боргу, 186 грн. 17 коп. пені, 429 грн. 63 коп. 30%
річних, 37 грн. 33 коп. інфляційних втрат,
в решті вимог відмовити.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 07.04.2014 року ФОП
ОСОБА_4, було відновлено строк на
апеляційне оскарження, її апеляційна
скарга була прийнята до провадження та
призначено розгляд справи № 910/551/14 у
судовому засіданні за участю
представників сторін.

В судовому засіданні 24.04.2014 року
оголошувалася перерва до 13.05.2014 року до
12 год. 15 хв. В судовому засіданні 13.05.2014
року представник відповідача
підтримав вимоги апеляційної скарги.
Представник позивача проти вимог
апеляційної скарги заперечувала з
підстав, викладених у відзиві на
апеляційну скаргу.

Дослідивши докази, що є у справі,
заслухавши пояснення представників
сторін, перевіривши застосування норм
матеріального та процесуального права
судом першої інстанції, обговоривши
доводи апеляційної скарги судова
колегія апеляційного господарського
суду дійшла висновку, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає, а
рішення місцевого господарського суду
має бути залишено без змін, виходячи із
наступного.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу
України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193
Господарського кодексу України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193
Господарського кодексу України до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Частина 1 статті 175 Господарського
кодексу України встановлює, що майнові
зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу
України, договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Договір є
двостороннім, якщо правами та
обов'язками наділені обидві сторони
договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу
України встановлено, що відповідно до
ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Відповідно до положень ст. ст. 1, 2 Закону
України „Про фінансовий лізинг" та ст.
806 Цивільного кодексу України за
договором лізингу одна сторона
(лізингодавець) передає або
зобов'язується передати другій стороні
(лізингоодержувачу) у користування
майно, що належить лізингодавцю на
праві власності і було набуте ним без
попередньої домовленості із
лізингоодержувачем (прямий лізинг), або
майно, спеціально придбане
лізингодавцем у продавця
(постачальника) відповідно до
встановлених лізингоодержувачем
специфікацій та умов (непрямий лізинг),
на певний строк і за встановлену плату
(лізингові платежі). До договору
лізингу застосовуються загальні
положення про найм (оренду) з
урахуванням особливостей,
встановлених цим параграфом та
законом. До відносин, пов'язаних з
лізингом, застосовуються загальні
положення про купівлю-продаж та
положення про договір поставки, якщо
інше не встановлено законом.
Особливості окремих видів і форм
лізингу встановлюються законом.

Як вірно встановлено місцевим
господарським судом та
підтверджується матеріалами справи
25.09.2012 року Товариство з обмеженою
відповідальністю „ВіЕйБі Лізинг»
(лізингодавець) та Фізична особа -
підприємець ОСОБА_4 (лізингоодержувач)
уклали договір фінансового лізингу №
120925-22/ФЛ-Ф-А, відповідно до умов якого
лізингодавець зобов'язався передати
лізингоодержувачу в платне
користування на умовах фінансового
лізингу майно, зазначене в
Специфікації до договору лізингу, а
саме: автомобіль Range Rover Sport, загальною
вартістю 860 279 грн. 34 коп. з ПДВ, а
лізингоодержувач - прийняти майно
(предмет лізингу), сплачувати лізингові
платежі на умовах цього договору. По
закінченню строку лізингу, до
лізингодавця переходить право
власності на предмет лізингу згідно
умов цього договору (за виключенням
випадків, передбачених договором
та/або законодавством).

Відповідно до п. 2.2 Загальних умов
договору від 25.09.2012 року № 120925-22/ФЛ-Ф-А
усі платежі за договором
лізингоодержувач зобов'язаний
здійснювати у національній валюті
України (гривнях) відповідно до Графіку
та Загальних умов шляхом перерахування
грошових коштів на поточний рахунок
лізингодавця. Лізингові платежі
включають: платежі по відшкодуванню
(компенсації) частини вартості
предмета лізингу, винагороду (комісію)
лізингодавцю за отриманий у лізинг
предмет лізингу, з врахуванням
коригування, вказаного в пунктах 2.7 - 2.10,
3.4 Загальних умов.

Пунктом 2.4 Загальних умов договору від
25.09.2012 року № 120925-22/ФЛ-Ф-А визначено, що
всі чергові лізингові платежі,
відповідно до Графіку та Загальних
умов, лізингоодержувач сплачує у число
сплати в кінці кожного періоду лізингу
з урахуванням положень пунктів 2.7 - 2.10
Загальних умов, починаючи, з наступного
календарного місяця за календарним
місяцем, в якому був підписаний Акт.
(наприклад: дата підписання сторонами
Акту 05.07.2008 року. Черговий лізинговий
платіж 1-го періоду лізингу сплачується
05.08.2008 року. Наступні чергові лізингові
платежі - кожного 05 числа календарного
місяця протягом усього строку лізингу).
Якщо строк сплати будь-якого
лізингового платежу припадає на
неробочий (вихідний, святковий або ін.)
день, то лізингоодержувач зобов'язаний
сплатити такий платіж не пізніше
останнього робочого дня, який передує
такому вихідному (святковому та ін.)
дню.

Положеннями п. 1.2 договору від 25.09.2012
року № 120925-22/ФЛ-Ф-А визначено, що строк
користування лізингоодержувачем
предметом лізингу складається з
періодів (місяців) лізингу, зазначених
у Графіку сплати лізингових платежів
до договору (додаток до договору) та
починається з дати підписання
сторонами Акту приймання-передачі
предмета лізингу, але в будь-якому
випадку не може бути менше одного року.

За актом прийому-передачі майна від
28.09.2012 року лізингодавець передав, а
лізингоодержувач отримав у
користування предмет лізингу по
договору.

У Графіку сплати лізингових платежів
сторони визначили, що лізингові
платежу у загальному розмірі 1 524 269 грн.
92 коп. з ПДВ лізингоодержувач
зобов'язується сплачувати частинами
протягом 60 періодів у визначеному
розмірі.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Надані позивачем докази свідчать про
порушення відповідачем зобов'язання
щодо внесення лізингових платежів за 16
період, в результаті чого виникла
заборгованість, яка згідно
обґрунтованого розрахунку позивача,
складає 21 577 грн. 77 коп.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач зобов'язаний був сплатити
на користь позивача лізинговий платіж
по 16-му періоду лізингу, строк оплати
якого настав 28.01.2014р. по виставленому
для оплати рахунку-фактури від 28.01.2014
року № СФ-47451 у сумі 22 946 грн. 19 коп.

17.02.2014 року відповідачем на підставі
платіжного доручення № 20 було
перераховано позивачу кошти на суму 22
761 грн. 91 коп., які зараховані останнім
наступним чином: 22 761 грн. 91 коп. в
рахунок оплати 15-го періоду лізингу та 1
368 грн. 42 коп. в рахунок оплати 16-го
періоду лізингу.

З урахуванням заяви про зменшення
позовних вимог, заборгованість
відповідача по 16-му періоду лізингу
становить 21 577 грн. 77 коп.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу
України, одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Ст. 526 Цивільного кодексу України
передбачено, що зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Цивільного кодексу України, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно з ч. 2 ст. 614 ЦК України
відсутність своєї вини доводить особа,
яка порушила зобов'язання.

Відповідачем не було надано суду
доказів погашення заборгованості.

Відтак колегія суддів апеляційного
господарського суду погоджується з
висновком місцевого господарського
суду про те, що з огляду на викладене,
вимоги позивача про стягнення з
відповідача основного боргу в розмірі
21 577 грн. 77 коп. обґрунтовані та
підлягають задоволенню.

Ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу
України встановлено що, учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

Згідно ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу
України, підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.

Ст. 230 Господарського кодексу України
визначено, що штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу
України, передбачено, що порушенням
зобов'язання є його невиконання, або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Ст. 611 Цивільного кодексу України
встановлено, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом зокрема сплата неустойки.

Пунктом 7.1.1 Загальних умов договору від
25.09.2012 року № 120925-22/ФЛ-Ф-А передбачено,
що за порушення обов'язку з своєчасної
сплати платежів передбачених даним
договором та/або чинним законодавством
України лізингоодержувач сплачує пеню
в розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, яка діяла в період прострочки, від
простроченої заборгованості за
платежами за кожен день прострочки, та
відшкодувати всі збитки, завдані цим
лізингодавцеві, понад вказану пеню.
Сторони домовились, що нарахування
даної пені за прострочення сплати
платежів, передбачених даним договором
та/або чинним законодавством України,
припиняється через дванадцять місяців,
від дня коли сплата мала відбутися.

Таким чином, п. 7.1.1 договору сторонами
передбачена відповідальність за
порушення зобов'язання щодо внесення
лізингових платежів у вигляді пені.

Згідно з ч. 2 ст. 343 Господарського
кодексу України платник грошових
коштів сплачує на користь одержувача
цих коштів за прострочку платежу пеню в
розмірі, що встановлюється за згодою
сторін, але не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 1 Закону України „Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

При цьому, стаття 3 Закону України „Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
встановлює, що розмір пені,
передбачений статтею 1 цього Закону,
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Разом з цим, п. 6 ст. 232 Господарського
кодексу України встановлено, що
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

В зв'язку з тим, що взяті на себе
зобов'язання по сплаті лізингових
платежів відповідач не виконав, він
повинен сплатити позивачу, крім суми
основного боргу, пеню відповідно до п.
7.1.1 договору, розмір якої за
обґрунтованим розрахунками позивача
становить 493 грн. 88 коп.

В зв'язку з тим, що відповідач
прострочив зобов'язання по сплаті
лізингових платежів, позивач на
підставі ст. 625 Цивільного кодексу
України просить суд стягнути на свою
користь з відповідача 30% річних в сумі 1
139 грн. 71 коп. та 107 грн. 85 коп.
інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Відповідно до п. 2.8 Загальних умов
договору від 25.09.2012 року № 120925-22/ФЛ-Ф-А у
разі, якщо лізингоодержувач
прострочить сплату лізингових
платежів, на підставі ст. 625 ЦК України,
сторони погодили, що лізингодавець
зобов'язується сплачувати 30 процентів
річних від простроченої суми протягом
всього періоду існування простроченої
заборгованості. Сторони домовились, що
сплачені проценти в бухгалтерському
обліку відносяться на винагороду
лізингодавця, у зв'язку із чим розмір
винагороди лізингодавця збільшується
на суму сплачених процентів.

Колегія суддів погоджується з
висновком місцевого господарського
суду про правильність розрахунку 30%
річних та інфляційних втрат, що
наведений позивачем в позовній заяві,
та правомірністю стягнення з
відповідача 30% річних в сумі 1 139 грн. 71
коп. та 107 грн. 85 коп. інфляційних втрат.

Крім того відповідно до п. 5.2.1 пункту 5.2
Загальних умов договору від 25.09.2012 року
№ 120925-22/ФЛ-Ф-А лізингоодержувач
зобов'язаний щоквартально (не пізніше 10
календарних днів з моменту закінчення
відповідного звітного кварталу)
письмово інформувати лізингодавця про
стан та адресу базування предмета
лізингу шляхом направлення
лізингодавцю звіту у формі
встановленою Додатком „Довідка" до
договору.

Пунктом 7.1.3 Загальних умов договору від
25.09.2012 року № 120925-22/ФЛ-Ф-А передбачено,
що за ненадання при інспектуванні для
огляду або при повернені (вилучені)
предмета лізингу технічної
документації, отриманої
лізингоодержувачем разом з предметом
лізингу, порушення умов пунктів 2.17.,
4.1.2., 5.2., 10.2. Загальних умов -
лізингоодержувач сплачує штраф у
розмірі 1 (один) відсоток Остаточної
загальної вартості предмета лізингу,
за кожен та будь-який випадок із
зазначених порушень. Сторони погодили,
що даний штраф є визначеною грошовою
сумою, яка не змінюється (після
встановлення остаточної загальної
вартості предмету лізингу) протягом
строку дії договору, та для зручності
сторін визначається як 1 (один) відсоток
від розміру остаточної загальної
вартості предмета лізингу.

Позивач вказує та відповідачем не
спростовано, що звіт в установлений
формі по договору протягом чотирьох
кварталів лізингодавцю надано не було.

Таким чином місцевий господарський суд
дійшов вірного висновку, що на підставі
п.п. 5.2.1, 7.1.3 Загальних умов до договору,
позивачем нараховано правомірно
нараховано відповідачу 34 411 грн. 74 коп.
штрафу за неподання відомостей про
стан та місцезнаходження майна -
предмету лізингу, виходячи з
розрахунку: 860 279,34 грн. остаточної
загальної вартості предмета лізингу
згідно акту прийому-передачі майна від
28.01.2012 року * 1% * 4 квартали = 34 411 грн. 74
коп.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що доводи
відповідача, викладені в апеляційній
скарзі, не спростовують висновків
господарського суду першої інстанції,
а тому відсутні підстави для
скасування рішення господарського
суду.

Колегія суддів вважає, що
господарський суд першої інстанції
вірно встановив фактичні обставини
справи, належним чином дослідив наявні
докази, дав їм належну оцінку та
прийняв законне та обґрунтоване
рішення у відповідності з вимогами
матеріального та процесуального права,
а тому, рішення підлягає залишенню без
змін, а апеляційна скарга - без
задоволення.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України
Київський апеляційний господарський
суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної
особи - підприємця ОСОБА_4 на рішення
господарського суду міста Києва від
04.03.2014 року по справі № 910/551/14 залишити
без задоволення.

2. Рішення господарського суду
міста Києва від 04.03.2014 року по справі №
910/551/14 залишити без змін.

3. Справу № 910/551/14 повернути до
господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття.

Повний текст постанови
підписано__14.05.2014 р.__

Головуючий суддя
О.М. Гаврилюк

Судді
І.А. Іоннікова

А.Г. Майданевич