м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Прокурора Голосіївського
району міста Києва в інтересах держави
в особі Управління освіти
Голосіївської районної в місті Києві
державної адміністрації;
до Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 (відповідач 1);
Голосіївська районна в м. Києві
державна адміністрація (відповідач 2);
про визнання договору недійсним
Від прокуратури: Демиденко Л.
В.,прокурор,посвідчення № 004625 від 20.09.2012
Від позивача: Федорчук О. В.,
представник, довіреність № 2813 від
Від відповідача: ОСОБА_5,представник,
довіреність № 3470 від 18.11.2013 р.;
Від відповідача 2: не з`явився.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Прокурор Голосіївського району м.
Києва в інтересах держави в особі
позивача подав до господарського суду
позовну заяву, у якій просить визнати
недійсним договір оренди приміщення №
61/12, зобов'язати відповідача звільнити
приміщення та передати його позивачеві
за актом приймання-передачі.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 07.11.2013 року порушено
справи призначено на 19.11.2013 року.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 19.11.13 р. відкладено розгляд
справи на 05.12.2013 р.
Розпорядженням заступника голови
господарського суду міста Києва від
для розгляду судді Борисенко І.І.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 03.12.2013 року відкладено
розгляд справи на 17.12.2013 року.
Розпорядженням заступника голови
господарського суду міста Києва від
для розгляду судді Мандриченку О.В.
Ухвалою Господарського суду міста
прийнято до провадження та призначено
до слухання на 14.01.2014 року.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 17.12.2013 року відкладено
розгляд справи на 21.01.2014 року.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 21.01.2014 року відкладено
розгляд справи на 11.02.2014 року.
В судовому засіданні 11.02.2014 року було
оголошено перерву до 06.03.2014 року.
У судовому засіданні 14.01.2014 року
представник від прокуратури та від
позивача позовні вимоги підтримали,
просили позов задовольнити у повному
Представник відповідача у судовому
засіданні проти заявлених позовних
вимог заперечував, просив у позові
Відповідач 2 у своєму письмовому
поясненні по справі від 11.02.2014 року
позовні вимоги підтримав, просив позов
Розглянувши документи і матеріали,
додані до позовної заяви, заслухавши
пояснення представників сторін,
всебічно і повно з'ясувавши всі
обставини справи, оцінивши докази, які
мають значення для вирішення спору,
господарський суд-
Між Голосіївською районною у місті
Києві державною адміністрацією
(орендодавець) та Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 (орендар)
03.12.2012 року було укладено договір № 61-12
про передачу майна територіальної
громади м. Києва в оренду № 60-12 (надалі -
Відповідно п.1.1 договору орендодавець
на підставі протоколу постійної
комісії Київської міської ради з
питань власності від 27.09.0-212р. №130 та
розпорядження Голосіївської районної
в місті Києві державної адміністрації
від 22.10.2012р. №730 передає, а орендар
приймає в користування на умовах
оренди нежитлове приміщення, яке є
комунальною власністю територіальної
громади Голосіївського району м. Києва,
знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, для
розміщення торговельного об`єкта з
продажу поліграфічної продукції та
канцтоварів, ліцензованої відео - та
аудіо продукції, що призначаються для
навчальних закладів.
Нежилі приміщення, загальною площею 6,00
кв.м., з яких на першому поверсі - 6,00
кв.м., згідно з викопіювання з
поповерхового плану.
Спір по справі виник внаслідок того, що
на думку прокуратури договір
протирічить законодавству України,
оскільки укладений з порушенням Закону
України "Про освіту", а тому він
підлягає визнанню недійсним.
Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
прокуратури підлягають задоволенню з
Згідно ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
Господарські договори укладаються за
правилами, встановленими Цивільним
кодексом України з урахуванням
особливостей, передбачених цим
Кодексом, іншими нормативно-правовими
актами щодо окремих видів договорів (ч.
7 ст. 179 Господарського кодексу України).
Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу
України, договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Договір є
двостороннім, якщо правами та
обов'язками наділені обидві сторони
Згідно ст. 3 Цивільного кодексу України
загальними засадами цивільного
законодавства, в тому числі є:
- справедливість, добросовісність та
Стаття 627 Цивільного кодексу України
встановлює, що відповідно до статті 6
цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.
Пункт 1 ст. 638 Цивільного кодексу
України визначає, що договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. Істотними умовами
договору є умови про предмет договору,
умови, що визначені законом як істотні
або є необхідними для договорів даного
виду, а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
Відповідно до ст. 639 Цивільного кодексу
України договір може бути укладений у
будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми
договору не встановлені законом. Якщо
сторони домовилися укласти договір у
певній формі, він вважається укладеним
з моменту надання йому цієї форми,
навіть якщо законом ця форма для даного
виду договорів не вимагалася.
Згідно з ст. 628 Цивільного кодексу
України зміст договору становлять
умови, визначені на розсуд сторін і
погодженні ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.
Відповідно до частини 1 статті 215
Цивільного кодексу України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.
Частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 Цивільного кодексу
України передбачено, що зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам; особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності; волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним; правочин, що
вчиняється батьками (усиновлювачами),
не може суперечити правам та інтересам
їхніх малолітніх, неповнолітніх чи
непрацездатних дітей.
Згідно з частиною 4 статті 179 Цивільного
кодексу України при укладенні
господарських договорів сторони
можуть визначати зміст договору на
основі вільного волевиявлення, коли
сторони мають право погоджувати на
свій розсуд будь-які умови договору, що
не суперечать законодавству.
Відповідно до частини 1 статті 216
Цивільного кодексу України, недійсний
правочин не створює юридичних
наслідків крім тих, що пов'язані з його
Статтею 215 Цивільного кодексу
встановлено, що якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний
Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного
Суду України "Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" №9 від 06.11.2009
року визначено, що при розгляді справ
про визнання правочинів недійсними
суди залежно від предмету і підстав
позову повинні застосовувати норми
матеріального права, якими регулюються
відповідні відносини, та на підставі
цих норм вирішувати справи.
Відповідно до п.5 ст.63 Закону України
"Про освіту" об'єкти освіти і науки, що
фінансуються з бюджету, а також
підрозділи, технологічно пов'язані з
навчальним та науковим процесом, не
підлягають приватизації,
перепрофілюванню або використанню не
Спеціалізована школа № 130
Голосіївського району м. Києва
підпорядкована Управлінню освіти
Голосіївської районної в м. Києві
державної адміністрації і є закладом
загальної середньої освіти.
Відповідно до вимог ст.4 Закону України
"Про освіту" держава визнає освіту
соціально-економічного, духовного і
культурного розвитку суспільства.
Відповідно до вимог ст. 35 Закону
України "Про освіту" та ст. 4 Закону
України "Про загальну середню освіту",
загальна середня освіт забезпечує
всебічний розвиток дитини як
особистості, її нахилів, здібносте
талантів, трудову підготовку,
професійне самовизначення, формуван
загальнолюдської моралі, засвоєння
визначеного суспільними, мовник
національно-культурними потребами
обсягу знань про природу, люди
суспільство і виробництво, екологічне
виховання, фізичне вдосконалення
З урахуванням викладеного,
Спеціалізована школа № 130
Голосіївського району м. Києва, як
заклад загальної середньої освіти,
належить до об'єктів освіти і,
відповідно де ст. 63 Закону України "Про
освіту" не може використовуватись не
здійснення освітньої діяльності.
Постановою Пленуму Верховного Суду
України "Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" № 9 від 06.11.2009 р.
передбачено, що угода може бути визнана
недійсною лише з підстав і з
наслідками, передбаченими законом.
Вирішуючи спори про визнання угод
недійсними, господарський суд повинен
встановити наявність тих обставин, з
якими закон пов'язує визнання угод
недійсними і настання відповідних
наслідків, а саме: відповідність змісту
угод вимогам закону; додержання
встановленої форми угоди;
правоздатність сторін за угодою; у чому
конкретно полягає неправомірність дій
сторони та інші обставини, що мають
значення для правильного вирішення
Частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 Цивільного
кодексу України встановлено, що зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства; особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності;
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі; правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до статті 33 та 34
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
Прокуратурою доведено факт того, що
оспорюваний договір суперечить нормам
Закону України "Про освіту" , а тому є
правові підстави для визнання договору
Статтею 236 Цивільного кодексу України
передбачено, що якщо за недійсним
правочином права та обов'язки
передбачалися на майбутнє, можливість
настання їх у майбутньому
Статтею 236 ЦК України встановлено, що
недійсний правочин є недійсним з
моменту його вчинення, але якщо за
недійсним правочином права та
обов'язки передбачалися лише на
майбутнє, можливість настання їх в
майбутньому припиняється.
Відповідно до вимог частини 3 статті 207
Господарського Кодексу України
виконання господарського зобов'язання,
визнаного судом недійсним повністю або
частково, припиняється з дня набрання
рішенням законної сили як таке, що
вважається недійсним з моменту його
виникнення. У разі, якщо за змістом
зобов'язання воно може бути припинено
лише на майбутнє, таке зобов'язання
визнається недійсним і припиняється на
майбутнє.

Матеріалами справи підтверджується, що
договірні відносини між позивачем та
відповідачем по договору №61/12 від
03.12.2012р. про передачу майна
територіальної громади міста Києва в
оренду продовжують існувати, що
унеможливлює проведення між сторонами
реституції, так як використання майна
неможливо повернути, тому такий
договір визнається судом недійсним і
припиняється на майбутнє.

Беручи до уваги той факт, що
зобов'язання сторін у випадку визнанні
договору недійсним припиняються,
господарський суд вважає вимогу
прокурора Голосіївського району м.
Києва про зобов'язання Фізичної особи -
підприємцем ОСОБА_1 звільнити та
передати за актом приймання-передачі
Управлінню освіти Голосіївської
районної в м. Києві державної
адміністрації приміщення у
Спеціалізованій школі № 130
Голосіївського району м. Києва за
адресою: АДРЕСА_3.

Судовий збір, відповідно до ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, підлягає стягненню з
відповідача в дохід державного
бюджету.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати недійсним договір про
передачу майна територіальної громади
міста Києва в оренду №61/12 від 03.12.2012р.,
що укладений між Голосіївською
районною у місті Києві державною
адміністрацією (03127, м. Київ, проспект
Голосіївський, 118-б, ) та
Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1
(АДРЕСА_1, код НОМЕР_1).

3. Зобов'язати Фізичну особу -
підприємця ОСОБА_1 (03179, АДРЕСА_1, код
НОМЕР_1) звільнити та передати за актом
приймання-передачі Управлінню освіти
Голосіївської районної в м. Києві
державної адміністрації (03127, м. Київ,
проспект Голосіївський, 118-б, ) приміщення у Спеціалізованій
школі № 130 Голосіївського району м.
Києва за адресою: АДРЕСА_3. Видати наказ.

4. Стягнути з Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 (03179, АДРЕСА_1, код
НОМЕР_1) в доход державного бюджету
України 1 147 грн. судового збору. Видати
наказ.

5. Накази видати після набрання
рішенням законної сили.

6. Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційну скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Суддя О.В. МандриченкоДата
складання рішення 07.04.2014 р.