ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" травня 2014 р.
Справа № 914/182/14

Львівський апеляційний господарський
суд в складі колегії:

головуючого-судді
Гнатюк Г. М.

суддів:
Кравчук Н. М.

Мирутенка О. Л.

Розглянувши апеляційну скаргу
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2,
м.Львів від 02.04.2014р. б/н

на рішення господарського суду
Львівської області від 18.03.2014 року

у справі № 914/182/14

за позовом: фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2, м.Львів

до відповідача: Львівського
комунального підприємства
«Львівелектротранс», м.Львів

про стягнення 209109,02грн.,

за участю представників:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Гіра С.В. - представник

10.04.2014р. на адресу суду поступила
апеляційна скарга фізичною
особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення
господарського суду Львівської
області від 18.03.2014р. у даній справі, яка
автоматизованою системою
документообігу суду розподілена до
розгляду судді-доповідачу Гнатюк Г.М.

Розпорядженням в.о. голови Львівського
апеляційного господарського суду від
14.04.2014 року у склад колегії для
розгляду справи №914/182/14 введено
суддів Кравчук Н.М. та Мирутенка О.Л.

Ухвалою суду від 14.04.2014р. зазначена вище
апеляційна скарга прийнята до
провадження та призначена до розгляду
на 29.04.2014р. Розгляд справи відкладався
до 13.05.2014р.

В судове засідання 13.05.2014р. з'явився
представник відповідача, якому
роз'яснено його права та обов'язки,
передбачені ст.22 ГПК України.

Представник позивача жодного разу не
забезпечив явку свого представника,
хоча був повідомлений належним чином
про час та місце судового засідання.
Оскільки присутність повноважних
представників сторін у судовому
засіданні 13.05.2014р. була визнана судом на
власний розсуд, а також враховуючи
відсутність будь-яких клопотань з боку
позивача, суд вважає за можливе
розглянути спір за його відсутності.

Клопотання про технічну фіксацію
судового процесу не поступало, заяв про
відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Львівської області від 18.03.2014р. у справі
№914/182/14 (суддя О.Запотічняк) в
задоволенні позову фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення
з Львівського комунального
підприємства «Львівелектротранс»
безпідставно отриманих коштів в сумі
209109,02грн. - відмовлено повністю.

Рішення суду мотивовано тим, що
правовідносини між сторонами які
виникли за умовами договору від 27.12.2002
року № 375/02 вважаються припиненими
тільки на майбутнє з моменту набрання
чинності рішення суду про визнання
договору недійсним (05.11.2012 року),
позовні вимоги позивача про
повернення коштів сплачених
відповідачу в якості орендної плати в
період дії договору оренди і на
виконання умов цього договору є
безпідставними.

Не погоджуючись з таким рішенням,
фізична особа-підприємець ОСОБА_2
подала апеляційну скаргу, в якій
рішення суду першої інстанції вважає
незаконним, прийнятим з порушенням
норм матеріального права, просить його
скасувати, і прийняти нове рішення,
яким позовні вимоги задоволити
повністю.

Зокрема, на думку скаржника судом
першої інстанції невірно застосовано
положення ст.208 ГК України, ст.216 та ст.1212
ЦК України. Так позивач вважає, що
оскільки договір оренди визнаний
недійсним, а отже є недійсним з моменту
його вчинення, відповідач зобов'язаний
повернути отримані за цим договором
кошти, як безпідставно набуті.

У письмовому запереченні від 23.04.2014р.
№30-759 на апеляційну скаргу (вх.№01-04/2351/14
від 29.04.2014р.) та в судових засіданнях
представник Львівського комунального
підприємства «Львівелектротранс»
спростовував доводи скаржника та
зазначив про законність та
обґрунтованість рішення місцевого
суду, у зв'язку з чим просить апеляційну
скаргу залишити без задоволення, а
оскаржуване рішення залишити без змін.

Розглянувши подану апеляційну скаргу
та матеріали справи, заслухавши
пояснення представника відповідача,
Львівський апеляційний господарський
суд прийшов до висновку про
відсутність підстав для скасування
рішення суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, між
фізичною особою - підприємецем ОСОБА_2
та Львівським комунальним
підприємством „Львівелектротранс"
27.12.2002 року укладений договір оренди
нежитлового приміщення та прилеглої
земельної ділянки №375/02 . Договір було
укладено строком на 2 роки з 01.01.2003 року
по 01.01.2005 року та було пролонговано
сторонами в порядку п. 8.2 договору.

Відповідно до п. 1.1 договору оренди,
орендодавець (відповідач) передав, а
орендар (позивач) прийняв у строкове
платне користування нежитлове
приміщення загальною площею- 450,0 кв.м.
та прилеглу земельну ділянку площею -1650
кв. м., які знаходяться на балансі ДМКП
„Львівелектротранс" і розташовані за
адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до п. 3 договору
сторони визначили, що орендна плата за
нежитлове приміщення площею 450,0 кв.м
визначена на підставі ухвали
Львівської міської ради № 98 від 31.10.2002
року „Про затвердження Методики
розрахунку орендної плати за
користування майном територіальної
громади м.Львова" та експертної оцінки
приміщення, яка станом на момент
укладення договору, становить 22
тис.грн. і, згідно з п.3.3.3. додатку до
даної ухвали склала суму 6600 грн. в рік.

Орендна плата за прилеглу
земельну ділянку площею- 1 650 кв. м
визначена у відповідності до листа
Львівського міського управління
земельних ресурсів № 160915/40 від 19.02.2001
року відносносно комерційної ціни
землі, яка знаходиться на балансі ЛКП
„Львівелектротранс" і станом на 18.12.2002
року становить 6,93 грн. Орендна плата за
прилеглу земельну ділянку- 11434,5 грн. в
рік.

Загальна сума орендної плати за
користування нежитловим приміщенням
та прилеглою земельною ділянкою-18034,5
грн. в рік, з врахуванням індексу
інфляції за кожен місяць оренди.
Місячна орендна плата за користуванням
нежитловим приміщенням та прилеглою
земельною ділянкою-1502,9 грн., з
врахуванням індексу інфляції за період
з дати проведення оцінки майна до дати
укладання договору оренди та індексу
інфляції за перший місяць оренди.(п.
3.1.-3.2. даного договору).

Відповідно до п.3.5 договору,
орендар відшкодовує витрати
орендодавця за енергоносії, послуги
зв'язку та інші комунальні послуги до 10
числа наступного за звітний період
місяця, згідно виставлених рахунків.

Долученими до матеріалів справи
платіжним документами
підтверджується, що за весь період дії
договору позивач сплатив на користь
відповідача 261444,16 грн.

Рішенням господарського суду
Львівської області від 14.05.2012р. у справі
№5015/814/12, яке залишене без змін
постановою Вищого господарського суду
України від 05.11.2012р., договір оренди
нежитлового приміщення та прилеглої
земельної ділянки №375/02 від 27.12.2002р.
визнано недійсним.

Зважаючи на те, що відповідно до ст.216 ЦК
України, недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю, позивач
звернувся до суду з позовом про
стягнення з відповідача 209102,02грн., які
отримані ним безпідставно.

При розрахунку позовних вимог, позивач
виходив також з того, що рішенням
господарського суду Львівської
області від 10.01.2013р. у справі №5015/3458/12 у
спорі між ФОП ОСОБА_2 та ЛКП
"Львівелектротранс" з останнього на
користь ФОП ОСОБА_2 стягнуто 52 335,14 грн
безпідставно набутих коштів за
договором оренди №375/02 від 27.12.2002р.
Зокрема судом встановлено, що при
виставленні рахунків на сплату
орендних платежів орендодавцем
включався земельний податок, що
суперечило умовам договору.

Таким чином, позивач вважає, що
відповідач зобов'язаний відшкодувати
неналежно отримані кошти в сумі 209
109,02грн. (261 444,16грн - 52 335,14грн.) в порядку
передбаченому ч.2 ст. 208 ГК України, ч.1
ст. 216, ст. 1212 ЦК України.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України
особа, яка набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави (безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються
незалежно від того, чи безпідставне
набуття або збереження майна було
результатом поведінки набувача майна,
потерпілого, інших осіб чи наслідком
події.

Положення цієї глави застосовуються
також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним
правочином;

2) витребування майна власником із
чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із
сторін у зобов'язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка
незаконно набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи.

Як вірно зазначено судом першої
інстанції, правовою підставою
отримання відповідачем коштів в якості
орендної плати був договір оренди від
27.12.2002 року № 375/02, який було визнано
судом недійсним.

Відповідно до п. 2.7 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 29.05.2013 року № 11 "Про деякі
питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними",
якщо зі змісту господарського договору
випливає, що зобов'язання за цим
договором може бути припинено лише на
майбутнє, оскільки неможливо повернути
усе одержане за ним (наприклад, вже
здійснене користування за договором
майнового найму (оренди), користування
електроенергією, спожиті послуги,
зберігання, здійснене за відповідним
договором, тощо), то господарський суд
одночасно з визнанням господарського
договору недійсним (за наявності
підстав для цього) зазначає в
резолютивній частині рішення, що
зобов'язання за договором припиняється
лише на майбутнє.

При цьому слід враховувати, що
зобов'язання припиняються на майбутнє
не на підставі відповідної вказівки в
рішенні суду, а в силу закону, тому при
визнанні недійсним правочину
(господарського договору) зобов'язання
його сторін припиняються на майбутнє з
моменту набрання чинності рішення суду
про визнання правочину (договору)
недійсним, хоча б у судовому рішенні й
не було зазначено про таке припинення.

Отже, зобов'язання припиняється
на майбутнє не на підставі відповідної
вказівки в рішенні суду, а в силу
закону, тому при визнанні недійсним
договору оренди зобов'язання
орендаря зі сплати орендних платежів
припиняються на майбутнє, а саме з
моменту набрання чинності рішенням
суду про визнання цього договору
недійсним, тобто в даному випадку - з
дня винесення Вищим господарським
судом України постанови від 05.11.2012 року
якою залишено в силі рішення
господарського суду Львівської
області

від 14.05.2012р. у справі №5015/814/12.

Таким чином права та
обов'язки сторін які виникли за
договором оренди від 27.12.2002 року № 375/02
вважаються припиненими з моменту
набрання чинності рішенням суду про
визнання правочину (договору)
недійсним.

Як вбачається з матеріалів
справи, факт користування об'єктами
оренди в період з 2002 року по 2013 рік
позивачем не заперечується та
підтверджується платіжними
дорученнями про сплату орендних
платежів. При цьому, здійснення
позивачем орендних платежів протягом
2002 - 2013 років відповідало умовам
догоовору який в цей період був чинним.

Зважаючи на викладене, суд
апеляційної інстанції погоджується з
висновками місцевого господарського
суду про те, що відсутні підстави для
задоволення позову та стягнення з
відповідача коштів сплачених йому в
якості орендної плати в період дії
договору оренди і на виконання умов
цього договору, так як позивач фактично
використовував об'єкти оренди за
призначенням для власних потреб, а
правовідносини між сторонами які
виникли за умовами договору від 27.12.2002
року № 375/02 вважаються припиненими
тільки на майбутнє з моменту набрання
чинності рішення суду про визнання
договору недійсним (05.11.2012 року).

Відповідно до ст. 33 ГПК
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Згідно з ст. 34 ГПК України,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Доводи скаржника, викладені ним в
апеляційній скарзі, спростовуються
матеріалами справи та викладеним вище
аналізом обставин справи і чинного
законодавства, а тому колегією суддів
відхилені через їх безпідставність.

З огляду на викладене, колегія
Львівського апеляційного
господарського суду вважає, що рішення
місцевого господарського суду
прийняте у відповідності до норм
матеріального та процесуального права,
а тому відсутні підстави для його
скасування.

Відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України,
судовий збір покладається: у спорах, що
виникають при укладанні, зміні та
розірванні договорів, - на сторону, яка
безпідставно ухиляється від прийняття
пропозицій іншої сторони, або на обидві
сторони, якщо господарським судом
відхилено частину пропозицій кожної із
сторін; у спорах, що виникають при
виконанні договорів та з інших підстав,
- на сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог. Якщо спір
виник внаслідок неправильних дій
сторони, господарський суд має право
покласти на неї судовий збір незалежно
від результатів вирішення спору.
Судовий збір, від сплати якого позивач
у встановленому порядку звільнений,
стягується з відповідача в доход
бюджету пропорційно розміру
задоволених вимог, якщо відповідач не
звільнений від сплати судового збору.
Стороні, на користь якої відбулося
рішення, господарський суд відшкодовує
мито за рахунок другої сторони і в тому
разі, коли друга сторона звільнена від
сплати судового збору. Суми, які
підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, послуги
перекладача, адвоката та інші витрати,
пов'язані з розглядом справи,
покладаються: при задоволенні позову -
на відповідача; при відмові в позові -
на позивача; при частковому
задоволенні позову - на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог. Зважаючи на те, що
апеляційна скарга фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 залишена без
задоволення, витрати по сплаті
судового збору, в порядку ст.49 ГПК
України, слід віднести на скаржника.

Керуючись ст.ст. 101,103,105 ГПК України
Львівський апеляційний господарський
суд

Постановив:

1. Рішення господарського суду
Львівської області від 18.03.2014 року у
справі №914/182/14 залишити без змін, а
апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 залишити без
задоволення.

2. Постанова набирає законної сили
з дня її прийняття та може бути
оскаржена в касаційному порядку.

3. Матеріали справи повернути в
господарський суд Львівської області.

Головуючий суддя
Гнатюк Г.М.

Суддя
Кравчук Н.М.

Суддя
Мирутенко О.Л.

Повний текст постанови

виготовлено 15.05.2014р.