ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.05.2014 року
Справа № 904/311/14

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді - Тищик І.В.
(доповідач)

суддів - Верхогляд Т.А., Білецька Л.М.

при секретарі - Сусла Я.Б.

за участю представників

позивача ОСОБА_13., Мащенко А.Н.

відповідача Ковальова О.В.,
Полуциганова І.В.

розглянувши у судовому засіданні
апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства
«ХайдельбергЦемент Україна», м. Кривий
Ріг на рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 26.03.2014
року у справі № 904/311/14

за первісним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Юридична
компанія «Легум Серві», м. Київ

до Публічного акціонерного товариства
«ХайдельбергЦемент Україна», м. Кривий
Ріг Дніпропетровської області

про стягнення 2 875 000,0 грн.

та

зустрічним позовом Публічного
акціонерного товариства
«ХайдельбергЦемент Україна», м. Кривий
Ріг Дніпропетровської області

до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Юридична компанія
«Легум Серві», м. Київ

про визнання договору недійсним,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2014 року ТОВ «Юридична
компанія «Легум Серві» звернулося до
господарського суду з позовом про
стягнення з ПАТ «ХайдельбергЦемент
Україна» заборгованості за надані
юридичні послуги за договором № 01/421/3
від 22.05.2009р. у сумі 2 875 000,0 грн.

В свою чергу ПАТ
«ХайдельбергЦемент Україна» був
заявлений зустрічний позов про
визнання недійсним договору про
надання юридичних послуг № 01/421/3 від
22.05.2009р., укладеного з ТОВ «Юридична
компанія «Легум Серві».

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 26.03.2014
року у справі № 904/311/14 (суддя Ярошенко
В.І.) позовні вимоги за первісним
позовом задоволені у повному обсязі, в
задоволенні зустрічного позову
відмовлено.

Вмотивовуючи рішення щодо
первісного позову, господарський суд
дійшов висновку, що відповідачем не
виконані зобов'язання зі своєчасної
оплати вартості наданих позивачем
юридичних послуг; факт наявності
заборгованості підтверджується
прилученими до матеріалів справи
поясненнями посадових осіб
відповідача, внаслідок чого позовні
вимоги підлягають задоволенню. Щодо
зустрічного позову, то господарський
суд не знайшов підстав для задоволення
останнього, оскільки заявником не був
доведений факт порушення його прав та
охоронюваних законом інтересів зі
сторони ТОВ «Юридична компанія «Легум
Серві».

Не погоджуючись з рішенням суду,
ПАТ «ХайдельбергЦемент Україна»
звернувся з апеляційною скаргою, у якій
просить рішення господарського суду
скасувати та прийняти нове рішення,
яким відмовити в задоволенні позовних
вимог за первісним позовом та
задовольнити зустрічний позов. При
цьому скаржник посилається на
порушення та неправильне застосування
господарським судом норм
матеріального та процесуального права.
Судом, на думку скаржника, не прийнято
до уваги та не надано належної правової
оцінки доказам, наданим ПАТ «ХЦУ».

ТОВ «ЮК «Легум Серві» у відзиві на
апеляційну скаргу вважає доводи
апеляційної скарги необґрунтованими
та такими, що не підлягають задоволенню
та просить рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

В судовому засіданні оголошено
вступну та резолютивну частини
постанови.

Обговоривши доводи апеляційної
скарги, перевіривши повноту
встановлення господарським судом
обставин справи та правильність їх
юридичної оцінки, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню частково.

Щодо первісного позову.

Як убачається з матеріалів справи,
22.05.2009р. між ПАТ «ХайдельбергЦемент
Україна» (Замовник) та ТОВ «Юридична
компанія «Легум Серві» (Компанія) був
укладений договір № 01/421/3 про надання
юридичних послуг, за яким компанія
взяла на себе зобов'язання надавати
замовнику юридичні послуги в обсязі та
на умовах, передбачених цим договором,
а замовник зобов'язався приймати та
оплачувати вартість вказаних послуг.

За умовами договору

- замовлення (доручення) на надання
конкретних послуг в межах цього
договору надходять від посадових осіб
замовника; повноваженими
представниками замовника для надання
послуг в межах цього договору є
будь-які посадові особи компаній Групи
ХальдельбергЦемент, що звертаються до
компанії з ініціативою надання послуг
для замовника. Замовник цим
підтверджує та гарантує, що він
прийматиме дії таких представників як
свої власні, повністю підтверджуючи
об'єм роботи за кожним конкретним
дорученням. (п. 2.1 договору);

- замовник вправі обмежити коло
представників за цим договором
заздалегідь письмово повідомивши про
це компанію, в іншому випадку
застосовуються правила відповідно до
п. 2.1 даного договору (п. 2.2 );

- факт виконання послуг фіксується
компанією; про неприйняття виконання з
обґрунтованих причин замовник
повідомляє компанію письмово із
зазначенням таких причин,
необґрунтоване неприйняття виконання
вважається належним виконанням
компанією своїх зобов'язань (п.2.7);

- замовник зобов'язаний замовляти у
компанії послуги на суму, що зазначена
в. п. 5.1 чи оплачувати компанії суму, що
зазначена в п. 5.1.; приймати все виконане
компанією за цим договором шляхом
укладання акту приймання-передачі
виконаних робіт (п. 3.1.4);

- вартість послуг компанії за цим
договором становить 125000 грн. (сто
двадцять п'ять тисяч грн.) на місяць без
ПДВ (п. 5.1 договору);

- акт приймання-передачі виконаних
робіт підлягає підписанню не пізніше
3-го робочого дня місяця наступного за
розрахунковим; замовник зобов'язаний
підписати акт або направити компанії
протягом 3 днів з моменту отримання
проекту акту свої мотивовані письмові
заперечення з цього приводу;
одностороння невмотивована відмова
від підписання акту не допускається;
неотримання заперечень замовника
протягом сказаного терміну
вважатиметься прийняттям наданих
послуг (5.3 договору);

- юридичні послуги компанії
сплачуються щомісячно шляхом
перерахування грошових коштів на
банківський рахунок компанії протягом
3 банківських днів з моменту підписання
акту (п. 5.4).

Сторони обумовили, що договір
набуває чинності з моменту його
підписання та діє поки не буде
розірваний сторонами на підставах та у
порядку, встановлених чинним
законодавством України. Одностороннє
розірвання цього договору
допускається лише у випадку надання
попереднього повідомлення про
розірвання однією сторони іншій. Таке
повідомлення про розірвання повинно
бути надане не менше ніж за 6 (шість)
місяців до запланованого розірвання.

Матеріалами справи
посвідчується, що в листопаді 2013р.
позивачем були пред'явлені відповідачу
для підписання акти приймання-передачі
виконаних робіт:

№ 03/13 за червень-грудень 2010р.,
січень-квітень 2011р. на суму 1 375 000 грн.

№ 02/13 за січень-жовтень 2013р. на суму 1 250
000 грн.

№ 04/13 за листопад 2013р. на суму 125 000,0
грн.

№ 05/13 за грудень 2013р. на суму 125000 грн.,
від підписання яких відповідач
відмовився з посиланням на те, що в
указані періоди ним не замовлялися та
не отримувалися послуги від ТОВ
"Юридична компанія "Легум Серві". Факт
ненадання послуг відповідачу у
листопаді та грудні 2013 року
посвідчується безпосередньо актами
№№ 04/13, 05/13.

Загальна сума заборгованості за
вищевказаними актами склала 2 875 000,0
грн., за стягненням якої позивач
звернувся до господарського суду.
Рішенням господарського суду позовні
вимоги були задоволені в повному
обсязі, однак, колегія суддів з
висновком місцевого суду погодитись не
може, з огляду на наступне:

Положеннями ст.ст. 11, 629 Цивільного
кодексу України встановлено, що
договір є однією з підстав виникнення
зобов'язань та є обов'язковим для
виконання сторонами.

За своєю правовою природою
укладений сторонами договір є
договором про надання послуг.

Згідно зі статтею 901 Цивільного
кодексу України за договором про
надання послуг одна сторона
(виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено
надання послуг за плату, замовник
зобов'язаний оплатити надану йому
послугу в розмірі, у строки та в
порядку, що встановлені договором, як
то передбачено ст. 903 ЦК України.

Згідно з договором про надання
послуг важливим є не сам результат, а
дії, які до нього призвели. З
урахуванням наведених особливостей,
слід зазначити, що ст. 177 ЦК України
серед переліку об'єктів цивільних прав
розглядає послугу як самостійний
об'єкт, при цьому її характерною
особливістю, на відміну від результату
робіт, є те, що послуга споживається
замовником у процесі вчинення певної
дії або здійснення певної діяльності
виконавцем. Тобто, характерною ознакою
послуги є відсутність результату
майнового характеру, невіддільність
від одержувача та синхронність надання
й одержання послуги.

З урахуванням наведеного
обов'язок відповідача (як замовника)
сплатити кошти, обумовлені п. 5.1
договору, кореспондується з обов'язком
виконавця надати передбачені п. 4.1
договору послуги. За умовами договору
юридичні послуги оплачуються
замовником щомісячно на підставі акту
приймання-передачі виконаних робіт.
Тобто, обов'язок замовника оплатити
послугу в порядку встановленому
договором виникає лише за умови
надання такої послуги. Відтак,
твердження позивача про те, що оплата
послуг відповідно до п. 5.4 повинна
здійснюватися відповідачем незалежно
від факту їх надання колегія суддів
вважає хибним.

Оскільки в листопаді та грудні
2013р. позивачем відповідні послуги
відповідачу не надавалися, що
посвідчується актами
прийманні-передачі за №№ 04/13, 05/13,
правові підстави для задоволення вимог
на суму 250 000,0 грн. (125 000,0 х2) відсутні.

За приписами ст. 526 ЦК України та
ст. 193 ГК України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту та інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно п. 1 ст. 530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порядок надання послуг,
встановлений спірним договором (п. 2.1),
передбачає, по-перше, наявність
замовлення (доручення) на надання
конкретних послуг, по-друге,
надходження відповідного замовлення
(доручення) лише від посадових осіб
замовника, по-третє, повноважними
представниками замовника являються
будь-які посадові особи компаній Групи
ХайдельбергЦемент. При цьому позивач
відповідно до умов договору наділений
правом уточнювати як повноваження
представників замовника, так і
безпосередньо замовлення.

Посадовими особами товариства (в
силу ст.2 Закону України «Про
акціонерні товариства», з приписами
якої кореспондуються норми ст. 89
Господарського кодексу України)
являються голова та члени виконавчого
органу, голова ревізійної комісії
(ревізор), а у разі створення ради
товариства (спостережної ради) - голова
і члени цієї ради.

Відповідно посадовими особами
відповідача являються голова та члени
виконавчого органу - Правління ПАТ
«ХЦУ», голова ревізійної комісії ПАТ
«ХЦУ» (ревізор ПАТ «ХЦУ»), голова та
члени Наглядової ради ПАТ «ХЦУ».

Доказів наявності відповідних
замовлень (доручень) на надання
конкретних послуг, які б надійшли від
відповідача до позивача, рівно як і
доказів замовлення цих послуг
посадовими особами замовника
матеріали справи не містять.

Посилання місцевого суду на лист
Міністерства юстиції України №
1332-0-26-13/11 від 22.02.2013р. та постанову
Пленуму Верховного Суду України від
26.04.2002р. № 5 «Про судову практику у
справах про хабарництво» в
обґрунтування визначення поняття
«посадові особи» являється
безпідставним, оскільки зазначений
лист не є нормативно-правовим актом і
його положення не встановлюють
правових норм, а вказана постанова
Пленуму регламентує питання
кримінального судочинства. При цьому
поза увагою суду залишилися спеціальні
норми господарського права, а саме, ст. 2
Закону України «Про акціонерні
товариства» та ст. 89 Господарського
кодексу, якими надано визначення
поняттю «посадові особи» та які
належало застосовувати до спірних
правовідносин..

Прилучені позивачем до справи
пояснення ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
листування електронною поштою, тощо не
можуть вважатися належними доказами
надання відповідачу юридичних послуг,
оскільки вказані особи в силу положень
чинного законодавства посадовими
особами не являються; повноважень
вказаних осіб позивач не уточнював;
доказів, що зазначені особи є
посадовими особами відповідача
матеріали справи не містять. Окрім
того, з пояснень вказаних осіб
неможливо дійти висновку з яких
конкретно питань надавалися
консультації даним особам, чи носили ці
консультації правовий характер, у який
конкретно період відповідні послуги
надавалися, оскільки періодом надання
послуг позивачем зазначені 2010-2011 роки,
а пояснення працівників товариства
надані у 2014 році, тобто, більше двох
років поспіль. В силу умов договору
акти приймання-передачі виконаних
робіт, як підстава оплати наданих
послуг, повинні були складатися окремо
по кожному місяцю, а не за період
строком у чотири, сім, десять місяців,
як то здійснено позивачем.

Окрім того, колегія суддів зважає
на те, що ОСОБА_13. в спірний період
являвся водночас членом Наглядової
ради ПАТ «ХЦУ» та за сумісництвом
старшим юристом ТОВ «ЮК «Легум Серві»,
внаслідок чого з роздруківок
електронного листування не вважається
за можливе дійти висновку та
розмежувати надану ним інформацію на
таку, що надавалася на виконання ним
функцій члена Наглядової ради та таку,
що надавалася на виконання обов'язків
юриста, оскільки відповідно до п. 2.2
Положення про Наглядову раду ПАТ «ХЦУ»
коло питань, віднесених до виключної
компетенції Наглядової ради, обіймає
представництво інтересів та захист
прав акціонерів, забезпечення
ефективності інвестицій останніх,
сприяння реалізації статутних завдань
Товариства, розробка стратегії,
спрямованої на підвищення
прибутковості та
конкурентоспроможності Товариства
тощо.

Відповідно до наявного в актах
приймання-передачі деталізованого
переліку наданих позивачем юридичних
послуг, останнім відповідачу
надавалися послуги, зокрема, з
організації та надання оригіналів
договорів, протоколів Засідання
Наглядової ради Замовника, засідань
Правління, протоколів загальних та
позачергових зборів акціонерів
Замовника за період з 01.01.2013р. по
31.05.2013р.; з підготовки для надання
Аудиторській компанії «Ернст енд Янг»
додаткових угод до договорів,
укладених в 2012 році до договорів оренди
землі Замовника, а також нових
договорів оренди землі, іншого майна,
дійсних в 2013 році; з підготовки
документів для працевлаштування
Замовником іноземців; з підготовки
заяв форми 1-ОПП та супроводжувальних
листів до податкової служби; з
підготовки експлікацій будівель та
споруд ПП «Восход», огляду та
фіксування меж земле відводу ПП
«Восход»; з підготовки технічної
документації та схеми проходження
залізничної колії та таке інше. При
цьому самі ці первинні документи та
докази їх складання і обробки
безпосередньо юридичною фірмою
відсутні. Натомість до матеріалів
справи прилучені акти, технічна
документація, експлікація земель, інша
документація, що виконані юридичною
службою ПАБ «ХЦУ».

Представлені позивачем копії
меморандумів, планів, реєстрів тощо
являються односторонніми документами,
належність яких позивачу визначити не
вважається за можливе, оскільки, як
зазначено вище, відповідач має власну
юридичну службу, яка забезпечує
правову роботу на підприємстві.

Матеріали справи, дійсно, містять
одне рішення господарського суду м.
Києва від 13.08.13р. у справі № 910/13229/13, при
розгляді якої в суді інтереси ПАБ «ХЦУ»
представляла Люба О.Д. (директор ТОВ «ЮК
«Легум Серві») на підставі довіреності
б/н від 24.04.2013р., однак, доказів того, що
вказану довіреність було видано
відповідачем на виконання спірного
договору, матеріали справи також не
містять. За довіреністю б/н від 24.04.2013р.
право на представництво інтересів
відповідача було надано Любій О.Д. як
фізичній особі.

Приписами ст.ст. 33, 34 ГПК України
встановлено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи.

Вказані докази повинні містити
інформацію щодо обставин, що входять до
предмета доказування, слугувати
аргументами (посилками) у процесі
встановлення об'єктивної істини.

Оцінюючи надані позивачем докази
на підтвердження своїх вимог, колегія
суддів виходить з того, що надані
позивачем акти приймання-передачі
послуг від 27.11.13р., від 02.12.2013р., від
31.12.2013р., від 27.11.2013р. відповідачем не
підписані, а отже у відповідності до
вимог п. 5.3 укладеного між сторонами
договору не можуть бути належним
доказом надання позивачем послуг у
спірних періодах та підставою для їх
оплати.

Будь-яких інших належних доказів
надання позивачем відповідачу
юридичних послуг в період
червень-грудень 2010р., січень-квітень
2011р., січень-жовтень 2013р., на підставі
договору про надання юридичних послуг
позивачем надано не було.

З огляду на вищевикладене,
висновки місцевого суду щодо
1)фактичного надання позивачем
юридичних послуг відповідачу,
2)віднесення працівників ПАТ «ХЦУ»
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 до складу
посадових осіб товариства-відповідача,
3)правомірності витребування позивачем
плати без надання відповідних послуг
колегія суддів вважає помилковими.

Враховуючи ту обставину, що
позивачем належними та допустимими
доказами не доведено наявності у
відповідача заборгованості за надані
ним у спірний період послуги на
підставі договору про надання
юридичних послуг від 22.05.2009р. на суму 2
625 000,0 грн., колегія суддів вважає, що у
задоволенні позовних вимог за
первісним позовом слід відмовити.

Щодо зустрічного позову.

За зустрічним позовом ПАТ
«ХайдельбергЦемент Україна» просить
визнати недійсним договір про надання
юридичних послуг № 01/421/3 від 22.05.2009р.,
укладений між ПАТ «ХайдельбергЦемент
Україна» та ТОВ «Юридична компанія
«ЛЕГУМ СЕРВІ» на підставі ч.1 ст.72
Закону України «Про акціонерні
товариства», оскільки вказаний договір
є правочином, щодо вчинення якого мала
місце заінтересованість.

Заінтересованою особою у
вчиненні спірного правочину, на думку
заявника, являвся член Наглядової ради
ПАТ «ХЦУ» ОСОБА_13, так як його рідна
сестра ОСОБА_11 володіла 50% статутного
капіталу ТОВ «ЮК «ЛЕГУМ СЕРВІ» та
здійснювала контроль над цією
юридичною особою, з якою був укладений
спірний договір. Оскільки договір є
правочином щодо вчинення якого у
ОСОБА_13. була заінтересованість,
вказаний договір повинен був
укладатися за правилами, передбаченими
ст. 71 Закону України «Про акціонерні
товариства», а саме, з відповідним
повідомленням Наглядової ради
підприємства, що останнім виконано не
було.

Відповідно до ч.1 ст. 215 Цивільного
кодексу України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину сторонами вимог,
які встановлені частинами 1-3, 5 та 6
статті 203 цього Кодексу, а саме:

- зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства;

- особа яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності;

- волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі;

- правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

ПАТ «ХЦУ» вмотивовує вимогу про
визнання договору недійсним
посиланням на те, що спірний договір
суперечить іншим актам цивільного
законодавства, а саме, ст. 71 Закону
України «Про акціонерні товариства».

Відповідно до ст. 71 Закону України
"Про акціонерні товариства" в редакції,
що діяла на момент укладання договору,
особою, заінтересованою у вчиненні
акціонерним товариством правочину,
вважається посадова особа органів
товариства та її афілійована особа
(особи), акціонер, який одноосібно або
разом з афілійованими особами володіє
25 і більше відсотками простих акцій
товариства, якщо зазначена особа
(особи-разом або окремо) відповідає
принаймні одній із нижченаведених
ознак:

1) є стороною такого правочину;

2) бере участь у правочині як
представник або посередник (крім
представництва товариства посадовими
особами);

3) отримує винагороду за вчинення
такого правочину від товариства
(посадових осіб товариства) або від
особи, яка є стороною правочину;

4) внаслідок такого правочину
придбає майно чи заінтересована в
інших результатах виконання правочину;

5) є афілійованою особою
юридичної особи, яка є стороною
правочину або бере участь у правочині
як представник чи посередник, або
отримує винагороду від товариства чи
від особи, що є стороною правочину, або
внаслідок такого правочину придбає
майно чи буде користуватися іншими
результатами виконання правочину.

Зазначеною нормою також
обумовлений порядок вчинення
правочину щодо якого є
заінтересованість особи, як-то: подання
відомостей про правочин виконавчому
органу акціонерного товариства,
інформування членів наглядової ради
про такий правочин, прийняття
останньою рішення щодо такого
правочину.

Афілійованими особами в силу ч.1
ст. 2 даного Закону являються члени
сім'ї фізичної особи - чоловік (дружина),
а також батьки (усиновителі), опікуни
(піклувальники), брати, сестри, діти та
їхні чоловіки (дружини), які спільно
провадять господарську діяльність;
фізична особа та члени її сім'ї, які
спільно проводять господарську
діяльність і юридична особа, якщо ця
фізична особа та/або члени її сім'ї
здійснюють контроль над юридичною
особою.

Відповідно до вказаної норми
ознаками афілійованих осіб є, по-перше,
родинний зв'язок, по-друге, проведення
такими особами спільної господарської
діяльності або здійснення контролю над
юридичною особою.

Згідно ст. 72 Закону України "Про
акціонерні товариства", в редакції, що
діяла на момент укладання договору, у
разі недотримання вимог, передбачених
статтею 71 цього Закону, особа,
заінтересована у вчиненні акціонерним
товариством правочину, несе
відповідальність перед ним у розмірі
завданих товариству збитків. Такий
правочин може бути визнаний судом
недійсним, якщо особа, яка вчинила
правочин, знала або повинна була знати
про недотримання зазначених вимог. У
разі недотримання особою,
заінтересованою у вчиненні
товариством правочину, вимог,
передбачених статтею 71 цього Закону, та
вчинення товариством правочину з
юридичною особою, всі акції (частки,
паї) якої належать цій особі та/або її
афілійованим особам, товариство або
будь-хто з його акціонерів має право
вимагати визнання цього правочину
судом недійсним і відшкодування
збитків та/або моральної шкоди.

Твердження позивача за
зустрічним позовом про те, що ОСОБА_13.,
як член наглядової ради ПАТ
"ХайдельбергЦемент Україна", виступав у
якості заінтересованої особи під час
укладання спірного договору з ТОВ
"Юридична компанія "Легум Серві"
спростовується вимогами законодавства
України, що діяли на момент укладання
спірного договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 ГК України
господарська діяльність, що
здійснюється для досягнення
економічних і соціальних результатів
та з метою одержання прибутку, є
підприємництвом, а суб'єкти
підприємництва - підприємцями.

Суб'єктами господарювання, в силу
ч. 1 ст. 55 ГК України, визнаються
учасники господарських відносин, які
здійснюють господарську діяльність,
реалізуючи господарську компетенцію
(сукупність господарських прав та
обов'язків), мають відокремлене майно і
несуть відповідальність за своїми
зобов'язаннями в межах цього майна,
крім випадків, передбачених
законодавством. До таких учасників
відносяться юридичні особи, які
здійснюють господарську діяльність та
зареєстровані в установленому законом
порядку; громадяни України, іноземці та
особи без громадянства, які здійснюють
господарську діяльність та
зареєстровані відповідно до закону як
підприємці.

Спільною діяльністю відповідно
до наказу Мінфіну України «Про
затвердження Положення (стандарту)
бухгалтерського обліку 12 «фінансові
інвестиції» від 26.04.2000р. №9 є
господарська діяльність зі створенням
або без створення юридичної особи, яка
є об'єктом спільного контролю двох або
більше сторін відповідно до письмової
угоди між ними.

Позивачем за зустрічним позовом
здійснення ОСОБА_13 та ОСОБА_11 спільної
господарської діяльності не доведено,
оскільки матеріали справи не містять
доказів існування об1єкту спільного
контролю цих осіб відповідно до
письмової угоди між ними.

Не доведеним є і посилання ПАТ
«ХайдельбергЦемент Україна» на те, що
ОСОБА_13 здійснювала контроль над ТОВ
«Юридична компанія «Легум Серві» під
час укладання спірного договору.

Так, згідно п. 7 ч. 1 ст. 2 Закону
України «Про акціонерні товариства»
під контролем розуміється вирішальний
вплив або можливість здійснення
вирішального впливу на господарську
діяльність суб'єкта господарювання, що
здійснюється, зокрема, шляхом
реалізації права володіння або
користування всіма активами чи їх
значною частиною, права вирішального
впливу на формування складу,
результати голосування та прийняття
рішення органами управління суб'єкта
господарювання, а також вчинення
правочинів, які надають можливість
визначати умови господарської
діяльності, давати обов'язкові до
виконання вказівки або виконувати
функції органу управління суб'єкта
господарювання.

Як встановлено місцевим судом,
ОСОБА_11 на момент укладання спірного
договору була учасником ТОВ «Юридична
компанія «Легум Серві» та володіла
часткою в статутному фонді в розмірі 50%.

Відповідно ч. 4 ст. 58 Закону
України "Про господарські товариства"
учасники мають кількість голосів,
пропорційну розміру їх часток у
статутному (складеному) капіталі.

Виходячи з положень ст.ст. 58, 59
Закону України «Про господарські
товариства» та ч. 1 ст. 145 ЦК України,
вищим органом товариства з обмеженою
відповідальністю є загальні збори
учасників, які з питань виключної
компетенції цього органу приймають
рішення кваліфікованою більшістю
голосів (тобто, якщо за нього
проголосують учасники, що володіють у
сукупності більш як 50 відсотками
загальної кількості голосів учасників
товариства), а з решти питань простою
більшістю голосів.

Таким чином, місцевий суд дійшов
правомірного висновку про те, що
виходячи з розміру часток у статутному
капіталі ТОВ «Юридична компанія «Легум
Серві» жоден з його учасників станом на
22.05.2009 не мав права вирішального впливу
на прийняття будь-якого рішення
стосовно діяльності цього товариства.
Відтак, ОСОБА_11 на момент укладення
договору не здійснювався контроль над
юридичною особою - ТОВ «Юридична
компанія «Легум Серві».

За викладених обставин колегія
суддів вважає, що ОСОБА_13. та ОСОБА_13 не
є афілійованими особами щодо одна
одної в розумінні ч.1 ст. 2 Закону
України «Про акціонерні товариства».

В порушення приписів ст.ст. 33, 34
ГПК України позивачем за зустрічним
позовом не доведені ті обставини, на
які він посилався як на підставу своїх
вимог про визнання недійсним спірного
договору, відтак, правових підстав для
задоволення зустрічного позову не
убачається.

З огляду на невідповідність
висновків, викладених в рішенні
господарського суду, обставинам справи
та чинному законодавству в частині
рішення суду за первісним позовом,
вимоги скаржника про скасування
оспорюваного рішення в даній частині
являються обґрунтованими і підлягають
задоволенню. Щодо скасування судового
рішення в частині зустрічного позову,
то правові підстави для задоволення
апеляційної скарги в даній частині
відсутні.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст. ст. 99, 101, 103-105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства
«ХайдельбергЦемент Україна»
задовольнити частково.

Рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 26.03.2014
року у справі № 904/311/14 за первісним
позовом (абзаци 1-й, 2-й мотивувальної
частини судового рішення) скасувати.

В задоволенні первісного позову
відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з
дня її прийняття і може бути оскаржена
в касаційному порядку протягом
двадцяти днів до Вищого господарського
суду України.

Головуючий
І.В. Тищик

Судді

Л.М.Білецька

Т.А.Верхогляд