КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" квітня 2014 р. Справа№ 910/8322/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Власова Ю.Л.

Суліма В.В.

при секретарі судового засідання
Макєєнко О.Г.

за участю представників:

від позивача - Супрун С.В. - представник
за довіреністю;

від відповідача (апелянта)-ОСОБА_3
(особисто, особу перевірено);

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Акціонера
Публічного акціонерного товариства
"Український інститут по проектуванню
нафтопереробних і нафтохімічних
підприємств "Укрнафтахімпроект" ОСОБА_3

на рішення господарського суду міста
Києва від 06.02.2014

у справі № 910/8322/13 (суддя Привалов А.І.)

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Український інститут по
проектуванню нафтопереробних і
нафтохімічних підприємств
"Укрнафтахімпроект"

до Акціонера Публічного акціонерного
товариства "Український інститут по
проектуванню нафтопереробних і
нафтохімічних підприємств
"Укрнафтахімпроект" ОСОБА_3

про зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
"Український інститут по проектуванню
нафтопереробних і нафтохімічних
підприємств "Укрнафтохімпроект"
(надалі - позивач, Товариство)
звернулось до Господарського суду
міста Києва з позовом до акціонера ПАТ
"Укрнафтохімпроект" ОСОБА_3 (надалі -
відповідач) про зобов'язання вчинити
дії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
внаслідок неправомірної бездіяльності
відповідача позивач не може
зареєструвати звіт про результати
розміщення акцій, у зв'язку з чим
товариством заявлено вимогу про
зобов'язання акціонера ОСОБА_3 виконати
свій обов'язок з надання розпорядження
зберігачу - ПАТ "Комерційний банк
"Надра", на зарахування придбаних
ОСОБА_3 14383 акцій ПАТ
"Укрнафтохімпроект" за реєстраційним
номером випуску цінних паперів 221/1/2012-Т
від 20.11.2012.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 31.07.2013 у справі

№ 910/8322/13, залишеним без змін постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 03.10.2013, в
задоволенні позовних вимог відмовлено
повністю.

Постановою Вищого господарського суду
України від 02.12.2013 у справі № 910/8322/13,
касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства "Український
інститут по проектуванню
нафтопереробних і нафтохімічних
підприємств "Укрнафтохімпроет"
задоволено частково. Рішення
Господарського суду міста Києва від
31.07.2013 та постанову Київського
апеляційного господарського суду від
03.10.2013 у справі №910/8322/13 скасовано, а
справу направлено на новий розгляд до
Господарського суду міста Києва.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 06.02.2014 по справі № 910/8322/13,
повний текст якого складено 11.02.2014,
позовні вимоги задоволено, а саме:
зобов'язано акціонера Публічного
акціонерного товариства "Український
інститут по проектуванню
нафтопереробних і нафтохімічних
підприємств "Укрнафтохімпроект" ОСОБА_3
(АДРЕСА_1; ІПН НОМЕР_1) виконати протягом
трьох робочих днів з дня набрання
судовим рішенням законної сили свій
обов'язок з надання розпорядження
своєму зберігачу - ПАТ "Комерційний
банк "Надра", на зарахування придбаних 14
383 акцій Публічного акціонерного
товариства "Український інститут по
проектуванню нафтопереробних і
нафтохімічних підприємств
"Укрнафтохімпроект" за реєстраційним
номером випуску цінних паперів №
221/1/2012-Т від 20.11.2012. Присуджено до
стягнення з акціонера Публічного
акціонерного товариства "Український
інститут по проектуванню
нафтопереробних і нафтохімічних
підприємств "Укрнафтохімпроект" ОСОБА_3
(АДРЕСА_1; ІПН НОМЕР_1) на користь
Публічного акціонерного товариства
"Український інститут по проектуванню
нафтопереробних і нафтохімічних
підприємств "Укрнафтохімпроект" (04655, м.
Київ, вул. Кудрявський узвіз, 5-б; ) 1147,00 грн. судового збору за
розгляд позовної заяви, 573 грн. 50 коп.
судового збору за розгляд апеляційної
скарги, 802 грн. 90 коп. судового збору за
розгляд касаційної скарги.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції від 06.02.2014, відповідач
звернувся до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою в якій просить: рішення суду
першої інстанції скасувати та прийняти
нове, яким звільнити відповідача від
обов'язку вчинити дії, які стосуються
надання розпорядження зберігачу
цінних паперів акціонера ПАТ "КБ "Надра"
на зарахування на рахунок в цінних
паперах 300491-UA 10005650, "придбаних"
акціонером 14 383 емісійних акцій
емітента згідно тимчасового свідоцтва
про реєстрацію випуску акцій № 221/1/2012-Т
від 20.11.2012, тим самим підтвердити судові
рішення прийняті колегіями суддів
судів першої та другої інстанції при
первісному розгляді справи. Прийняти
додаткове судове рішення відносно
розподілу судових витрат, скасувавши
повністю судове рішення суду першої
інстанції, прийняте під час повторного
розгляду справи та прийняти в порядку
ч. 2 ст. 49 ГПК України нове рішення, яким
судові витрати, понесені позивачем,
покласти на позивача. Прийняти судове
рішення, яким зобов'язати позивача
відшкодувати на користь відповідача
судовий збір в розмірі 609 грн., внесений
відповідачем при подачі апеляційної
скарги.

Відповідно до автоматичного розподілу
справ між суддями, апеляційну скаргу у
справі № 910/8322/13 передано на розгляд
судді Київського апеляційного
господарського суду Станіку С.Р.

Згідно розпорядження Голови
Київського апеляційного
господарського суду, для розгляду
апеляційної скарги Акціонера
Публічного акціонерного товариства
"Український інститут по проектуванню
нафтопереробних і нафтохімічних
підприємств "Укрнафтахімпроект" ОСОБА_3
по справі № 910/8322/13 сформовано колегію
суддів у складі: головуючий суддя
Станік С.Р., судді: Власов Ю.Л., Самсін
Р.І.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 24.03.2014 (з
урахуванням ухвал про виправлення
описок) колегією суддів у складі:
головуючий суддя Станік С.Р., судді:
Власов Ю.Л., Самсін Р.І. апеляційну
скаргу Акціонера Публічного
акціонерного товариства "Український
інститут по проектуванню
нафтопереробних і нафтохімічних
підприємств "Укрнафтахімпроект" ОСОБА_3
прийнято до провадження та порушено
апеляційне провадження. Розгляд справи
було призначено на 09.04.2014.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 09.04.2014 розгляд
справи відкладено на 23.04.2014.

Розпорядженням Голови Київського
апеляційного господарського суду від
22.04.2014 справу передано на розгляд
колегії суддів у складі: головуючий
суддя Станік С.Р., судді: Власов Ю.Л.,
Сулім В.В.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 23.04.2014 (з
урахуванням ухвал про виправлення
описок) колегією суддів у складі:
головуючий суддя Станік С.Р., судді:
Власов Ю.Л., Сулім В.В., справу № 910/8322/13
прийнято до провадження, а також
вирішено здійснювати розгляд справи №
910/8322/13 в раніше призначеному судовому
засіданні - 23.04.2014.

В судовому засіданні 23.04.2014
відповідачем було заявлене усне
клопотання про оголошення перерви в
судовому засіданні до вирішення справ
№ 5011-14/17499-2012 та № 910/6179/13, які є
пов'язаними з даною справою, і
відповідним зупиненням провадженням.

Дослідивши наявні матеріали,
враховуючи те, що усі сторони були
повідомлені про дату, час та місце
проведення судового засідання, з метою
дотримання процесуальних строків
розгляду апеляційної скарги на рішення
місцевого господарського суду,
визначених ст. 102 Господарського
процесуального кодексу України,
колегія суддів дійшла висновку, що
підстави для оголошення перерви в
судовому засіданні згідно статті 77
Господарського процесуального кодексу
України - відсутні, а тому заявлене
усне клопотання задоволенню не
підлягає.

Також, суд відмовляє і у задоволенні
клопотання щодо зупинення провадження
у даній справі, оскільки судом не
встановлено обставин, які
перешкоджають вирішенню даного спору
по суті.

В судовому засіданні 23.04.2014 відповідач
(апелянт) вимоги апеляційної скарги
підтримав, просив суд апеляційну
скаргу задовольнити з підстав,
наведених у апеляційній скарзі. Доводи
апеляційної скарги зводяться до того,
що у відповідача відсутній обов'язок по
наданню відповідного розпорядження
зберігачу на зарахування цінних
паперів на рахунок, договір купівлі -
продажу акцій від 26.11.2012 № 637 не
встановлює для відповідача будь-яких
обов'язків з вчинення вказаних дій.

Представник позивача в судовому
засіданні 23.04.2014 проти заявленої
апеляційної скарги заперечував,
вказував про те, що господарського суду
міста Києва від 06.02.2014 по справі №
910/8322/13 винесено з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
а тому підстави для його скасування -
відсутні.

Також, у письмовому відзиві на
апеляційну скаргу ПАТ "Український
інститут по проектуванню
нафтопереробних і нафтохімічних
підприємств "Укрнафтохімпроект"
зазначало про те, що суд першої
інстанції в оскаржуваному рішення
встановлено, що відповідач не виконав
зобов'язання перед позивачем з надання
розпорядження на зарахування цінних
паперів, фактичні обставини справи під
час розгляду були встановлені судом на
підставі всебічного, повного і
об'єктивного дослідження поданих
доказів, висновки суду відповідають
обставинам справи і їм надана належна
юридична оцінка.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
дослідивши докази, проаналізувавши
правильність застосування судом
першої інстанції норм законодавства,
Київський апеляційний господарський
суд вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що для
зарахування цінних паперів на рахунок
у ПАТ "Комерційний банк "Надра"
відповідач мав подати розпорядження на
зарахування таких цінних паперів, і
обов'язок відповідача з подання
відповідного розпорядження на
зарахування таких цінних паперів
випливає зокрема з приписів п. 7 розділу
VІ Положення "Про депозитарну
діяльність", затвердженого рішенням
Державної комісії з цінних паперів та
фондового ринку від 17.10.2006 р. № 999,
частини 2 та 5 ст. 32 Закону України "Про
цінні папери та фондовий ринок".

Проте, колегія суддів Київського
апеляційного господарського суду з
даним висновком суду першої інстанції
не погоджується і вважає, що його
зроблено з неповним з'ясуванням
обставин, що мають значення для справи
та вказаний висновок суду не
відповідає дійсним обставинам справи з
огляду на нижченаведене.

21.09.2012 відбулися загальні збори
Товариства, відповідно до п. 3 порядку
денного яких було прийнято рішення про
збільшення розміру статутного
капіталу на 8 122 044,00 грн. за рахунок
додаткових внесків шляхом закритого
(приватного) розміщення додаткових 32 488
176 штук простих іменних акцій існуючої
номінальної вартості 0,25 грн. кожна.

Згідно протоколу позачергових
загальних зборів акціонерів
Товариства №26 від 21.09.2012, акціонери
Товариства користуються переважним
правом на придбання акцій додаткового
випуску у кількості, пропорційній
частці належних їм акцій в статутному
капіталі Товариства на 21.09.2012; строк
реалізації переважного права - з 29.10.2012
по 16.11.2012. Вказане рішення було прийнято
більш як 3/4 голосів акціонерів, які
зареєструвалися для участі у загальних
зборах, що підтверджується протоколом
позачергових загальних зборів
акціонерів Товариства №26 від 21.09.2012 .

11.10.2012 відповідачем було подано до
Товариства заяву від 09.10.2012 про
реалізацію переважного права на
придбання 14 383 простих акцій
номінальною вартістю 0,25 грн.

15.11.2012 відповідач повністю оплатив
вартість 13 383 штук акцій на суму 3 595,75
грн., що підтверджується банківськими
виписками з рахунку позивача та не
заперечувалось сторонами.

В свою чергу, позивачем на адресу
відповідача 30.11.2012 було направлено
підписаний позивачем та посвідчений
печаткою примірник договору купівлі -
продажу цінних паперів № 637 (датований
26.11.2012).

Примірник договору купівлі - продажу
цінних паперів № 637 (датований 26.11.2012),
належним чином засвідчена позивачем
копія якого наявна в матеріалах справи,
містить умови, згідно яких ОСОБА_3, є
покупцем, а ПАТ «Укрнафтахімпроект», є
продавцем цінних паперів - простих
іменних акцій, випущених у без
документарний формі, в кількості 14 383
шт. номінальною вартістю 0,25 грн. за 1 шт.,
загальна сума договору - 3 595,75 грн.

Також, у наведеному примірнику
договору купівлі - продажу цінних
паперів № 637 (датований 26.11.2012) наявний
пункт 3.1, який передбачає, що право
власності на цінні папери переходять
до покупця з моменту внесення змін до
рахунку в цінних паперах покупця.
Покупець та Продавець кожен самостійно
надають своїм зберігачам документи,
які є підставою для перереєстрації
права власності на цінні папери.

Як встановлено колегією суддів
Київського апеляційного
господарського суду, примірник
договору купівлі - продажу цінних
паперів № 637 (датований 26.11.2012),
підписаний в односторонньому порядку
та посвідчений печаткою лише
позивачем. Відповідачем вказаний
примірник договору - не підписано.

В судовому засіданні 23.04.2014 представник
позивача вказував на те, що примірник
договору купівлі - продажу цінних
паперів № 637 (датований 26.11.2012) від
відповідача підписаним ним - не
повертався на адресу позивача, а
відповідач вказував на те, що ним
вказаним примірник договору - не
отримувався.

Згідно статті 202 Цивільного кодексу
України, правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків (ч. 1). Двостороннім
правочином є погоджена дія двох сторін
(ч. 4).

Ч. 1, 2 статті 207 Цивільного кодексу
України визначено, що правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох
документах, у листах, телеграмах, якими
обмінялися сторони. Правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо воля сторін
виражена за допомогою телетайпного,
електронного або іншого технічного
засобу зв'язку. Правочин вважається
таким, що вчинений у письмовій формі,
якщо він підписаний його стороною
(сторонами). Правочин, який вчиняє
юридична особа, підписується особами,
уповноваженими на це її установчими
документами, довіреністю, законом або
іншими актами цивільного
законодавства, та скріплюється
печаткою.

Статтею 181 Господарського кодексу
України визначено, що:

1. Господарський договір за загальним
правилом викладається у формі єдиного
документа, підписаного сторонами та
скріпленого печатками. Допускається
укладення господарських договорів у
спрощений спосіб, тобто шляхом обміну
листами, факсограмами, телеграмами,
телефонограмами тощо, а також шляхом
підтвердження прийняття до виконання
замовлень, якщо законом не встановлено
спеціальні вимоги до форми та порядку
укладення даного виду договорів.

2. Проект договору може бути
запропонований будь-якою з сторін. У
разі якщо проект договору викладено як
єдиний документ, він надається другій
стороні у двох примірниках.

3. Сторона, яка одержала проект
договору, у разі згоди з його умовами
оформляє договір відповідно до вимог
частини першої цієї статті і повертає
один примірник договору другій стороні
або надсилає відповідь на лист,
факсограму тощо у двадцятиденний строк
після одержання договору.

4. За наявності заперечень щодо окремих
умов договору сторона, яка одержала
проект договору, складає протокол
розбіжностей, про що робиться
застереження у договорі, та у
двадцятиденний строк надсилає другій
стороні два примірники протоколу
розбіжностей разом з підписаним
договором.

5. Сторона, яка одержала протокол
розбіжностей до договору, зобов'язана
протягом двадцяти днів розглянути
його, в цей же строк вжити заходів для
врегулювання розбіжностей з другою
стороною та включити до договору всі
прийняті пропозиції, а ті розбіжності,
що залишились неврегульованими,
передати в цей же строк до суду, якщо на
це є згода другої сторони.

6. У разі досягнення сторонами згоди
щодо всіх або окремих умов, зазначених
у протоколі розбіжностей, така згода
повинна бути підтверджена у письмовій
формі (протоколом узгодження
розбіжностей, листами, телеграмами,
телетайпограмами тощо).

7. Якщо сторона, яка одержала протокол
розбіжностей щодо умов договору,
заснованого на державному замовленні
або такого, укладення якого є
обов'язковим для сторін на підставі
закону, або сторона - виконавець за
договором, що в установленому порядку
визнаний монополістом на певному ринку
товарів (робіт, послуг), яка одержала
протокол розбіжностей, не передасть у
зазначений двадцятиденний строк до
суду розбіжності, що залишилися
неврегульованими, то пропозиції другої
сторони вважаються прийнятими.

8. У разі якщо сторони не досягли згоди з
усіх істотних умов господарського
договору, такий договір вважається
неукладеним (таким, що не відбувся).
Якщо одна із сторін здійснила фактичні
дії щодо його виконання, правові
наслідки таких дій визначаються
нормами Цивільного кодексу України.

З огляду на викладене, колегія суддів
Київського апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
що позивачем ні в суді першої
інстанції, ні під час апеляційного
провадження, не було доведено
належними та допустимими доказами в
розумінні ст. ст. 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України того,
що між сторонами було укладено договір
купівлі - продажу цінних паперів № 637
(датований 26.11.2012), і матеріали справи
таких доказів не містять.

З огляду на наведене, у суду
апеляційної інстанції відсутні
підстави вважати, що у відповідача
виник обов'язок по наданню
розпорядження зберігачу на
зарахування цінних паперів саме
внаслідок наявності договору купівлі -
продажу цінних паперів № 637 (датований
26.11.2012).

Спір у справі виник у зв'язку із
неможливістю зарахування оплачених
відповідачем 13 383 штук цінних паперів
(акцій) на його рахунок у зберігача.

Зокрема, позивач вказує, що внаслідок
ненадання зберігачу (ПАТ "Комерційний
банк "Надра") розпорядження про
зарахування акцій, відповідач не може
набути право власності на такі цінні
папери, а позивач не може зареєструвати
звіт про результати розміщення акцій.

Відповідно до ч. 1 ст. 152 Цивільного
кодексу України акціонерне товариство
- господарське товариство, статутний
капітал якого поділено на визначену
кількість часток однакової
номінальної вартості, корпоративні
права за якими посвідчуються акціями.

Згідно з приписами ч. 1 та 3 ст. 15 Закону
України "Про акціонерні товариства",
статутний капітал товариства
збільшується шляхом підвищення
номінальної вартості акцій або
розміщення додаткових акцій існуючої
номінальної вартості у порядку,
встановленому Національною комісією з
цінних паперів та фондового ринку.
Збільшення статутного капіталу
акціонерного товариства із залученням
додаткових внесків здійснюється
шляхом розміщення додаткових акцій.
Переважне право акціонерів на
придбання акцій, що додатково
розміщуються товариством, діє лише в
процесі приватного розміщення акцій та
встановлюється законодавством.

21.09.2012 відбулися загальні збори
Товариства, на яких було прийнято
рішення про збільшення розміру
статутного капіталу на 8 122 044,00 грн. за
рахунок додаткових внесків шляхом
закритого (приватного) розміщення
додаткових 32 488 176 штук простих іменних
акцій існуючої номінальної вартості 0,25
грн. кожна.

Згідно з пунктом 3 розділу І Порядку
реєстрації випуску акцій при зміні
розміру статутного капіталу
акціонерного товариства,
затвердженого Рішенням Національної
комісії з цінних паперів та фондового
ринку від 31.07.2012 N 1073 (далі - Порядок №
1073), реєстрація випуску акцій,
реєстрація випуску та проспекту емісії
акцій, реєстрація змін до проспекту
емісії акцій, реєстрація звіту про
результати публічного розміщення
акцій або реєстрація звіту про
результати приватного розміщення
акцій є підставою для внесення
відповідної інформації до Державного
реєстру випусків цінних паперів.

Пунктом 21 розділу І наведеного Порядку
№ 1073 визначено, що підставами для
відмови в реєстрації звіту про
результати публічного розміщення
акцій, звіту про результати приватного
розміщення акцій є: а) виявлення
порушення вимог законодавства,
пов'язаного з розміщенням акцій,
зокрема: порушення порядку прийняття
рішення про затвердження результатів
розміщення; порушення порядку
скликання та/або проведення загальних
зборів акціонерів, на яких прийнято
рішення про збільшення статутного
капіталу акціонерного товариства та
розміщення акцій, внесення змін до
статуту товариства, пов'язаних зі
збільшенням статутного капіталу;
проведення розміщення акцій з
порушенням умов, зазначених у рішенні
про розміщення акцій та проспекті
емісії акцій; б) невідповідність
поданих документів вимогам
законодавства; в) прийняття
уповноваженою особою реєструвального
органу або судом рішення про зупинення
розміщення акцій, яке є чинним на дату
реєстрації, у порядку, передбаченому
законодавством; г) подання документів
не в повному обсязі згідно з пунктами 2,
3 глави 3 розділу II цього Порядку; ґ)
визнання емісії акцій недобросовісною.

Пунктом 23 розділу І наведеного Порядку
№ 1073 встановлено, що реєстрація
наступного випуску акцій, випуску та
проспекту емісії акцій здійснюється
реєструвальним органом тільки за умови
реєстрації звіту про результати
публічного або приватного розміщення
акцій та/або видачі свідоцтва про
реєстрацію попереднього випуску акцій.

Згідно з пунктом 28 розділу І наведеного
Порядку № 1073, обіг акцій дозволяється
після реєстрації реєструвальним
органом звіту про результати
розміщення акцій та/або видачі
свідоцтва про реєстрацію випуску
акцій.

З урахуванням наведених положень,
колегія суддів Київського
апеляційного господарського суду
зазначає, що дія вказаного Положення №
1073 розповсюджується на товариство та
відповідний орган, який здійснює
повноваження у відповідній сфері
держаного регулювання, у випадку
реєстрації ним випуску акцій при зміні
розміру статутного капіталу. Проте, дія
вказаного Положення жодним чином не
регулює правовідносини, які виникли
між позивачем та відповідачем щодо
предмету спору, а отже, норми Положення
№ 1073 до правовідносин сторін
застосуванню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України
"Про акціонерні товариства" переважним
правом акціонерів визнається право
акціонера - власника простих акцій
придбавати розміщувані товариством
прості акції пропорційно частці
належних йому простих акцій у
загальній кількості простих акцій.

Частиною третьою вказаної статті
передбачено, що акціонер, який має
намір реалізувати своє переважне
право, подає акціонерному товариству в
установлений строк письмову заяву про
придбання акцій та перераховує на
відповідний рахунок кошти в сумі, яка
дорівнює вартості цінних паперів, що
ним придбаваються. У заяві акціонера
повинно бути зазначено його ім'я
(найменування), місце проживання
(місцезнаходження), кількість цінних
паперів, що ним придбаваються. Заява та
перераховані кошти приймаються
товариством не пізніше дня, що передує
дню початку розміщення цінних паперів.
Товариство видає акціонеру письмове
зобов'язання про продаж відповідної
кількості цінних паперів.

11.10.2012 відповідачем, як акціонером
Товариства, було подано заяву від 09.10.2012
про переважне право на придбання 14 383
простих акцій номінальною вартістю 0,25
грн.

Статтею 29 Закону України "Про
акціонерні товариства" визначено, що
акціонери зобов'язані: дотримуватися
статуту, інших внутрішніх документів
акціонерного товариства; виконувати
рішення загальних зборів, інших
органів товариства; виконувати свої
зобов'язання перед товариством, у тому
числі пов'язані з майновою участю;
оплачувати акції у розмірі, в порядку
та засобами, що передбачені статутом
акціонерного товариства; не
розголошувати комерційну таємницю та
конфіденційну інформацію про
діяльність товариства. Статутом
товариства може бути передбачена
можливість укладення договору між
акціонерами, за яким на акціонерів
покладаються додаткові обов'язки, у
тому числі обов'язок участі у загальних
зборах, і передбачається
відповідальність за його недотримання.
Акціонери можуть також мати інші
обов'язки, встановлені цим та іншими
законами.

Відповідно до п 6.6.5 Статуту Товариства
акціонер у строки та в порядку, що
встановлені загальними зборами
товариства, зобов'язаний оплатити
повну вартість акцій, на придбання яких
він подав заявку під час розміщення
акцій. Наслідки несплати акціонером
вартості таких акцій визначається
умовами укладеного з ним договору
купівлі-продажу акцій та рішенням
загальних зборів. До моменту
затвердження результатів розміщення
акцій органом товариства,
уповноваженим приймати таке рішення,
розміщені акції мають бути повністю
оплачені.

Тобто, внаслідок направлення заяви про
бажання реалізувати своє переважне
право на придбання 14 383 простих іменних
акцій у відповідача виник обов'язок з
оплати таких акцій номінальною
вартістю 0,25 грн. (на загальну суму 3 595,75
грн.).

Із матеріалів справи вбачається, що
15.11.2012 відповідач повністю оплатив
вартість 13 383 штук акцій на суму 3 595,75
грн., що підтверджується банківськими
виписками з рахунку позивача.

Таким чином, відповідачем виконаний
передбачений 29 Закону України "Про
акціонерні товариства" та п 6.6.5 Статуту
Товариства обов'язок з оплати повної
вартості акцій, переважне право на
придбання яких заявлено відповідачем.

В той же час, позивачем заявлено вимогу
про зобов'язання відповідача виконати
свій обов'язок з надання розпорядження
зберігачу (ПАТ "Комерційний банк
"Надра") на зарахування придбаних нам
акцій.

Стаття 6 Закону України "Про цінні
папери та фондовий ринок" акція - це
іменний цінний папір, який посвідчує
майнові права його власника
(акціонера), що стосуються акціонерного
товариства, включаючи право на
отримання частини прибутку
акціонерного товариства у вигляді
дивідендів та право на отримання
частини майна акціонерного товариства
у разі його ліквідації, право на
управління акціонерним товариством, а
також немайнові права, передбачені
Цивільним кодексом України та законом,
що регулює питання створення,
діяльності та припинення акціонерних
товариств.

Згідно з ч. 3 ст. 6 Закону України "Про
цінні папери та фондовий ринок" акції
існують виключно в бездокументарній
формі.

Відповідно до ч. 3 ст. 5 Закону України
"Про Національну депозитарну систему
та особливості електронного обігу
цінних паперів в Україні" право
власності на цінні папери, випущені в
бездокументарній формі, переходить до
нового власника з моменту зарахування
цінних паперів на рахунок власника у
зберігача.

Таким чином, умовою переходу права
власності на оплачені акції Товариства
кількістю 14 383 штук до відповідача є
зарахування цінних паперів на рахунок
власника у зберігача.

Згідно з п. 7 розділу IV Положення про
депозитарну діяльність, затвердженого
рішенням Державної комісії з цінних
паперів та фондового ринку від 17.10.2006 р.
№999 "Про затвердження Положення про
депозитарну діяльність" зарахування
цінних паперів на рахунок депонента
зберігач здійснює за умови отримання:
розпорядження про зарахування цінних
паперів від депозитарію, яке
депозитарій надає зберігачу протягом
одного робочого дня з дати зарахування
цінних паперів на рахунок у цінних
паперах цього зберігача в депозитарії;
розпорядження про зарахування цінних
паперів від депонента або
уповноваженої ним особи та відповідних
документів, що підтверджують наявність
підстав для проведення цієї
депозитарної операції.

Підпунктом 25 п. 1 розділу І вказаного
положення визначено, що розпорядження
(наказ) - документ, що містить вимогу до
депозитарної установи виконати одну чи
декілька взаємопов'язаних
депозитарних операцій.

Отже, для зарахування цінних паперів на
рахунок у ПАТ "Комерційний банк "Надра"
відповідачем мають бути вчинені дії з
подання відповідного розпорядження на
зарахування таких цінних паперів.

В той же час, колегія суддів Київського
апеляційного господарського суду
зазначає, що ні нормами чинного
законодавства України, ні нормами
Статуту Товариства, подання
розпорядження про зарахування цінних
паперів зберігачу не визначено саме як
обов'язок покупця, а є лише умовою для
переходу права власності на такі цінні
папери. Подання відповідного
розпорядження є правом відповідача,
яке він може реалізувати виключно
внаслідок власного добровільного
волевиявлення шляхом вчинення певних
дій, або не реалізувати шляхом не
вчинення певних дій, що є принципом
гарантування прав особи і відсутності
примусу щодо реалізації нею свого
права.

З огляду на викладене,колегія суддів
Київського апеляційного
господарського суду, приходить до
висновку, що неподання відповідачем
розпорядження має наслідком
відсутність реєстрації за ним права
власності на оплачені акції в
кількості 13 383 штук, та, відповідно,
неможливості реалізації ним прав
власника цінних паперів згідно вимог
чинного законодавства. Жодних прав або
охоронюваних законом інтересів
позивача відповідачем не вчиненням
вищезазначених дій - не порушено.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Господарського
процесуального кодексу України
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності,
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

Статтею 33 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Докази подаються
сторонами та іншими учасниками
судового процесу.

Згідно із ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Частиною 1 ст. 16 Цивільного кодексу
України встановлено, що кожна особа має
право звернутися до суду за захистом
свого особистого немайнового або
майнового права та інтересу.

Відтак, суд здійснює захист порушених
або оспорюваних прав і охоронюваних
законом інтересів, а обов'язковою
умовою для захисту такого права чи
інтересу є існування відповідного
порушення на момент звернення до суду
із позовом.

В той же час, судом не встановлено, а
позивачем належним чином не доведено
існування порушення прав позивача
внаслідок нездійснення відповідачем
визначених у позовні заяві дій
(неподання розпорядження про
зарахування цінних паперів зберігачу)

Твердження позивача про те, що дії
відповідача свідчать про зловживання
правом, що виявляється у неможливості
набути право власності на акції іншими
акціонерами Товариства судом
відхиляються з огляду на таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 Цивільного
кодексу України не допускаються дії
особи, що вчиняються з наміром завдати
шкоди іншій особі, а також зловживання
правом в інших формах.

Зловживання правом виявляється в тому,
що особа, якій формально належить
суб'єктивне право, неправомірно його
здійснює. Зловживання правом має місце
у випадку, коли уповноважена особа,
спираючись на своє суб'єктивне право,
допускає недозволене використання
свого права, порушує міру і вид
поведінки, визначені законом,
посилаючись при цьому на формально
належне їй суб'єктивне право.

В той же час судом встановлено, що право
власності на цінні папери Товариства
переходить до акціонерів з моменту
зарахування таких цінних паперів на
рахунок власника у зберігача.

Статтею 55 Конституції України
передбачено, що права і свободи людини
і громадянина захищаються судом.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу
України кожна особа має право на захист
свого цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного
кодексу України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу.

Згідно зі ст.ст.32-34 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь - які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору. Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

З огляду на викладене, суд апеляційної
інстанції дійшов висновку, що вимога
позивача про зобов'язання відповідача
вчинити дії - не є законною та
обґрунтованою, не була доведена
належними та допустимими доказами в
розумінні ст. ст. 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України, а отже,
задоволенню не підлягає.

Статтею 4-3 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що судочинство у
господарських судах здійснюється на
засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Господарський суд створює сторонам та
іншим особам, які беруть участь у
справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

Частина 1 статті 33 Господарського
процесуального кодексу України
передбачає, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Відповідно до статті 43 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 104 Господарського
процесуального кодексу України,
підставами для скасування або зміни
рішення місцевого господарського суду
є:

1) неповне з'ясування обставин, що
мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які місцевий
господарський суд визнав
встановленими;

3) невідповідність висновків,
викладених у рішенні місцевого
господарського суду, обставинам
справи;

4) порушення або неправильне
застосування норм матеріального чи
процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів
Київського апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
що доводи, викладені позивачем в
апеляційній скарзі, знайшли своє
підтвердження під час розгляду справи
в апеляційному порядку, у зв'язку з чим
колегія суддів дійшла висновку про те,
що рішення господарського суду міста
Києва від 06.02.2014 по справі № 910/8322/13,
прийняте із неповним з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
та з невідповідністю висновків,
викладених у рішенні місцевого
господарського суду, обставинам
справи, а тому в силу п. 1, п. 3 ч. 1 статті
104 Господарського процесуального
кодексу України підлягає скасуванню, з
прийняттям нового рішення про
задоволення позову.

Також, суд апеляційної інстанції в
порядку розподілу судових витрат,
відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України,
покладає судовий збір за подачу позову
та апеляційної скарги на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 99, 101-105 ГПК України, Київський
апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонера
Публічного акціонерного товариства
"Український інститут по проектуванню
нафтопереробних і нафтохімічних
підприємств "Укрнафтахімпроект" ОСОБА_3
на рішення господарського суду міста
Києва від 06.02.2014 по справі № 910/8322/13 -
задовольнити.

2.Рішення господарського суду міста
Києва від 06.02.2014 по справі № 910/8322/13-
скасувати повністю.

3. Прийняти нове рішення, яким у
задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства "Український
інститут по проектуванню
нафтопереробних і нафтохімічних
підприємств "Укрнафтахімпроект" -
відмовити.

4.Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Український інститут по
проектуванню нафтопереробних і
нафтохімічних підприємств
"Укрнафтахімпроект" (04655, м. Київ, вул.
Кудрявський узвіз, 5-б; )
на користь Акціонера Публічного
акціонерного товариства "Український
інститут по проектуванню
нафтопереробних і нафтохімічних
підприємств "Укрнафтахімпроект" ОСОБА_3
(АДРЕСА_1; ІПН НОМЕР_1) судового збору за
подання апеляційної скарги в сумі 609
(шістсот дев'ять) грн. 00 коп.

5. Доручити господарському суду міста
Києва видати накази на виконання даної
постанови.

6. Матеріали справи повернути до
господарського суду міста Києва.

7. Постанова набирає законної сили з
моменту її прийняття і може бути
оскаржена до Вищого господарського
суду України протягом двадцяти днів з
дня її прийняття.

Головуючий суддя
С.Р. Станік

Судді
Ю.Л. Власов

В.В. Сулім