ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" травня 2014 р.
Справа № 911/1260/14

Господарський суд Київської області у
складі судді Бабкіної В.М., розглянувши
у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Приватного акціонерного
товариства «Авіакомпанія Авіалінії
України»

до Державного авіаційного
підприємства «Україна»

про стягнення 261878,65 грн.

секретар судового засідання (пом.
судді): Новікова І.С.

за участю представників:

від позивача: Сипко В.О. - голова
правління (паспорт)

від відповідача: Савон А.В., довір. №
01-31/04 від 13.01.2014 р.

Обставини справи:

Приватне акціонерне товариство
«Авіакомпанія Авіалінії України» (далі
- позивач) звернулось до господарського
суду Київської області з позовом до
Державного авіаційного підприємства
«Україна» (далі - відповідач) про
стягнення 261878,65 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач
посилається на порушення відповідачем
умов договору № 17 від 15.06.2012 р. в частині
зобов'язання щодо оплати вартості
наданих позивачем послуг, у зв'язку з
чим останній просив суд стягнути з
відповідача 245970,09 грн. основного боргу,
15908,56 грн. пені, а також 5237,57 грн.
судового збору.

Розгляд справи відкладався.

28.04.2014 р. до господарського суду
Київської області від ДАП «Україна»
було подано заяву № 01-26/583 від 24.04.2014 р.
про визнання позову частково,
відповідно до якої відповідач визнав
заявлені позивачем вимоги частково в
сумі 217551,69 грн.

Поряд з цим, відповідач зазначив, що
15.06.2012 р. між відповідачем та позивачем
було укладено договір № 17 про надання
послуг з оперативного управління
майном із строком дії договору до 31.12.2012
р.

Відповідно до умов договору за
користування майном, позивачем було
виставлено рахунки та підписано акти
надання послуг. На виконання умов
договору відповідачем було частково
здійснено платежі в сумі 71966,19 грн.

У період з 22.03.2013 р. по 11.10.2013 р. були
підписані акти надання послуг на
загальну суму 215503,56 грн., і хоча строк
дії договору і був продовжений до 30.06.2013
р., оплата послуг по вищезазначених
актах відповідачем не здійснювалась,
оскільки загальна вартість договору
була вичерпана.

Новий договір № 2423 на надання послуг з
оперативного управління майном був
підписаний відповідачем і позивачем в
результаті проведення процедури
закупівлі лише 11.10.2013 р. на суму 457885,20
грн.

У свою чергу, акт наданих послуг № 86,
заборгованість за яким позивач просить
суд стягнути з відповідача за
договором № 17 від 15.06.2012 р., був
підписаний 21.10.2013 р., і, на переконання
відповідача, стосується договору № 2423
від 11.10.2013 р., оскільки був підписаний в
період дії останнього.

Крім того, відповідач зазначив, що ДАП
«Україна» є державним підприємством,
фінансується за рахунок Державного
бюджету та здійснює закупівлі товарів,
робіт і послуг у відповідності до
Річного плану державних закупівель на
відповідний бюджетний рік. На даний
момент фінансові зобов'язання за
договором на 2014 рік Бориспільське
управління Державної казначейської
служби України в Київській області не
реєструє, оскільки головним
розпорядником бюджетних коштів
відповідача не затверджений паспорт
бюджетної програми на 2014 рік.

Водночас, відповідач наголошував, що
сплата пені за договором є
непередбаченою статтею витрат.

Таким чином, ДАП «Україна» підтверджує
отримання послуг від позивача за
договором на суму 217551,69 грн. та
заперечує настання відповідальності
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань, передбаченої ст. 232
Господарського кодексу України та п. 8.2
договору, а саме - щодо сплати пені в
розмірі 15908,56 грн.

05.05.2014 р. до господарського суду
Київської області від ДАП «Україна»
було подано заперечення до позову №
01-26/611 від 30.04.2014 р., відповідно до яких
відповідач зазначив, що виникнення
заборгованості перед позивачем не
пов'язане з умисним ухиленням
відповідача від оплати рахунків. У свою
чергу, відповідачем вжито всіх
залежних від нього заходів щодо
погашення заборгованості.

У судовому засіданні 12.05.2014 р.
представник позивача позовні вимоги
підтримав; представник відповідача
підтримав заяву про часткове визнання
позову та просив суд в іншій частині
позовних вимог відмовити.

У судовому засіданні 12.05.2014 р. було
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши докази та оцінивши
їх в сукупності, суд

встановив:

15 червня 2012 року між Приватним
акціонерним товариством «Авіакомпанія
Авіалінії України» (виконавець) та
Державним авіаційним підприємством
«Україна» (замовник) було укладено
договір № 17 щодо надання послуг з
оперативного управління майном,
відповідно до умов п. 1.1 якого
виконавець зобов'язується надати
замовнику послуги аеропортів (послуги
з оперативного управління майном) та
надати у користування агрегати, блоки
та інше авіаційне обладнання
(обладнання) за переліком та цінами, що
наведені у додатку № 1 до договору та є
його невід'ємною частиною, а замовник
зобов'язується прийняти та оплатити
надані послуги.

Пунктом 4.2 договору передбачено, що за
підсумками місяця виконавцем
складаються калькуляції та акти
виконаних робіт, які підписуються
замовником в 5-денний термін. Якщо
протягом 5 днів акт не буде повернуто
виконавцю, він вважається підписаним
сторонами. Одночасно виконавець
виставляє рахунок, який замовник
повинен оплатити протягом 10-х
банківських днів з моменту отримання
рахунку, але не пізніше 20 числа, що
слідує за звітним місяцем. До рахунку
додаються акт виконаних робіт та
калькуляція наданих послуг.

Згідно з п. 4.3 договору закінчення
(припинення) дії цього договору не
звільняє замовника від обов'язків
сплатити заборгованість, що виникла
протягом дії цього договору у повному
обсязі, враховуючи штрафні санкції на
умовах, передбачених договором.

Відповідно до п. 8.2 договору при
несвоєчасній сплаті за надане
обладнання замовник сплачує виконавцю
пеню за кожен день прострочення в
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла в період, за який
нараховується пеня від суми
заборгованості.

У відповідності з додатком № 1 до
договору № 17 від 15.06.2012 р. загальна
вартість договору була визначена в
сумі 482373,36 грн.

29.12.2012 р. між сторонами було підписано
додаткову угоду № 1 до договору № 17 від
15.06.2012 р. та зменшено вартість договору
до 359830,97 грн.

Додатковою угодою № 2 від 29.12.2012 р. до
договору № 17 від 15.06.2012 р. строк дії
договору було продовжено до 28.06.2013 р. в
обсязі, що не перевищує 20 % суми,
визначеної у договорі на 2012 рік.

Додатковою угодою № 3 від 21.01.2013 р. до
договору № 17 від 15.06.2012 р. сторонами
було визначено вартість договору на 2013
рік в сумі 71966,19 грн.

На виконання умов договору № 17 щодо
надання послуг з оперативного
управління майном від 15.06.2012 р.
сторонами підписано наступні акти
надання послуг - № 14 від 14.03.2013 р. на суму
35125,44 грн., № 23 від 09.04.2013 р. на суму 38888,88
грн., № 35 від 30.04.2013 р. на суму 37634,40 грн.,
№ 45 від 31.05.2013 на суму 38888,88 грн., № 65 від
28.06.2013 на суму 37395,72 грн., № 68 від 31.07.2013 р.
на суму 33330,00 грн., № 85 від 16.09.2013 р. на
суму 29365,68 грн., № 86 від 21.10.2013 р. на суму
28418,40 грн. (копії актів долучено до
матеріалів справи, оригінали оглянуто
судом).

Відповідачем було частково здійснено
платежі, а саме - 25.02.2013 р. за актом
наданих послуг № 21 від 19.02.2013 р. на суму
38888,88 грн. та 22.03.2013 р. за актом наданих
послуг № 14 від 14.03.2013 р. частково на суму
33077,31 грн.

Як зазначає позивач, відповідач не
розрахувався з ПрАТ «Авіакомпанія
Авіалінії України» за надані послуги в
сумі 245970,09 грн., у зв'язку з чим останнє і
звернулось з даним позовом до суду.

Згідно приписів статті 509 Цивільного
кодексу України зобов'язанням є таке
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Зазначена норма
кореспондується з приписами статті 193
Господарського кодексу України.

Так, у відповідності до ч. 1 статті 193
Господарського кодексу України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Згідно з ч. 2 статті 193 Господарського
кодексу України кожна сторона повинна
вжити усіх заходів, необхідних для
належного виконання нею зобов'язань,
враховуючи інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу. Порушення зобов'язань є
підставою для застосування
господарських санкцій, передбачених
цим Кодексом, іншими законами або
договором.

Відповідно до ч. 7 статті 193
Господарського кодексу України не
допускається одностороння відмова від
виконання зобов'язання, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова
від виконання або відстрочка виконання
з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було
виконано належним чином.

Приписами статті 530 ЦК України
передбачено, що якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Як зазначено у ст. 610 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до статті 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

У відповідності з ч. 1 статті 629 ЦК
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за
договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо
договором передбачено надання послуг
за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором.

Як вбачається із заяви № 01-26/583 від
24.04.2014 р., адресованої суду, відповідач
частково визнав позовні вимоги в сумі
217551,69 грн.

Згідно з ч. 5 ст. 22 Господарського
процесуального кодексу України
відповідач має право визнати позов
повністю або частково.

Частиною 6 ст. 22 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд не
приймає відмови від позову, зменшення
розміру позовних вимог, визнання
позову відповідачем, якщо ці дії
суперечать законодавству або
порушують чиї-небудь права і
охоронювані законом інтереси.

Водночас, як передбачено ч. 5 ст. 78 ГПК
України, у разі визнання відповідачем
позову господарський суд приймає
рішення про задоволення позову за
умови, що дії відповідача не суперечать
законодавству або не порушують прав і
охоронюваних законом інтересів інших
осіб.

Поряд з цим, приписами статей 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України визначено, що кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог чи заперечень.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідач заперечував проти
стягнення заборгованості за актом
наданих послуг № 86 від 21.10.2013 р. у
зв'язку з тим, що, на переконання ДАП
«Україна», вказаний акт стосується
договору № 2423 від 11.10.2013 р., оскільки
складений в період дії останнього.

Наведене твердження відповідача не
береться до уваги судом з огляду на
таке.

Як зазначалося вище, строк дії договору
№ 17 від 15.06.2012 р. був продовжений до
28.06.2013 р. відповідно до додаткової угоди
№ 2 від 29.12.2012 р. до договору.

З матеріалів справи вбачається, що
наступний договір щодо надання послуг
з оперативного управління майном № 2423
був укладений сторонами 11.10.2013 р.

Згідно з п. 4.5 договору № 2423
встановлено, що у відповідності з ч. 3
ст. 631 Цивільного кодексу України умови
цього договору застосовуються до
відносин між сторонами, що виникли з
01.01.2013 р.

Як встановлено ч. 3 ст. 631 Цивільного
кодексу України, сторони можуть
встановити, що умови договору
застосовуються до відносин між ними,
які виникли до його укладення.

З урахуванням наведеного вище,
встановлення судом наявності
заборгованості ДАП «Україна» перед
ПрАТ «Авіакомпанія Авіалінії України»,
часткового визнання позовних вимог
відповідачем, позовні вимоги про
стягнення 245970,09 грн. основної
заборгованості підлягають
задоволенню.

Крім того, позивач просить суд стягнути
з відповідача на підставі п. 8.2 договору
пеню в розмірі подвійної облікової
ставки НБУ, що діяла в період, за який
нараховується пеня від суми
заборгованості.

Статтею 216 Господарського кодексу
України передбачено, що учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

Згідно з приписами ст. 611 Цивільного
кодексу України, у разі порушення
зобов'язання настають наслідки,
встановлені договором або законом,
зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до вимог ст. 549 Цивільного
кодексу України неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Позивач просить суд стягнути з
відповідача пеню в сумі 15908,56 грн., у
тому числі - за період з 21.03.2013 р. до
21.09.2013 р. на суму 2048,13 грн. в сумі 134,22 грн.,
з 21.04.2013 р. до 21.10.2013 р. на суму 38888,88 грн. в
сумі 2534,70 грн., з 21.05.2013 р. до 21.11.2013 р. на
суму 37634,40 грн. в сумі 2466,34 грн., з 21.06.2013 р.
до 21.12.2013 р. на суму 38888,88 грн. в сумі 2534,70
грн., з 21.07.2013 р. до 21.01.2014 р. на суму 37395,72
грн. в сумі 2450,70 грн., з 21.08.2013 р. до 21.02.2014
р. на суму 33330,00 грн. в сумі 2184,26 грн., з
21.09.2013 р. до 21.03.2014 р. на суму 29365,68 грн. в
сумі 1893,08 грн., з 21.10.2013 р. до 08.04.2014 р. на
суму 28418,40 грн. в сумі 1710,55 грн., розмір
якої є обґрунтованим та арифметично
вірним, у зв'язку з чим пеня підлягає
стягненню в заявленому позивачем
розмірі.

При цьому судом залишаються поза
увагою посилання відповідача на
відсутність бюджетного фінансування з
огляду на таке.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 617 Цивільного
кодексу України відсутність у боржника
необхідних коштів не є підставою
звільнення від відповідальності за
порушення зобов'язання. Ці положення
повністю кореспондуються з
положеннями ч. 2 ст. 218 Господарського
кодексу України, де зазначено, що
непереборною силою, тобто
надзвичайними і невідворотними
обставинами не вважаються, зокрема,
порушення зобов'язань контрагентами
правопорушника, відсутність на ринку
потрібних для виконання зобов'язання
товарів, відсутність у боржника
необхідних коштів.

Таким чином, посилання відповідача на
відсутність бюджетного фінансування
не звільняє відповідача від виконання
зобов'язань.

Аналогічні висновки викладені у
Постанові Верховного Суду України від
15.05.2012 р. у справі № 11/446 і, відповідно до
ст. 82 Господарського процесуального
кодексу України, є обов'язковими для
врахування господарським судом.

За таких обставин суд дійшов висновку
щодо задоволення позовних вимог
Приватного акціонерного товариства
«Авіакомпанія Авіалінії України» у
повному обсязі.

Судові витрати відповідно до вимог
ст.ст. 44, 49 Господарського
процесуального кодексу України
покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 32-34, 44, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити
повністю.

2. Стягнути з Державного
авіаційного підприємства «Україна»
(08300, Київська обл., м. Бориспіль, вул.
Київський шлях, 2, код 25196197) на користь
Приватного акціонерного товариства
«Авіакомпанія Авіалінії України» (08324,
Київська обл., Бориспільський р-н, с.
Гора, код 01130584) - 245970 (двісті сорок п'ять
тисяч дев'ятсот сімдесят) грн. 09 коп.
основного боргу, 15908 (п'ятнадцять тисяч
дев'ятсот вісім) грн. 56 коп. пені, 5237
(п'ять тисяч двісті тридцять сім) грн. 57
коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення підписане 19.05.2014 р.

Суддя
В.М. Бабкіна