РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2014 року
Справа № 918/129/14

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючого судді
Крейбух О.Г.

судді
Демянчук Ю.Г. ,

судді Юрчук
М.І.

при секретарі Михальчук В.К.

за участю представників:

позивача - Полунець С.В., Денисюк І.В.;

відповідача - не з'явився.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу позивача
приватного акціонерного товариства
"Рівнесільсервіс" на рішення
господарського суду Рівненської
області від 12.03.14 р. у справі № 918/129/14

за позовом Приватне акціонерне
товариство "Рівнесільсервіс"

до Приватне підприємство "Вієта"

про стягнення в сумі 11 650 грн. 10 коп.

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2014 року приватне акціонерне
товариство "Рівнесільсервіс"
звернулося до господарського суду
Рівненської області з позовом до
приватного підприємства "Вієта" про
стягнення заборгованості в сумі 11 650, 10
грн. - вартості отриманого товару
/а.с.2-3/.

Рішенням господарського суду
Рівненської області від 12.03.2014 року у
справі № 918/129/14 (суддя Бережнюк В.В.) в
позові ПрАТ "Рівнесільсервіс" до ПП
"Вієта" про стягнення заборгованості в
сумі 11 650,10 грн. відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
позивач ПрАТ "Рівнесільсервіс"
звернувся до Рівненського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
рішення господарського суду
Рівненської області від 12.03.2014 року у
даній справі скасувати та прийняти
нове рішення, яким позов задоволити.

В обгрунтування апеляційної скарги,
скаржник вказує наступне:

- строк оплати поставленого товару за
видатковою накладною № 468 від 07.10.2008
року та видатковою накладною № 489 від
21.10.2008 року не визначений, відповідно до
част.2 ст.530 ЦК України 09.12.2011 року
позивачем на адресу відповідача було
надіслано вимогу про сплату коштів в
сумі 11 650,10 грн., яка отриманна останнім
14.12.2011 року, проте заборгованість у
семиденний строк не сплачена;

- перебіг строку позовної давності щодо
сплати вказаних коштів відповідачем
почався лише 23.12.2011 року, позовна заява
ПрАТ "Рівнесільсервіс" подана до суду
04.02.2014 року, тобто в межах строку
позовної давності.

Таким чином, на думку скаржника,
правові підстави для відмови в
задоволенні позову відсутні, просить
рішення господарського суду
Рівненської області від 12.03.2014 року у
даній справі скасувати та прийняти
нове рішення, яким позов задоволити
/а.с.34-36/.

Ухвалою Рівненського апеляційного
господарського суду від 27.03.2014 року у
справі № 918/129/14 апеляційну скаргу
прийнято до провадження та призначено
до розгляду на 14.05.2014 року /а.с.33/.

14.05.2014 року в судовому засіданні
позивач повністю підтримав вимоги і
доводи, викладені в апеляційній скарзі.

14.05.2014 року відповідач участі
уповноваженого представника в
судовому засіданні не забезпечив; про
причини неявки суд не повідомив. Згідно
повідомлення про вручення поштового
відправлення, останній був належним
чином повідомлений про дату, час і
місце розгляду справи /а.с. 41/.

Поскільки ухвалою Рівненського
апеляційного господарського суду від
27.03.2014 року явка представників сторін в
судове засідання 14.05.2014р. обов'язковою
не визнавалась, колегія суддів визнала
за можливе здійснювати розгляд справи
за відсутності представника
відповідача.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу.

Розглянувши матеріали справи,
апеляційну скаргу, перевіривши
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення, дослідивши
правильність застосування місцевим
господарським судом при винесенні
рішення норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
залишити без задоволення, а рішення
місцевого господарського суду без
змін, виходячи з наступного.

ПрАТ "Рівнесільсервіс" (надалі -
позивач, апелянт) згідно усної
домовленості передано ПП "Вієта"
(надалі - відповідач) цемент М-500
загальною кількістю 25, 39 т. на суму 22 597,10
грн. на підставі наявних в матеріалах
справи:

- видаткової накладної № 468 від 07.10.2008
року на суму 11650,10 грн. /а.с.7/;

- податкової накладної № 468 від 07.10.2008
року /а.с. 7/;

- видаткової накладної № 489 від 21.10.2008
року на суму 10947,00 грн. /а.с.8/;

- податкової накладної № 489 від 21.10.2008
року /а.с.9/;

- довіреності № 700238 від 07.10.2008 року
/а.с.10/

Відповідачем здійснено часткову
оплату отриманого товару на суму 10 947,00
грн.

09.12.2011 року позивачем на адресу
відповідача надіслано претензію № 31/11
з вимогою у семиденний термін в
добровільному порядку ліквідувати
наявний борг у сумі 11 650,10 грн.;
відповідач відповіді не надав,
розрахунків не здійснив /а.с.11-12/.

Таким чином, загальна сума
заборгованості відповідача перед
позивачем, станом на 04.02.2014 року, дату
звернення ПрАТ "Рівнесільсервіс" з
позовом до суду, становить 11 650,10 грн.

Згідно із ст.526 ЦК України та ст.193 ГК
України - зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до част.1 ст.692 ЦК України,
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Відтак, позовні вимоги про стягнення
заборгованості у сумі 11650,10 грн. є
обгрунтованими.

Щодо застосування строків позовної
давності.

11.03.2014 року ПП "Вієта" подано до
місцевого господарського суду
клопотання про застосування судом
строків позовної давності. В
обгрунтування вказаного клопотання
відповідач вказує на те, що у
відповідності до п.5 част.2 ст.260 ЦК
України право на пред'явлення вимоги у
позивача наступило 21.10.2008 року і саме з
цієї дати починається відлік терміну
позовної давності, який закінчується
21.10.2011 року /а.с.23/.

Місцевий господарський суд дійшов
вірного висновку, що між сторонами
мають місце правовідносини, що
склалися на підставі укладеного у
спрощений спосіб договору купівлі -
продажу, за яким сторони не визначали
строк здійснення відповідачем оплати
за отриманий товар.

У зв'язку з чим, покупець (відповідач у
даному випадку) на підставі ст.692 ЦК
України був зобов'язаний оплатити
товар після його прийняття, чого
зроблено не було. Тобто, накладні, за
якими відповідач отримав товар, є
самостійними підставами виникнення
обов'язку у відповідача здійснити
розрахунки за отриманий товар.

Колегія суддів вважає помилковими
доводи апеляційної скарги про те, що
обов'язок відповідача оплатити
отриманий ним товар, виникає лише після
звернення позивача, як продавця, з
вимогою про виконання зобов'язання
здійснити оплату товару, та отримання
даної вимоги відповідачем, посилаючись
при цьому на положення част.2 ст.530 ЦК
України, з огляду на таке.

Відповідно до част.2 ст.530 ЦК України
якщо строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

Наведена норма матеріального права
розміщена у главі 48 ЦК України
"Виконання зобов'язань" і носить
загальний характер, тобто може бути
застосована до будь-яких видів
договірних зобов'язань, які виникають в
цивільному обороті.

Отже, загальні положення част.2 ст.530 ЦК
України не можуть бути застосовані в
даному випадку до спірних
правовідносин сторін, оскільки термін
виконання зобов'язання, що випливає з
правовідносин купівлі-продажу, чітко
встановлений спеціальною нормою права
ст.692 ЦК України, відповідно до якої
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього.

Оскільки інший строк оплати товару
сторонами у видаткових накладних
встановлений не був, то відповідач мав
розрахуватись з позивачем після
отримання товару.

Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Згідно ст.257 ЦК України, загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Відповідно до част.1 ст. 261 ЦК України,
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

За зобов'язаннями, строк виконання яких
не визначений або визначений моментом
вимоги, перебіг позовної давності
починається від дня, коли у кредитора
виникає право пред'явити вимогу про
виконання зобов'язання. Якщо
боржникові надається пільговий строк
для виконання такої вимоги, перебіг
позовної давності починається зі
спливом цього строку.

За таких обставин, місцевий
господарський суд дійшов
обґрунтованого висновку про те, що
право пред'явити вимогу про оплату
переданого товару у позивача виникло у
2008 році, а тому строк позовної давності
згідно з приписами ч.5 ст.261 ЦК України
для звернення до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу у позивача закінчився по
видатковій накладній № 468 від 07.10.2008
року - 08.10.2011 року, а по видатковій
накладній № 489 від 21.10.2008 року - 22.10.2011
року відповідно.

Одночасно, дані твердженя узгоджуються
з положеннями інформаційного листа №
01-06/928/2012 від 17.07.2012 року "Про практику
застосування Вищим господарським
судом України у розгляді справ окремих
норм матеріального права", відповідно
до п.1 якого, з метою забезпечення
правильної і однакової судової
практики вважаємо за необхідне
звернути увагу господарських судів на
практику застосування судом
касаційної інстанції у розгляді справ
окремих норм ЦК України, ГК України та
інших актів законодавства, що містять
норми матеріального права, а саме:
частини першої статті 692 ЦК України
щодо визначення строку виконання
боржником грошового зобов'язання, яке
виникло на підставі договору
купівлі-продажу (у співвідношенні з
частиною другою статті 530 ЦК України).

За змістом статті 692 ЦК України,
покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару. Договором купівлі-продажу може
бути передбачено розстрочення платежу.

Отже, якщо інше не встановлено
укладеним сторонами договором або
актом цивільного законодавства,
перебіг строку виконання грошового
зобов'язання, яке виникло на підставі
договору купівлі-продажу, починається
з моменту прийняття товару або
прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, і положення
частини другої статті 530 названого
Кодексу, в якій ідеться про строк
(термін) виконання боржником обов'язку,
що не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги, до
відповідних правовідносин не
застосовується (див. постанову Вищого
господарського суду України від
28.02.2012р. № 5002-8/481-2011).

При цьому підписання покупцем
видаткової накладної, яка є первинним
обліковим документом у розумінні
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
і яка відповідає вимогам, зокрема,
статті 9 названого Закону і Положення
про документальне забезпечення
записів у бухгалтерському обліку та
фіксує факт здійснення господарської
операції і встановлення договірних
відносин, є підставою виникнення
обов'язку щодо здійснення розрахунків
за отриманий товар. Строк виконання
відповідного грошового зобов'язання
визначається за правилами,
встановленими частиною першою статті
692 ЦК України (див. постанову Вищого
господарського суду України від
21.04.2011р. № 9/252-10).

За наведеного, у зв'язку зі спливом
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі ПП
"Вієста", правові підстави для
задоволення позову відсутні.

Відповідно до ст.ст.33, 34 ГПК України,
кожна сторона належними і допустимими
доказами повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог та заперечень.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Враховуючи викладене, посилання
скаржника, викладені в апеляційній
скарзі є безпідставними, документально
необгрунтованими та такими, що
належним чином досліджені судом першої
інстанції при розгляді справи. Рішення
господарського суду Рівненської
області у даній справі ґрунтується на
матеріалах і обставинах справи,
відповідає нормам матеріального та
процесуального права, а тому відсутні
правові підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103-105
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду
Рівненської області від 12.03.14 р. у
справі № 918/129/14 залишити без змін,
апеляційну скаргу приватного
акціонерного товариства
"Рівнесільсервіс" - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може
бути оскаржено у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
постановою апеляційного
господарського суду законної сили.

Справу № 918/129/14 повернути
господарському суду Рівненської
області.

Головуючий суддя
Крейбух О.Г.

Суддя
Демянчук Ю.Г.

Суддя
Юрчук М.І.