ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

14 квітня 2014 року Справа № 5002-2/845-2012

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого:Мирошниченка
С.В.,суддів:Владимиренко С.В., Демидової
А.М., Плюшка І.А., Шевчук С.Р.,розглянувши
заяву Державної адміністрації
Лівадійського, Масандрівського,
Місхорівського парків-пам'яток
садово-паркового мистецтва
загальнодержавного значенняпро
перегляд Верховним Судом
УкраїнипостановиВищого
господарського суду України від 05.11.2013у
справі№5002-2/845-2012за позовом Заступника
прокурора міста Ялти в інтересах
держави в особі: 1.Республіканського
комітету з охорони навколишнього
природного середовища Автономної
Республіки Крим; 2.Державної
адміністрації Лівадійського,
Масандрівського, Місхорівського
парків-пам'яток садово-паркового
мистецтва загальнодержавного
значеннядо1.Кореїзської селищної ради;
2.Товариства з обмеженою
відповідальністю
"Південьспецкомплект"третя особа, яка
не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні позивачів
Управління Держземагенства у місті
Ялті Автономної Республіки
Кримпровизнання недійсним рішення,
договору оренди земельної ділянки та
спонукання до виконання певних дій,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду
Автономної Республіки Крим від 08.05.2013 у
справі №5002-2/845-2012, залишеним без змін
постановою Севастопольського
апеляційного господарського суду від
25.07.2013, в позові відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду
України від 05.11.2013 у даній справі
постанову Севастопольського
апеляційного господарського суду від
25.07.2013 залишено без змін.

Державна адміністрація
Лівадійського, Масандрівського,
Місхорівського парків-пам'яток
садово-паркового мистецтва
загальнодержавного значення
звернулась із заявою про перегляд
Верховним Судом України постанови
Вищого господарського суду України від
05.11.2013 у справі №5002-2/845-2012, в якій
просить скасувати зазначену постанову
та прийняти нове судове рішення.

Заяву з посиланням на постанови Вищого
господарського суду України від 28.02.2013
у справі №5002-2/843-2012 та від 20.03.2012 у
справі №5002-24/5067.1-2010, мотивовано
неоднаковим застосуванням Вищим
господарським судом України норм
матеріального права, внаслідок чого, на
думку заявника, ухвалено різні за
змістом судові рішення у подібних
правовідносинах.

Разом з тим, заявником подано
клопотання про поновлення пропущеного
процесуального строку для звернення із
заявою, яке колегія суддів визнає
таким, що підлягає задоволенню.

Розглянувши заяву про перегляд
постанови суду касаційної інстанції та
додані до неї матеріали, колегія суддів
не вбачає підстав для допуску справи до
провадження Верховного Суду України з
огляду на наступне.

Відповідно до статті 11116
Господарського процесуального кодексу
України (далі - ГПК України) заява про
перегляд судових рішень господарських
судів може бути подана виключно на
таких підставах: 1) неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, внаслідок чого
ухвалено різні за змістом судові
рішення у подібних правовідносинах; 2)
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Ухвалення різних за змістом судових
рішень (пункт 1 цієї статті) матиме
місце в разі, коли суд (суди) касаційної
інстанції у розгляді двох чи більше
справ за подібних предмета спору,
підстав позову, змісту позовних вимог
та встановлених судом фактичних
обставин і однакового
матеріально-правового регулювання
спірних правовідносин дійшов (дійшли)
неоднакових правових висновків,
покладених в основу цих судових рішень.

При вирішенні питання про допуск
справи до провадження Верховного Суду
України враховується сукупність усіх
наявних складових ознак неоднакового
застосування одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах.

У постанові від 05.11.2013 у справі
№5002-2/845-2012, про перегляд якої подано
заяву, суд касаційної інстанції
погодився з висновками судів
попередніх інстанцій щодо наявності
підстав для відмови в позові про
визнання недійсним рішення селищної
ради, договору оренди земельної
ділянки та додаткової угоди,
зобов'язання повернути земельну
ділянку, виходячи при цьому із
встановлених судами попередніх
інстанцій обставин справи стосовно
того, що на момент прийняття спірного
рішення Кореїзська селищна рада діяла
в межах наданих їй повноважень,
оскільки рішення відповідного органу
про закріплення Місхорського парку як
республіканського пам'ятника
садово-паркової архітектури не
прийнято, у Державної адміністрації
Лівадійського, Масандрівського,
Місхорського парків-пам'яток
садово-паркового мистецтва
загальнодержавного значення відсутній
акт на право постійного користування
землею, межі парку в законодавчому
порядку не встановлені та не винесені в
натурі, тобто відсутні докази про те, що
спірна земельна ділянка на час
прийняття оскаржуваного рішення
органу місцевого самоврядування була
розташована в межах земельної ділянки
природно-заповідного фонду
Місхорського парку-пам'ятки
садово-паркового мистецтва, що
свідчить про відсутність підстав для
визнання, укладеного на виконання
спірного рішення селищної ради,
договору оренди землі та додаткової
угоди до нього недійсними у
відповідності до приписів чинного
законодавства.

Водночас у постанові від 20.03.2012 у справі
№5002-24/5067.1-2010 Вищий господарський суд
України залишив без змін рішення суду
першої інстанції, яким задоволено
позов про визнання недійсними пунктів
рішення селищної ради та визнання
недійсним договору оренди земельної
ділянки. При цьому суд касаційної
інстанції виходив із встановленого
судом першої інстанції факту про те, що
спірна земельна ділянка відноситься до
земель парку-пам'ятки садово-паркового
мистецтва, що зумовлює поширення на неї
режиму земель природно-заповідного
фонду; спірне рішення органу місцевого
самоврядування прийнято з порушенням
норм законодавства про землі
природно-заповідного фонду, що є
підставою для недійсності рішення та
укладеного на його підставі договору.

Змістом наведеної постанови суду
касаційної інстанції спростовуються
доводи заявника стосовно неоднакового
застосування одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах з огляду на різні
встановлені фактичні обставини у цій
справі в порівнянні з постановою, про
перегляд якої подано заяву.

Крім того, постанова Вищого
господарського суду України від 28.02.2013
у справі №5002-2/843-2012, на яку посилається
заявник, не може бути доказом
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права у подібних
правовідносинах, оскільки даною
постановою судом касаційної інстанції
скасовано судові рішення судів
попередніх інстанцій, а справу
передано на новий розгляд до суду
першої інстанції. З огляду на викладене
колегія суддів зазначає, що прийняття
касаційною інстанцією постанови про
скасування судових рішень судів нижчих
інстанцій з передачею справи на новий
розгляд не означає остаточного
вирішення спору у справі, а тому на
відповідну постанову не може
здійснюватися посилання на
підтвердження підстави, встановленої
пунктом статті 11116 ГПК України.

З огляду на викладене Вищий
господарський суд України дійшов
висновку про відсутність підстав для
допуску даної справи до провадження
Верховного Суду України.

Керуючись статтями 86, 11116, 11121 ГПК
України, Вищий господарський суд
України

УХВАЛИВ:

Відмовити Державній адміністрації
Лівадійського, Масандрівського,
Місхорівського парків-пам'яток
садово-паркового мистецтва
загальнодержавного значення у допуску
справи №5002-2/845-2012 до провадження
Верховного Суду України.

Головуючий суддяС. Мирошниченко
Судді:С. Владимиренко А. Демидова І.
Плюшко С. Шевчук