ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.05.2014 року
Справа №917/449/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "КВС-Україна", бульвар
Дружби Народів, 19, м. Київ,01042

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Стандарт - Агро", вул.
Леніна 49, с. Сари, Гадяцький район,
Полтавська область,37340

про стягнення 643 581,93 грн.

Суддя Білоусов С.М.

Представники:

від позивача: Павлюк М.В., дов. вих. №767
від 21.11.2013 р.;

Щербаков І.М., дов. вих. №765
від 21.11.2013 р.;

від відповідача: Куришко В.М., дов. № 176
від 22.10.2013 р.

У судовому засіданні 15.05.2014 р. суд
оголосив вступну та резолютивну
частини рішення у відповідності до
положень ст. 85 ГПК України та повідомив
про дату виготовлення повного тексту
рішення.

Суть спору: розглядається позовна
заява про стягнення з відповідача 643
581,93 грн. - заборгованості за договором
№ 12/07-2009 від 28.04.2009р. на поставку насіння
сільськогосподарських культур, в тому
числі: 155 030,76 грн. - основного боргу, 445
558,40 грн. - пені, 18 310,62 грн. - 3% річних, 22
682,15 грн. - інфляційних нарахувань та
2000,00 грн. - завданих збитків.

Відповідач у відзиві на позов заявлені
позивачем вимоги відхиляє повністю,
посилаючись на пропуск позивачем
строку позовної давності та подав
відповідно заяву про застосування
позовної давності.

Позивач у судове засідання 15.05.2014 р.
подав клопотання від 14.05.2014 р. про
визнання поважною причини пропуску
строку позовної давності (вх. № 6213 від
15.05.2014 р.).

Відповідач у судове засідання 15.05.2014 р.
подав заперечення вих. № 125 від 15.05.14 р.
проти клопотання та доводів позивача
про визнання причини пропуску позовної
давності поважною (вх. № 6212 від 15.05.2014
р.).

Суд зазначені документи розглянув і
залучив до матеріалів справи.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши представників сторін,
дослідивши та оцінивши подані докази,
суд встановив:

Між Товариством з обмеженою
відповідальністю "КВС-Україна"
(Постачальник, далі - позивач) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Стандарт-Агро"
(Покупець, далі - відповідач) було
укладено договір поставки № 12/07-2009 від
28.04.2009 р. (далі - договір), відповідно до
умов якого, зокрема, Постачальник
зобов'язувався передати Покупцю
насіння сільськогосподарських культур
(далі - товар), а Покупець
зобов'язується прийняти і оплатити
товар, найменування якого зазначаються
у додатку(ах) до даного договору.

Згідно з Додатком № 1 від 28.04.2009 р. до
договору № 12/07-2009 від 28.04.2009 р. домовлено
поставити 236 посівних одиниць насіння
соняшнику гібрид (сорт) АК 0324, Апрон за
ціною 656,91 грн. на загальну суму 155 030,76
грн.

Позивач поставив відповідачу товар у
кількості 236 посівних одиниць на суму 155
030,76 грн., про що свідчить видаткова
накладна № 80213303 від 28.04.2009 р. та
довіреність на ім'я представника
відповідача Чемерис В.І. серії ЯПК №
682470 від 28.04.2009 р.

Відповідно до п. 3.1. договору порядок,
розміри та строки розрахунків за
поставлений товар визначається в
Додатках до договору.

У Додатку № 1 від 28.04.2009р. до договору №
12/07-2009 від 28.04.2009 р. передбачено, що
оплата здійснюється в наступному
порядку:

Перший етап - попередня оплата у
розмірі 0% від загальної вартості
Товару.

Другий етап - оплата в розмірі 30% від
загальної вартості Товару за даним
додатком до 25 серпня 2009 року.

Третій етап - оплата в розмірі 30% від
загальної вартості Товару за даним
додатком до 25 вересня 2009 року.

Четвертий етап - Остаточний розрахунок
здійснюється не пізніше 15 грудня 2009
року.

Відповідач не виконав свої
зобов'язання за договором щодо оплати
поставленого товару, внаслідок чого
заборгованість відповідача перед
позивачем становить 155 030,76 грн.

Позивач направляв відповідачу
письмову Вимогу № 25.11/05/13 від 25.11.2013 р. з
відповідними додатками про сплату
боргу та штрафних санкцій, яку
відповідач залишив без відповіді та
задоволення.

Позивач зазначає, що за вказаних
обставин у нього виникло право вимоги
про стягнення з відповідача 643 581,93
грн., у т.ч. 155 030,76 грн. - сума основного
боргу, 445 558,40 грн. - пеня (згідно з п.8.4
договору), 18 310,62 грн. - 3% річних, 22 682,15
грн. - інфляційні нарахування (ст.625 ЦК
України) та 2000,00грн. - збитки (згідно з
п.8.7 договору).

При прийнятті рішення суд виходить із
наступного.

Статтею 256 ЦК України встановлено, що
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України.

Водночас, з позовною заявою про
стягнення заборгованості за спірним
договором позивач звернувся до
господарського суду лише 12.03.2014 р., що
підтверджується відбитком печатки на
конверті, тобто з пропуском строку
позовної давності.

Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України
позовна давність застосовується
судом лише за заявою сторони у
спорі, зробленою до винесення ним
рішення

Відповідачем 17.04.2014 р. через канцелярію
суду подано клопотання вих. №183 від
11.04.2014 р. про застосування строків
позовної давності.

Статтею 267 ЦК України встановлено, що
сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.
Доказів вчинення відповідачем дій, які
б свідчили про визнання останнім боргу
у розумінні ст. 264 ЦК України, суду
не надано.

З урахуванням вищевикладеного, суд
дійшов висновку, що вимога позивача про
стягнення з відповідача основного
боргу в сумі 155 030,76 грн. задоволенню не
підлягає у зв'язку зі спливом,
встановленого ст. 257 ЦК України
трьохрічного строку позовної давності,
про застосування якого було заявлено
відповідачем.

Наведені у клопотанні позивача від
14.05.2014 р. причини пропуску строку
позовної давності суд не вважає
поважними, оскільки безвідповідальне
ставлення до роботи свого працівника
ОСОБА_5, яка працювала юрисконсультом
на підприємстві позивача, не є
обставинами, які унеможливлювали або
істотно утруднювали своєчасне подання
позову.

Щодо вимог позивача про стягнення з
відповідача пені за несвоєчасну оплату
у сумі 445 558,40 грн., 3% річних у сумі 18 310,62
грн., інфляційних втрат у сумі 22 682,15 грн.
та збитків у сумі 2 000,00 грн. суд
зазначає наступне.

Відповідно до ст. 266 ЦК України зі
спливом позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо).

У п. 5.3 Постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 29.05.2013
р. № 10 "Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських спорів"
роз'яснено, що зі спливом позовної
давності за вимогою про повернення або
сплату коштів спливає й позовна
давність за вимогою про сплату
процентів, передбачених статтями 536, 625
ЦК України, і сум інфляційних
нарахувань згідно з тією ж статтею 625
ЦК України (незалежно від періоду часу,
за який обчислено відповідні суми
процентів та інфляційних нарахувань,
оскільки такі суми є складовою
загальної суми боргу).

За таких обставин, оскільки у
задоволенні позовної вимоги про
стягнення з відповідача основного
боргу за договором № 12/07-2009 від 28.04.2009 р.
судом відмовлено на підставі статті
267 ЦК України, у зв'язку зі спливом
позовної давності, суд дійшов висновку
про відмову в задоволенні позовних
вимог щодо стягнення пені за
несвоєчасну оплату у сумі 445 558,40 грн., 3%
річних у сумі 18 310,62 грн., інфляційних
втрат у сумі 22 682,15 грн. та збитків у
сумі 2 000,00 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач
вказує, що згідно п. 8.4. договору
поставки № 12/07-2009 від 28.04.2009 р. сторони
відповідно до ст. 259 ЦК України
домовились про те, що строк позовної
давності щодо стягнення штрафних
санкцій збільшується до повного
виконання сторонами своїх грошових
зобов'язань, а нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язань здійснюється за весь
період прострочення без обмеження
строку та згідно п. 8.7 договору у
випадку звернення стороною до суду
внаслідок порушення другою стороною
своїх зобов'язань за даним договором,
сторона, що ініціює судовий процес має
право додатково стягувати з винної
сторони збитки, що пов'язані з
витратами на відновлення порушеного
права або захисту законних інтересів
(крім судових витрат), у заздалегідь
погодженій твердій сумі, що становить
2000,00 грн.

Але положення п. 8.4 договору № 15/07-2009 від
28.04.2009 р. про збільшення строку позовної
давності щодо стягнення штрафних
санкцій до повного виконання сторонами
своїх зобов'язань за цим договором не
спростовують вимог статті 266 ЦК
України, якою передбачено, що зі
спливом позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги.

Вказана правова позиція викладена у
Постанові Вищого господарського суду
України від 17.07.2013 р. у справі № 8/145-12.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку відмовити в позові у повному
обсязі.

Судові витрати у відповідності до
вимог ст. 49 ГПК України покладаються на
позивача.

На підставі матеріалів справи та
керуючись ст.ст. 32-33,43,49,82-85 ГПК України,
суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог -
відмовити повністю.

Повне рішення складено 20.05.2014 року

Суддя
Білоусов С. М.