ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

29.04.14р. Справа № 904/2125/14

за позовом Міського комунального
підприємства "ДНІПРОПЕТРОВСЬКІ МІСЬКІ
ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ"

до Дочірнього підприємства
"Дніпропетровський облавтодор"
Відкритого акціонерного товариства
"ДЕРЖАВНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ
"АВТОМОБІЛЬНІ ДОРОГИ УКРАЇНИ"

про стягнення 19 912,41 грн. боргу за
спожиту теплову енергію

Суддя Юзіков С.Г.

Представники:

від позивача - не з'явився (про час і
місце засідання суду сповіщений
належно)

від відповідача - Розумовський В.В.
представник за довіреністю №б/н від
25.12.13р.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач просить стягнути з Відповідача
19 912,41 грн. боргу за спожиту теплову
енергію, мотивуючи порушенням
Відповідачем договірних зобов'язань у
частині оплати.

Відповідач позов визнав, про що
зазначив у відзиві на позов, виникнення
боргу пояснив значною бюджетною
заборгованістю перед Відповідачем.
Надав бухгалтерську довідку, за якою
борг на 28.04.14р. становить 19 652,47 грн. за
період з 01.10.13р. по 01.01.14р.

Позивач явку повноважного
представника у судове засідання не
забезпечив. Клопотання про відкладення
розгляду спору від Позивача не
надходило.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони
добросовісно користуватись належними
їм процесуальними правами.

Статтею 77 ГПК України передбачено, що
господарський суд відкладає в межах
строків, встановлених статтею 69 цього
Кодексу розгляд справи, коли за якихось
обставин спір не може бути вирішено в
даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом
та прерогативою суду, основною умовою
для якого є не відсутність у судовому
засіданні представників сторін, а
неможливість вирішення спору у
відповідному судовому засіданні.

Оскільки явка у судове засідання
представників сторін - це право, а не
обов'язок, справа може розглядатись без
їх участі, якщо нез'явлення цих
представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Справа, згідно зі ст. 75 ГПК України,
розглядається за наявними у ній
матеріалами.

У судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши представника Відповідача,
господарський суд

ВСТАНОВИВ:

01.01.2010р. сторонами укладено Договір
№060398 про постачання теплової енергії
(далі Договір), за яким
Енергопостачальна організація
зобов'язалася постачати Споживачеві
теплову енергію в гарячій воді в
потрібних йому обсягах, а Споживач
зобов'язався оплачувати одержану
теплову енергію за встановленими
тарифами (цінами) в терміни,
передбачені цим договором (п. 1.1).

Пунктом 5.2 Договору обумовлено, що
облік споживання теплової енергії
здійснюється за показниками приладів
обліку, встановлених на вводах
розрахунковим способом.

Обсяги надання послуг сторонами
погоджено у додатку №1 до Договору.

Згідно з п. 7.4 Договору, остаточний
розрахунок за спожиту теплову енергію
проводиться Споживачем впродовж 5 діб
після одержання рахунку
Енергопостачальної організації, яка
зобов'язана направити його споживачу
не пізніше 10 числа місяця наступного за
розрахунковим. У випадку утворення
переплати, вона зараховується в
рахунок наступних платежів.

Відповідно до п. 8.2.3 Договору, в разі
несвоєчасної оплати за спожиту теплову
енергію - нараховується пеня в розмірі 1
%, але не більше подвійної облікової
ставки НБУ від суми простроченого
платежу, за кожний день прострочки.

За даними Позивача Відповідач
систематично порушував договірні
зобов'язання щодо оплати за одержану
теплову енергію, в результаті чого за
період жовтень - грудень 2013р. включно у
нього утворився борг у розмірі 19 652,47
грн. Надання послуг підтверджується
актами прийому-передачі виконаних
робіт, реєстром доставки рахунків та
актів виконаних робіт та двостороннім
актом звіряння розрахунків.

На прострочений борг Відповідача
Позивачем нарахована пеня в розмірі
259,94 грн. за період прострочення з 12.11.13р.
до 30.01.14р.

Наведене стало причиною звернення
Позивачем з позовом і є предметом спору
у даній справі.

Відносини, що виникли між сторонами у
справі на підставі Договору, є
господарськими зобов'язаннями, тому,
згідно зі ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 ГК
України, до цих відносин мають
застосовуватися відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей передбачених
Господарським кодексом України.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Відповідно до ст. 275 ГК України за
договором енергопостачання
енергопостачальне підприємство
відпускає електричну енергію, пару,
гарячу і перегріту воду споживачеві,
який зобов'язаний оплатити прийняту
енергію та дотримуватися
передбаченого договором режиму її
використання, а також забезпечити
безпечну експлуатацію енергетичного
обладнання, що ним використовується.

Статтею 193 ГК України визначено, що
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону та інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог - відповідно до вимог, що у певних
умовах звичайно ставляться. Кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України
одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше
не встановлено договором або законом.
Зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що
порушенням зобов'язання є його не
виконання або виконання з порушенням
умов, які визначені змістом
зобов'язання. Договір є обов'язковим
для виконання сторонами (ст. 629 ЦК
України).

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Відповідно до ст. 216-217, 230-231 ГК України
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання, шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 33, 34 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень. Обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідач основний борг визнав,
виникнення боргу пояснив значною
бюджетною заборгованістю перед
Відповідачем.

За таких обставин, суд вважає, що
позовні вимоги підлягають задоволенню
у повному обсязі.

Згідно зі ст. 49 ГПК України,
господарські витрати слід покласти на
Відповідача.

Керуючись ст. 33, 34, 44, 49, 75, 82-84, 115-117
Господарського процесуального кодексу
України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з Дочірнього підприємства
"Дніпропетровський облавтодор"
Відкритого акціонерного товариства
"ДЕРЖАВНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ
"АВТОМОБІЛЬНІ ДОРОГИ УКРАЇНИ", 49000,
м.Дніпропетровськ, вул. Леніна, буд.24
(код 319 508 28) на користь Міського
комунального підприємства
"Дніпропетровські міські теплові
мережі", 49044, м. Дніпропетровськ, пр-т
Карла Маркса, 37 (код ЄДРПОУ 320 827 70) 19 652,47
грн. - основного боргу, 259,94 грн. - пені,
1827 грн. - судового збору.

Видати наказ після набрання судовим
рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення десятиденного строку
з дня підписання його повного тексту.

Суддя
С.Г. Юзіков

Рішення підписане_____________