м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/7383/14 13.05.14

За позовом Приватного акціонерного
товариства «Інститут паперів»

До Фонду державного майна
України

Про стягнення 35 247,96 грн.

Суддя Сівакова
В.В.

Представники сторін:

від позивача Єловікова В.В. - по
дов. № б/н від 10.02.2014

від відповідача Кирпичова Т.Б. - по
дов. № 433 від 17.12.2013

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста
Києва передані вимоги Приватного
акціонерного товариства «Інститут
паперів» про стягнення з Фонду
державного майна України 35 247,96 грн.
боргу, який виник внаслідок
неналежного виконання взятих на себе
останнім зобов'язань згідно договору
про спільну експлуатацію та утримання
приміщень № 33 від 18.01.2013.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 23.04.2014 порушено провадження у
справі № 910/7383/14 та призначено її до
розгляду на 13.05.2014.

Відповідачем 13.05.2014 в судовому
засіданні подано клопотання про
залучення до участі у справі третьою
особою, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача Державну казначейську
службу України. Клопотання мотивовано
тим, що залучення зазначеної особи
пов'язане з необхідністю встановлення
наявності або відсутності факту
одержання Фондом бюджетних коштів для
оплати наданих послуг за договором.
крім цього. саме на органи Державної
казначейської служби України
покладено функції по виконанню рішень
про стягнення коштів з державних
органів, державного та місцевих
бюджетів або бюджетних установ (ч. 2 ст. 3
закону України «Про виконавче
провадження»).

Суд розглянувши дане клопотання
відмовив в його задоволенні з огляду на
наступне

Відповідно до ст. 27 Господарського
процесуального кодексу України треті
особи, які не заявляють самостійних
вимог на предмет спору, можуть вступити
у справу на стороні позивача або
відповідача до прийняття рішення
господарським судом, якщо рішення з
господарського спору може вплинути на
їх права або обов'язки щодо однієї з
сторін. Їх може бути залучено до участі
у справі також за клопотанням сторін,
прокурора або ініціативи
господарського суду.

Така третя особа виступає в процесі на
стороні позивача або відповідача - у
залежності від того, з ким із них у неї
існують (або існували) певні правові
відносини.

Що ж до наявності юридичного інтересу у
третьої особи, то у вирішенні
відповідного питання суд має
з'ясовувати, чи буде у зв'язку з
прийняттям судового рішення з даної
справи таку особу наділено новими
правами чи покладено на неї нові
обов'язки, або змінено її наявні права
та/або обов'язки, або позбавлено певних
прав та/або обов'язків у майбутньому (ч.
5 п. 1.6. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції»).

Отже, третя особа без самостійних
вимог, має знаходитися з однією зі
сторін у матеріальних правовідносинах,
які в результаті прийняття судом
рішення у справі зазнають певних змін.

Суд дійшов висновку, що прийняття
рішення з даного господарського спору,
не може вплинути на права або обов'язки
Державної казначейської служби
України щодо відповідача, тому
відсутні підстави для залучення
останнього до участі у справі третьою
особою, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача.

Позивач в судовому засіданні 13.05.2014
позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач у поданому в судовому
засіданні 13.05.2014 письмовому відзиві
суму боргу в розмірі 35 247,96 грн. визнав,
проте проти задоволенні позову
заперечує посилаючись на те, що за
умовами договору передбачено, що у разі
відсутності фінансування оплата
послуг проводиться після надходження
відповідного фінансування з
Державного бюджету України.

В судовому засіданні 13.05.2014, відповідно
до ст. 85 Господарського процесуального
кодексу України, було оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення представників
позивача і відповідача, Господарський
суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

18.01.2013 між Приватним акціонерним
товариством «Інститут паперів»
(позивач) та Фондом державного майна
України (відповідач) було укладено
договір про спільну експлуатацію та
утримання приміщень № 33 (далі -
договір).

Відповідно до п. 1.1. договору позивач за
цим договором зобов'язується надати
послуги по забезпеченню
життєдіяльності в приміщеннях, що
передані відповідачу в оперативне
управління на четвертому, сьомому та
восьмому поверхах будинку по вул.
Кутузова, 18/7, а відповідач
зобов'язується відшкодувати вартість
таких послуг за умовами, визначеними
цим договором.

Згідно з п. 1.2. договору загальна площа
вищезазначених приміщень 905,4 кв. м., що
становить 7,24% загальної площі всього
будинку.

Спір виник в зв'язку з тим, що позивач
вважає, що відповідачем в порушення
умов договору не було у повному обсязі
сплачено вартість наданих послуг, у
зв'язку з чим у відповідача виникла
заборгованість перед позивачем в
загальному розмірі 35 247,96 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Згідно ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193
Господарського кодексу України до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу
України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу
України, договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Договір є
двостороннім, якщо правами та
обов'язками наділені обидві сторони
договору.

Згідно зі ст. 627 Цивільного кодексу
України встановлено, що відповідно до
ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Згідно з ст. 628 Цивільного кодексу
України зміст договору становлять
умови, визначені на розсуд сторін і
погодженні ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Відповідно до п. 4.1. договору договір
набирає чинності з моменту підписання
і діє до 31.12.2013.

Згідно з п. 2.1. договору вартість послуг
за договором орієнтовно становить 301
991,84 грн.

Згідно з п. 2.2. договору
електропостачання приміщень,
водопостачання та каналізація,
опалення приміщень, відшкодувати
щомісячно у розмірі 7,24% від рахунків, що
виставляються комунальними службами
міста для позивача згідно з додатком №
1 до цього договору.

Відповідно до п. 2.3. договору
загальногосподарські витрати
відповідачем відшкодовуються
щомісячно фіксованою сумою - 11 749,32 грн.
згідно з додатком № 2 до цього договору.

Пунктом 3.1. договору визначено, що
відповідач проводить оплату не пізніше
10 робочих днів після підписання акта
виконаних послуг та одержання
відповідних рахунків від позивача.

Згідно п. 1 ст. 530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Стаття 610 Цивільного кодексу України
визначає що порушенням зобов'язання є
його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).

Проте, матеріали справи свідчать про
порушення відповідачем зобов'язання
щодо своєчасного внесення плати за
надані послуги в повному обсязі, в
результаті чого виникла
заборгованість, яка згідно підписаного
та скріпленого печатками обох сторін
акту звірки взаєморозрахунків станом
на 06.05.2014, складає 35 247,96 грн. (11 749,32 грн. х
3 місяці (жовтень, листопад, грудень 2013
року).

Відповідно до п. 1 ст. 173 Господарського
кодексу України господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Згідно з п. 2 ст. 193 Господарського
кодексу України кожна сторона повинна
вжити усіх заходів, необхідних для
належного виконання нею зобов'язання,
враховуючи інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог ЦК України, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно п. 1 ст. 193 Господарського кодексу
України суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу України
встановлено, що одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Згідно з ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

З огляду на викладене, вимоги позивача
про стягнення з відповідача
заборгованості в розмірі 35 247,96 грн.
обґрунтовані та підлягають
задоволенню.

Згідно з ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідач доказів на спростування
обставин, повідомлених позивачем не
надав.

Посилання відповідача на те, що
договором передбачена відкладальна
умова оплати послуг з посиланням на п.
3.2. договору не відповідає дійсності,
оскільки відповідно до умов п. 3.2.
договору сторони дійшли згоди, що у
разі відсутності фінансування з
Державного бюджету України, відповідач
не несе відповідальність за
прострочення оплати, але
зобов'язується відшкодувати вартість
послуг відразу після надходження
відповідного фінансування з
Державного бюджету України.

Таким чином, позовні вимоги Приватного
акціонерного товариства «Інститут
паперів» обґрунтовані та підлягають
задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору,
відповідно до вимог ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, підлягають стягненню з
відповідача на користь позивача.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 49,
ст.ст. 82-85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фонду державного майна
України (м. Київ, вул. Кутузова, 18/9, ) на користь Приватного
акціонерного товариства «Інститут
паперів» (м. Київ, вул. Кутузова, 18/7, ) 35 247 (тридцять п'ять тисяч
двісті сорок сім) грн. 96 коп. основного
боргу, 1 827 (одну тисячу вісімсот
двадцять сім) грн. 00 коп. судового збору.

Повне рішення складено 15.05.2014.

Суддя
В.В.Сівакова