КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" квітня 2014 р. Справа№ 910/25765/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кондес Л.О.

суддів: Ропій Л.М.

Рябухи В.І.

За участю представників:

позивача: Кучева С.О. - пред. за дов. б/н
від 11.01.2013;

відповідача: Заблоцький В.А.- пред. за
дов. б/н від 02.01.2014.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Будконстракшн"

на рішення Господарського суду міста
Києва від 18.02.2014 р.

у справі № 910/25765/13 (суддя -Мандриченко О.
В.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Будконстракшн"

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Експрес Бетон"

про визнання недійсним п.7.7 Договору
про надання послуг

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 18.02.2014 року у задоволенні
позову відмовлено повністю.

Не погодившись із прийнятим рішенням,
позивач звернувся з апеляційною
скаргою до Київського апеляційного
господарського суду, в якій просить суд
оскаржуване рішення скасувати та
прийняти нове яким позов задовольнити,
у зв'язку з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі позивач
стверджує, що питання про розмір штрафу
не було предметом розгляду у справі
№910/17205/13, але суд першої інстанції при
прийнятті рішення у даній справі
необґрунтовано визначив, що факт
дійсності п. 7.7. Договору, встановлений
в іншій справі. Скаржник, також, вказує
на суд першої інстанції не звернув
увагу на заяву позивача про зміну
підстави позовних вимог, в якій позивач
виклав нові доводи на підтвердження
своїх позовних вимог, а саме, що
стягнення штрафу за невиконання
грошового зобов'язання суперечить
нормам Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошового зобов'язання».

У відзиві на апеляційну скаргу
відповідач посилається на те, що чинне
законодавство не встановлює для
учасників господарських відносин
обмежень передбачати в договорі
одночасне стягнення пені та штрафу, що
узгоджується із свободою договору,
встановленою, статтею 627 ЦК України,
коли сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості та не виключає
можливості встановлення в укладеному
сторонами договорі іншого виду
неустойки - штрафу, в тому числі і за
порушення грошового зобов'язання.

Ухвалою від 31.03.2014 прийнято апеляційну
скаргу до провадження та призначено
справу до розгляду на 23.04.2014.

В судове засідання 23.04.2014 представники
сторін з'явилися.

Розглянувши апеляційну скаргу,
дослідивши матеріали справи з
урахуванням правил ст.ст.99,101 ГПК
України, відповідно до яких
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги,
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі,
колегія суддів встановила наступне:

Позивач звернувся з позовом до
Господарського суду міста Києва про
визнання недійсним п.7.7 Розділу 7
«Відповідальність сторін» Договору
про надання послуг №48/У-48-13/1 від 15.04.2013.

В обґрунтування позову позивач
стверджує, що п. 7.7 Договору є таким, що
суперечить законодавству України та
порушує права позивача, оскільки
застосування до сторони договору, яка
допустила порушення строків виконання
грошового зобов'язання, одночасно двох
видів відповідальності у вигляді
стягнення пені та штрафу, тобто,
двократного притягнення до юридичної
відповідальності одного виду за одне і
теж саме порушення, є неправомірним та
фактично означає можливість
подвійного притягнення до
відповідальності за одне порушення, що
суперечить положенням статті 61
Конституції України.

24.01.2014 позивачем до суду першої
інстанції було подано заяву відповідно
до ч.4 ст. 22 ГПК України, про зміну
підстави позову, в якій він посилається
на те, що за порушення термінів
здійснення оплат (прострочення
платежу) по договору, згідно норм
спеціального Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошового зобов'язання»,
може бути стягнення лише пені, розмір
якої не має перевищувати подвійну
облікову ставку НБУ.

У відзиві на позовну заяву відповідач
стверджує, що одночасне стягнення пені
та штрафу у разі порушення грошового
зобов'язання не суперечить нормам
чинного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, між
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Експрес бетон"
(виконавцем) та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Будконстракшн"
(замовником) 15.04.2013 р. укладено Договір
про надання послуг № 48/У-48-13/1 (надалі -
Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору виконавець
зобов'язався надавати замовнику в
порядку та на умовах, визначених
договором, послуги по використанню за
їх прямим призначенням: навантажувача
фронтального ZL-50G, № реєстраційний Т04349
AI, № зав. 15G01025593LN00918, № дв. 1210F060282, та
екскаватора CAT 320, № реєстраційний 56043
АА, № зав. МАВ00475 № дв. 7JK92974 (далі -
послуги) на об'єкті замовника за
адресою: м. Київ, перетин вул.
Червоноармійської та вул.
Червоноткацької "Будівництво
торгівельно-розважального комплексу",
а замовник зобов'язався прийняти та
оплатити надані виконавцем послуги в
строки та на умовах, передбачених
договором.

Відповідно до п. 2.4. Договору, замовник
зобов'язався здійснювати розрахунок за
фактично надані виконавцем послуги
протягом чотирьох робочих днів після
підписання кожного Акту
здачі-приймання робіт (надання послуг).

Згідно з підписаними сторонами актами
здачі-приймання робіт (надання послуг)
до даного Договору позивачем надано
послуг на загальну суму 178460,20 гри., які
були оплачені відповідачем лише
частково у розмірі 39500,20 грн.

Відповідно до п. 7.7. договору, за
порушення замовником термінів оплат за
наданні виконавцем послуги понад 30
календарних днів, замовник
зобов'язується додатково сплатити
виконавцю штраф у розмірі 50% від
вартості наданих послуг, оплата яких
прострочена.

Проте, за Актами здачі-приймання робіт
(надання послуг) № ЕБ-05/13/04, № ЕБ-05/13/08, №
ЕБ- 05/13/09, № ЕБ-05/13/10, підписаними
позивачем і відповідачем 13.05.2013 р; Актом
здачі-приймання робіт (надання послуг)
№ ЕБ-06/10/20, підписаний позивачем та
відповідачем 10.06.2013 р.; Актом
здачі-приймання робіт (надання послуг)
№ ЕБ-07/12/03, підписаний позивачем та
відповідачем 12.07.2013 р., оплата одержаних
послуг ТОВ "Будконстракшн" своєчасно
здійснена не була.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 17.10.2013 р. у справі № 910/17205/13 за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Експрес Бетон" до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Будконстракшн"
стягнуто з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Будконстракшн" на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Експрес Бетон" 138 960,00
грн. - боргу, 4 886,09 грн. - пені, 69 480,00 грн. -
штрафу на підставі п.7.7 Договору, 1 058,20
грн. - 3% річних та 4 287,69 грн. - судового
збору. Постановою Київського
апеляційного господарського суду від
28.01.2014 року рішення Господарського суду
міста Києва від 17.10.2013 року у справі
№910/17205/13 залишено без змін.

Висновки господарських судів, які
викладені в Рішенні Господарського
суду міста Києва від 17.10.2013 р. та в
постанові Київського апеляційного
господарського суду від 28.01.2014 року у
справі №910/17205/13 не потребують
доказування, тобто, мають
преюдиціальне значення для розгляду
даної справи в якій беруть участь ті
самі сторони, на підставі ст. 35 ГПК
України,що відповідає правовій позиції
Вищого господарського суду України,
яка викладена в Постанові Пленуму від
26.12.2011 року № 18 «Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції».

Приймаючи оскаржуване рішення, суд
першої інстанції зробив висновок, що
позивачем не доведено, встановлених
законодавством підстав для визнання п.
7.7. Договору недійсним; матеріали
справи не містять посилань на фактичне
порушення прав позивача з боку
відповідача внаслідок укладення
спірного пункту Договору; позивачем не
надано суду доказів на підтвердження
фактів порушення його права.

Колегія суддів повністю підтримує
правову позицію суду першої інстанції
щодо відмови у задоволенні позову, з
огляду на наступне:

Законом України «Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошового
зобов'язання» обмежено лише розмір
нарахування пені, але не забороняється
застосування інших санкцій крім пені,
крім того, такий вид неустойки, як штраф
регулюється нормами Господарського
кодексу України та Цивільного кодексу
України.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України у
разі якщо розмір штрафних санкцій
законом не визначено, санкції
застосовуються в розмірі,
передбаченому договором. При цьому
розмір санкцій може бути встановлено
договором у відсотковому відношенні до
суми невиконаної частини зобов'язання
або в певній, визначеній грошовій сумі,
або у відсотковому відношенні до суми
зобов'язання незалежно від ступеня
його виконання, або у кратному розмірі
до вартості товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання
зобов'язання як пеня та її розмір
встановлено частиною третьою статті 549
ЦК України - це вид неустойки, що
забезпечує виконання грошового
зобов'язання і обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожний день прострочення виконання.

Застосування іншого виду неустойки -
штрафу до грошового зобов'язання
законом не передбачено, що, втім, не
виключає можливості його встановлення
в укладеному сторонами договорі
(наприклад, за необґрунтовану відмову
від переказу коштів за розрахунковими
документами отримувача коштів),
притому і як самостійний захід
відповідальності, і як такий, що
застосовується поряд з пенею. В
останньому випадку не йдеться про
притягнення до відповідальності
одного виду за одне й те саме
правопорушення двічі, тому що
відповідальність настає лише один раз -
у вигляді сплати неустойки, яка включає
у себе і пеню, і штраф як лише форми її
сплати. (див. Постанову Пленуму Вищого
господарського суду України від 17.12.2013
року № 14 «Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань»).

При цьому, одночасне стягнення пені та
штрафу у разі порушення господарських
зобов'язань, не суперечить ст. 61
Конституції України, оскільки згідно
зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є
формами неустойки, а відповідно до
статті 230 ГК України - видами штрафних
санкцій, тобто не є окремими та
самостійними видами юридичної
відповідальності. У межах одного виду
відповідальності може застосовуватися
різний набір санкцій (такої позиції
дотримується Верховний Суд України у
своїй постанові від 27.04.2012 року № 3-24гс12
та Вищий господарський суд України у
своїй постанові від 12.06.2012 року
№06/5026/1052/2011).

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що доводи, наведені
скаржником в апеляційній скарзі, є
необґрунтованими та мають формальний
характер, у зв'язку з чим апеляційна
скарга задоволенню не підлягає.
Рішення місцевого господарського суду
відповідає чинному законодавству,
фактичним обставинам і матеріалам
справи, прийняте з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
тому відсутні підстави для скасування
або зміни рішення.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Будконстракшн" залишити без
задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста
Києва від 18.02.2014 р. у справі №910/25765/13
залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/25765/13 повернути
до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя
Л.О. Кондес

Судді
Л.М. Ропій

В.І. Рябуха