ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2014 року
Справа № 915/381/14

Господарський суд Миколаївської
області у складі судді Бритавської Ю.С.

при секретарі судового засідання:
Мартиненко М.С.

за участю представників сторін:

від позивача: Панченко С.В., довіреність
від 17.02.2014р.

від відповідача: Ткач О.О., довіреність
від 08.01.2014р.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні позовну заяву: Державного
підприємства «Адміністрація морських
портів України» (01135, м. Київ, пр-т
Перемоги, 14, ) в особі
Миколаївської філії Державного
підприємства «Адміністрація морських
портів України» (54020, м. Миколаїв, вул.
Заводська, 23, )

до відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю «Нікморсервіс
Ніколаєв» (54002, м. Миколаїв, вул.
Громадянський узвіз, 1/1, )

про: спонукання внесення змін до
договору шляхом підписання додаткової
угоди, -

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство «Адміністрація
морських портів України» в особі
Миколаївської філії Державного
підприємства «Адміністрація морських
портів України» звернулось до
господарського суду Миколаївської
області з позовною заявою до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Нікморсервіс
Ніколаєв» про спонукання внести зміни
до договору про встановлення сервітуту
№А6-А від 10.07.2013р. шляхом підписання
додаткової угоди №3 в редакції
Державного підприємства
«Адміністрація морських портів
України».

Позовні вимоги ДП «Адміністрація
морських портів України» мотивовані
недосягнення сторонами згоди щодо
внесення змін до договору та відмовою
відповідача від підписання додаткової
угоди №3 до договору про встановлення
сервітуту №А6-А від 10.07.2013р., з огляду на
що позивач на підставі ст. 651 ЦК України,
ст. 188 ГК України просить у судовому
порядку спонукати відповідача внести
запропоновані позивачем зміни до
укладеного договору шляхом підписання
додаткової угоди.

На виконання вимог ухвали суду від
27.03.2014р. сторонами надано витребувані
судом документи та письмові пояснення.

У судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги в
повному обсязі та просить суд їх
задовольнити.

Представник відповідача у судовому
засіданні проти задоволення позову
заперечив та просить суд відмовити у
задоволенні позову з підстав,
викладених у відзиві на позовну заяву,
наданому до суду 10.04.2014р. за вх.№6725/14.
Зокрема, відповідач вважає, що відсутні
передбачені чинним законодавством та
самим договором про встановлення
сервітуту №А6-А від 10.07.2013р. підстави
для внесення змін до договору, з огляду
на що позовні вимоги є
необґрунтованими та задоволенню не
підлягають.

Відповідно до вимог ст. 85 ГПК України у
судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши представників сторін,
господарський суд встановив:

10.07.2013р. між Державним підприємством
«Адміністрація морських портів
України» (Володілець, позивач) в особі
в.о. начальника Миколаївської філії
Державного підприємства
«Адміністрація морських портів
України» (Адміністрація
Миколаївського морського порту)
Іванюка В.В. та Товариством з обмеженою
відповідальністю «Нікморсервіс
Ніколаєв» (Користувач, відповідач) в
особі директора Хараберюш О.В.
укладений договір №А6-А про
встановлення сервітуту, відповідно до
п.п. 1, 2, 1.1, 2.1, 2.2, 4.2 якого Миколаївська
філія Державного підприємства
«Адміністрація морських портів
України» (Адміністрація
Миколаївського морського порту) має на
окремому балансі причал №9 (інв. №1031036),
загальною довжиною 209 м.п., загальною
технологічною шириною 14,5 м.п., та
причальну інфраструктуру: залізничні
колії №№ 33,36 (інв. №1031079, 1031080),
загальною довжиною 405 м.п., підкранові
колії (інв. №1031065), загальною довжиною
202,5 м.п. у дві нитки (надалі за текстом -
причали та причальна інфраструктура
та/або об'єкт сервітуту); Користувач
користується причалами та причальною
інфраструктурою; сервітут
встановлюється щодо користування
причалами та причальною
інфраструктурою, які розташовані за
адресою: 54020, м. Миколаїв, вул. Заводська,
23; сервітут встановлюється для
можливості здійснення Користувачем
навантажувально-розвантажувальних
робіт через причали з використанням
причальної інфраструктури; обсяг прав
та обов'язків по користуванню
причалами та причальною
інфраструктурою, щодо яких
встановлюється право сервітуту згідно
даного договору, визначається на
підставі чинного законодавства
України та умов даного договору;
сервітут є строковим та оплатним.

Згідно з п.5.1 договору (в редакції
укладеної сторонами Додаткової угоди
№1 від 08.08.2013р. до договору) плата за
сервітут за місяць складає:

- причал №9 (інв. №0131036) - 142744,91 грн. без
ПДВ;

- залізнична колія №33,36 (інв. №0131079,
№0131080) - 2273,55 грн. без ПДВ;

- підкранові колії (інв. №0131065) - 1592,49 грн.
без ПДВ.

ПДВ стягується відповідно до чинного
законодавства України.

У разі якщо фактичне користування
причалом користувачем не відбувається,
плата за цей період Володільцем з
Користувача не справляється.

У разі якщо протягом місяця фактичне
користування об'єктом причальної
інфраструктури Користувачем не
відбувається, плата за такий місяць
Володільцем з Користувача не
справляється, у протилежному випадку -
плата за користування таким об'єктом
справляється у повному обсязі за
місяць.

Пунктом 5.2 договору (в редакції
укладеної сторонами Додаткової угоди
№1 від 08.08.2013р. до договору) передбачено,
що плата за сервітут причалу за період,
який становить менше місяця,
визначається як місячна плата за
сервітут такого причалу (п.5.1 даного
договору) поділена на кількість днів у
місяці і помножена на кількість днів
фактичного користування таким
причалом в такому місяці.

У відповідності до п.5.7 договору
Володілець залишає за собою право на
зміну тарифу за користування
сервітутом за даним договором виключно
у разі:

- підвищення мінімального рівня
заробітної плати на законодавчому
рівні;

- змін у розмірі відрахувань у фонди
(пенсійний, соцстраху та інше), інфляції
на законодавчому рівні,

з подальшим укладанням Додаткової
угоди до даного договору. При цьому,
тариф за користування сервітутом за
даним договором змінюється
Володільцем на розмір зміни
собівартості послуг (сервітуту) у
зв'язку з обставинами, вказаними у
цьому пункті.

За п.7.1.10 договору (в редакції укладеної
сторонами Додаткової угоди №1 від
08.08.2013р. до договору) Користувач
зобов'язаний: щомісячно до 20-го числа
місяця наступного за розрахунковим,
згідно виставленого рахунку
Володільця, вносити плату за
користування сервітутом за попередній
місяць; вносити плату за сервітут за
весь час фактичного користування
причалом №9.

Пунктом 14.1, 14.2 договору (в редакції
укладеної сторонами Додаткової угоди
№1 від 08.08.2013р. до договору) встановлено,
що цей договір набирає чинності з
моменту підписання уповноваженими
представниками сторін та скріплення
печатками сторін та діє протягом 6
місяців з моменту набуття чинності. У
випадку якщо Користувач не пізніше ніж
за один місяць до закінчення терміну
дії договору не повідомить Володільця
про намір припинити його дію, договір
вважається автоматично пролонгованим
ще на 6 місяців на тих самих умовах.
Сторони дійшли до згоди, що згідно з
частиною третьою статті 631 Цивільного
кодексу України, умови цього договору
застосовується до правовідносин, що
виникли між ними з 13.06.2013 року.

Згідно з 15.2 договору зміни і доповнення
до даного договору мають силу тільки у
випадку, якщо вони оформлені у
письмовому виді, підписані
повноважними представниками обох
сторін та скріплені печатками.

З матеріалів справи вбачається, що
08.01.2014р. позивач супровідним листом за
вих.№18/06-13 надіслав відповідачу на
підписання три примірника Додаткової
угоди №3 до договору №А6-А від 10.07.2013р.
про встановлення сервітуту.

У Додатковій угоді №3 від 08.01.2014р.
позивач запропонував внести до
договору наступні зміни:

« 1. Пункт 5.1 договору викласти у
наступній редакції

« 5.1. Плата за сервітут за місяць
складає:

- причал №9 (інв. №0131036) - 142744,91 грн. без
ПДВ;

- залізнична колія №33,36 (інв. №0131079,
№0131080) - 2293,50 грн. без ПДВ;

- підкранові колії (інв. №0131065) - 1613,34 грн.
без ПДВ.

ПДВ стягується відповідно до чинного
законодавства України».

2. Пункт 5.2 договору викласти в
наступній редакції:

« 5.2. Плата за сервітут за період, який
становить менше місяця, визначається
як місячна плата за сервітут (п.5.1
даного договору) поділена на кількість
днів місяця, в якому був укладений
(розірваний) договір та помножена на
кількість днів дії договору в такому
місяці".

3. Пункт 7.1.10 договору виключити.

4. Інші умови договору, які не
змінені/доповнені цією Додатковою
угодою, залишаються без змін, і Сторони
підтверджують по ним свої зобов'язання.

5. Сторони дійшли згоди, що згідно з ч.3
ст. 631 ЦК України умови даної Додаткової
угоди застосовуються до правовідносин,
що виникли між ними з 01.01.2014р.».

У листі за вих.№87 від 28.01.2014р.
відповідач відмовився від підписання
направленої йому Додаткової угоди №3
до договору №А6-А від 10.07.2013р. з огляду
на відсутність законних підстав для її
укладення.

Вищевикладені обставини стали
підставою для звернення позивача до
суду з відповідним позовом про
спонукання внести зміни до договору
про встановлення сервітуту №А6-А від
10.07.2013р. шляхом підписання додаткової
угоди №3 в редакції позивача.

Проаналізувавши наявні у справі докази
та надавши їм правову оцінку, суд
дійшов висновку про відмову у
задоволенні позову, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 20 ГК України держава
забезпечує захист прав і законних
інтересів суб'єктів господарювання та
споживачів. Кожний суб'єкт
господарювання та споживач має право
на захист своїх прав і законних
інтересів. Права та законні інтереси
зазначених суб'єктів захищаються
шляхом: визнання наявності або
відсутності прав; визнання повністю
або частково недійсними актів органів
державної влади та органів місцевого
самоврядування, актів інших суб'єктів,
що суперечать законодавству, ущемлюють
права та законні інтереси суб'єкта
господарювання або споживачів;
визнання недійсними господарських
угод з підстав, передбачених законом;
відновлення становища, яке існувало до
порушення прав та законних інтересів
суб'єктів господарювання; припинення
дій, що порушують право або створюють
загрозу його порушення; присудження до
виконання обов'язку в натурі;
відшкодування збитків; застосування
штрафних санкцій; застосування
оперативно-господарських санкцій;
застосування
адміністративно-господарських
санкцій; установлення, зміни і
припинення господарських
правовідносин; іншими способами,
передбаченими законом. Порядок захисту
прав суб'єктів господарювання та
споживачів визначається цим Кодексом,
іншими законами.

Частиною 5 ст. 188 ГК України визначено,
що якщо судовим рішенням договір
змінено або розірвано, договір
вважається зміненим або розірваним з
дня набрання чинності даним рішенням,
якщо іншого строку набрання чинності
не встановлено за рішенням суду.

Отже, законодавцем чітко встановлений
спосіб захисту прав та законних
інтересів зацікавленого суб'єкта
господарювання у випадку недосягнення
ним зі своїм контрагентом згоди щодо
зміни договору - внесення змін до
договору судовим рішенням (зміна
господарських правовідносин судовим
рішенням).

Натомість, позивач у даній справі
звернувся до господарського суду з
позовом до відповідача про спонукання
останнього внести зміни до договору
про встановлення сервітуту №А6-А від
10.07.2013р. шляхом підписання додаткової
угоди №3 в редакції позивача, що не
відповідає способу захисту,
передбаченому законом.

За цих обставин, господарський суд
вважає необхідним повністю відмовити
позивачу у задоволенні даного позову.

У відповідності до ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Статтею ст. 627 ЦК України передбачено,
що відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства.

Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна
або розірвання договору допускається
лише за згодою сторін, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом. Істотним є таке
порушення стороною договору, коли
внаслідок завданої цим шкоди друга
сторона значною мірою позбавляється
того, на що вона розраховувала при
укладенні договору.

За ст. 652 ЦК України у разі істотної
зміни обставин, якими сторони
керувалися при укладенні договору,
договір може бути змінений або
розірваний за згодою сторін, якщо інше
не встановлено договором або не
випливає із суті зобов'язання. Зміна
обставин є істотною, якщо вони
змінилися настільки, що, якби сторони
могли це передбачити, вони не уклали б
договір або уклали б його на інших
умовах. Якщо сторони не досягли згоди
щодо приведення договору у
відповідність з обставинами, які
істотно змінились, або щодо його
розірвання, договір може бути
розірваний, а з підстав, встановлених
частиною четвертою цієї статті, -
змінений за рішенням суду на вимогу
заінтересованої сторони за наявності
одночасно таких умов: 1) в момент
укладення договору сторони виходили з
того, що така зміна обставин не настане;
2) зміна обставин зумовлена причинами,
які заінтересована сторона не могла
усунути після їх виникнення при всій
турботливості та обачності, які від неї
вимагалися; 3) виконання договору
порушило б співвідношення майнових
інтересів сторін і позбавило б
заінтересовану сторону того, на що вона
розраховувала при укладенні договору;
4) із суті договору або звичаїв ділового
обороту не випливає, що ризик зміни
обставин несе заінтересована сторона.
Зміна договору у зв'язку з істотною
зміною обставин допускається за
рішенням суду у виняткових випадках,
коли розірвання договору суперечить
суспільним інтересам або потягне для
сторін шкоду, яка значно перевищує
затрати, необхідні для виконання
договору на умовах, змінених судом.

У відповідності до ч.ч. 1-4 ст. 188 ГК
України зміна та розірвання
господарських договорів в
односторонньому порядку не
допускаються, якщо інше не передбачено
законом або договором. Сторона
договору, яка вважає за необхідне
змінити або розірвати договір, повинна
надіслати пропозиції про це другій
стороні за договором. Сторона договору,
яка одержала пропозицію про зміну чи
розірвання договору, у двадцятиденний
строк після одержання пропозиції
повідомляє другу сторону про
результати її розгляду. У разі якщо
сторони не досягли згоди щодо зміни
(розірвання) договору або у разі
неодержання відповіді у встановлений
строк з урахуванням часу поштового
обігу, заінтересована сторона має
право передати спір на вирішення суду.

Поряд з цим, господарським судом
встановлено, що п.5.7 договору
передбачено, що позивач залишає за
собою право на зміну тарифу за
користування сервітутом за даним
договором виключно у разі: підвищення
мінімального рівня заробітної плати на
законодавчому рівні; змін у розмірі
відрахувань у фонди (пенсійний,
соцстраху та інше), інфляції на
законодавчому рівні, з подальшим
укладанням додаткової угоди до даного
договору. При цьому, тариф за
користування сервітутом за даним
договором змінюється позивачем на
розмір зміни собівартості послуг
(сервітуту) у зв'язку з обставинами,
вказаними у цьому пункті.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.
Належність і допустимість доказів.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Позивач не подав суду жодного
належного та допустимого доказу
істотного порушення відповідачем умов
договору та істотної зміни обставин,
якими сторони керувались при укладенні
договору.

Окрім того, позивач не подав суду
належних та допустимих доказів
правомірності та підставності
запропонованих ним змін сум плати за
сервітут, не подав суду відповідні
розрахунки з урахуванням підвищення
мінімального рівня заробітної плати на
законодавчому рівні, змін у розмірі
відрахувань у фонди (пенсійний,
соцстраху та інше), інфляції на
законодавчому рівні тощо.

За таких обставин господарський суд
вважає, що позов позивача є
недоведеним, а отже таким, що не може
бути задоволений господарським судом.

Відповідно до ст.ст. 44, 49 ГПК України
судові витрати по сплаті судового
збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 44, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Державного
підприємства «Адміністрація морських
портів України» в особі Миколаївської
філії Державного підприємства
«Адміністрація морських портів
України» відмовити.

Згідно з ч.5 ст. 85 ГПК України рішення
господарського суду набирає законної
сили після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
господарським судом.

Рішення може бути оскаржене протягом
десяти днів з дня його підписання до
Одеського апеляційного господарського
суду через господарський суд
Миколаївської області.

Повне рішення складено 25 квітня 2014
року.

Суддя
Ю.С. Бритавська