м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/2931/14 17.04.14

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді
Привалова
А.І.

при секретарі

Сай А.С.

розглянувши справу № 910/2931/14

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Мегатрейд Айті
Дистриб`юшн»;

до товариства з обмеженою
відповідальністю «АПТ Дніпро»;

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні

позивача - товариства з обмеженою
відповідальністю «Дистрибуторський
Дім «Мегатрейд»

про стягнення 62 410,14 грн.

Представники сторін:

від позивача: Яценко В.С.,
довіреність № 14/02/2014 від 14.02.2014р.;

від відповідача: Сапранов О.О.,
довіреність б/н від 18.11.2013р.;

від третьої особи: не з'явився.

обставини справи:

До Господарського суду міста Києва
звернулось товариство з обмеженою
відповідальністю «Мега Трейд Айті
Дистриб`юшн» (надалі - позивач) з
позовом до товариства з обмеженою
відповідальністю «АПТ Дніпро» (надалі -
відповідач) про стягнення 62 410,14 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
позивач на підставі Договору № 13/02/14-1
про відступлення права вимоги від
13.02.2014р., укладеного з товариством з
обмеженою відповідальністю
«Дистрибуторський Дім «Мегатрейд»,
набув право вимагати від відповідача
сплати заборгованості в розмірі 62410,14
грн. за отриманий згідно накладних
товар.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 27.02.2014р. порушено провадження
у справі № 910/2931/14 та призначено її
розгляд на 27.03.2014р.

Присутній у судовому засіданні 27.03.2014р.
представник позивача підтримав
заявлені позовні вимоги у повному
обсязі.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, про причини
неявки господарський суд не повідомив,
проте через канцелярію суду від
відповідача надійшло клопотання про
залучення доказів до справи, з яких
вбачається, що заборгованість
відповідача за отриманий товар
становить 29170,16 грн. Водночас, кошти в
сумі 32410,14 грн. сплачені відповідачем на
рахунок первісного кредитора - ТОВ
«Дистрибуторський Дім «Мегатрейд», а
не на рахунок позивача у справі.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 27.032014р., суд залучив до участі
у розгляді справи в якості третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні позивача -
товариство з обмеженою
відповідальністю «Дистрибуторський
Дім «Мегатрейд» (надалі - третя осба) та
відклав розгляд справи на 17.04.2014р., у
зв'язку з неявкою в судове засідання
представника відповідача, неподанням
витребуваних доказів та необхідністю
витребування нових доказів у справі.

11.04.2014р. через загальний відділ
господарського суду від третьої особи
надійшли витребувані судом докази та
пояснення, в яких підтверджено факт
часткової оплати відповідачем
заборгованості після укладання
Договору № 13/02/14-1 про відступлення
права вимоги від 13.02.2014р.

Присутнім у судовому засіданні 17.04.2014р.
представником позивача підтримано
позовні вимоги, вважаючи їх
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню з підстав,
викладених у позові.

Представник відповідача позовні
вимоги визнав частково, в сумі 29170,16
грн., посилаючись на те, що
заборгованість у розмірі 32410,14 грн.
правомірно була сплачена на рахунок
первісного кредитора - ТОВ
«Дистрибуторський Дім «Мегатрейд»,
оскільки позивач в порушення приписів
ч. 2 ст. 517 ЦК України не надав
відповідачу належних доказів переходу
прав до нового кредитора. Зокрема, до
повідомлення про відступлення права не
було додано Договір № 13/02/14-1 про
відступлення права вимоги від 13.02.2014р.,
який безпосередньо і підтверджує факт
відступлення права вимоги. Водночас,
представник відповідача письмовий
відзив на позовну заяву суду не надав.

Представник третьої особи в судове
засідання не з'явився, про причини
неявки господарський суд не повідомив.

З огляду на неявку в судове засідання
представника третьої особи, яка
користується правами сторни,
господарський суд враховує, що за
змістом ст. 22 Господарського
процесуального кодексу України
прийняття участі у судовому засіданні
є правом сторони. При цьому, норми
вказаної статті зобов'язують сторони
добросовісно користуватись належними
їм процесуальними правами.

Статтею 77 ГПК України передбачено, що
господарський суд відкладає в межах
строків, встановлених ст. 69 цього
Кодексу розгляд справи, коли за якихось
обставин спір не може бути вирішено в
даному засіданні.

Отже, відкладення розгляду справи є
правом та прерогативою суду, основною
умовою для якого є не відсутність у
судовому засіданні представників
сторін, а неможливість вирішення спору
у відповідному судовому засіданні.

Згідно п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції» № 18
від 26.12.2011р., у випадку нез'явлення в
засідання господарського суду
представників обох сторін або однієї з
них справа може бути розглянута без їх
участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Незважаючи на те, що представник
третьої особи в судове засідання не
з'явилась і не скористалась правами,
передбаченими Господарським
процесуальним кодексом України, за
висновками суду, у матеріалах справи
достатньо документів, які мають
значення для правильного вирішення
спору, внаслідок чого згідно зі ст.75
Господарського процесуального кодексу
України, справа може бути розглянута за
наявними у ній документами, а неявка
вказаного учаснику судового спору не
перешкоджає вирішенню справи по суті.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82
Господарського процесуального кодексу
України, рішення прийнято
господарським судом за результатами
оцінки доказів, поданих сторонами, у
нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України, в
засіданні суду була оголошена вступна
та резолютивна частини рішення.

Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, заслухавши
пояснення представників сторін,
всебічно і повно з'ясувавши фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, що мають
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, Господарський
суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

На підставі усної домовленості між
відповідачем та товариством з
обмеженою відповідальністю
«Дистрибуторський Дім «Мегатрейд»,
останній за накладними № 90031067 від
05.10.2011р., № 90032882 від 25.10.2011р., № 90035052 від
01.11.2011р., № 90040130 від 29.12.2011р., № 23.04.2013р.
(копії залучені до матеріалів справи)
передав відповідачеві товар на
загальну суму 153541,41 грн.

Факт отримання товару представником
відповідача також підтверджується
залученими до матеріалів справи
довіреностями № 1171 від 25.10.2011р., № 1052
від 05.10.2011р., № 1173 від 25.10.2011р.

Крім того, під час розгляду справи
відповідач факт отримання товарів за
представленими накладними не
оспорював.

Судом встановлено, що накладні
оформлені відповідно до вимог Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні» та
Положення «Про документальне
забезпечення записів бухгалтерського
обліку», затвердженого наказом
Міністерства Фінансів України від 24
травня 1995 року № 88, щодо зазначення
обов'язкових в ній реквізитів, а саме:
найменування підприємства, установи,
від імені яких складений документ;
назву документа (форми); дату і місце
складення документа; зміст та обсяг
господарської операції; одиницю виміру
господарської операції (у натуральному
таабо вартісному виразі); посади і
прізвища осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення, особистий
чи електронний підпис або інші данні,
що дають змогу ідентифікувати особу,
яка брала участь у здійсненні
господарської операції.

В порушення взятих на себе зобов'язань,
відповідач отриманий товар оплатив
частково в сумі 91131,27 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського
кодексу України, майнові зобов'язання,
які виникають між учасниками
господарських відносин, регулюються
Цивільним кодексом України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу
України, правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного
кодексу України визначено, що
підставою виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини.

Приписами статті 205 Цивільного кодексу
України передбачено, що правочин може
вчинятися усно або в письмовій формі.
Сторони мають право обирати форму
правочину, якщо інше не встановлено
законом (ч. 1).

Правочин, для якого законом не
встановлена обов'язкова письмова
форма, вважається вчиненим, якщо
поведінка сторін засвідчує їхню волю
до настання відповідних правових
наслідків (ч .2).

Відповідно до статті 174 Господарського
кодексу України, однією з підстав
виникнення господарських зобов'язань є
господарський договір та інші угоди,
передбачені законом, а також угоди, не
передбачені законом, але такі, які йому
не суперечать.

Стаття 181 Господарського кодексу
України визначає загальний порядок
укладання господарських договорів,
зокрема, у частині 1 цієї статті
йдеться, що господарський договір за
загальним правилом викладається у
формі єдиного документа, підписаного
сторонами та скріпленого печатками;
допускається укладення господарських
договорів у спрощений спосіб, тобто
шляхом обміну листами, факсограмами,
телеграмами, телефонограмами тощо, а
також шляхом підтвердження до
виконання замовлення, якщо законом не
встановлено спеціальні вимоги до форми
та порядку укладення даного виду
договорів.

Згідно ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу
України, договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 639 Цивільного
кодексу України, договір може бути
укладений у будь-якій формі, якщо
вимоги щодо форми договору не
встановлені законом.

З викладеного вище вбачається, що між
позивачем та відповідачем було
укладено договір у спрощений спосіб, що
підтверджується накладними щодо
передачі товару відповідачу.
Відповідно до цього договору, позивач
зобов'язався поставити товар, а
відповідач, у свою чергу, прийняти його
та оплатити.

Отже, за своєю правовою природою
правочин, який відбувся між
відповідачем та товариством з
обмеженою відповідальністю
«Дистрибуторський Дім «Мегатрейд», є
договором поставки, проте при його
укладенні сторонами не встановлено
терміну виконання відповідачем своїх
зобов'язань щодо оплати поставленого
товару.

Згідно ст. 712 Цивільного кодексу
України, за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу
України, покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару. Покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару.

Отже, якщо інше не встановлено
укладеним сторонами договором або
актом цивільного законодавства,
перебіг строку виконання грошового
зобов'язання, яке виникло на підставі
договору купівлі-продажу, починається
з моменту прийняття товару або
прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, і положення
частини другої статті 530 названого
Кодексу, в якій ідеться про строк
(термін) виконання боржником обов'язку,
що не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги, до
відповідних правовідносин не
застосовується

При цьому підписання покупцем
накладної, яка є первинним обліковим
документом у розумінні Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» і яка відповідає
вимогам, зокрема, статті 9 названого
Закону і Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, та фіксує факт
здійснення господарської операції і
встановлення договірних відносин, є
підставою виникнення обов'язку щодо
здійснення розрахунків за отриманий
товар. Строк виконання відповідного
грошового зобов'язання визначається за
правилами, встановленими частиною
першою статті 692 ЦК України
(Інформаційний лист Вищого
господарського суду України № 01-06/928/2012
від 17.07.2012р. «Про практику застосування
Вищим господарським судом України у
розгляді справ окремих норм
матеріального права»).

Аналогічна правова позиція викладена у
постановах Вищого господарського суду
України від 21.04.2011 р. № 9/252-10 та від 28.02.2012
р. № 5002-8/481-2011.

З огляду на вищевикладене, враховуючи
положення ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу
України, відповідач зобов'язаний був
оплатити вартість товару в момент
отримання товару та підписання
товаророзпорядчих документів на нього.

Водночас, 13.02.2014р. між позивачем та
товариством з обмеженою
відповідальністю «Дистрибуторський
Дім «Мегатрейд» було укладено Договір
№ 13/02/14-1 про відступлення права вимоги,
згідно з умовами якого новий кредитор
(позивач) набуває право вимагати від
боржника (відповідача) оплату в розмірі
62 410,14 грн. за поставлений згідно
накладних № 90031067 від 05.10.2011р., № 90032882
від 25.10.2011р., № 90035052 від 01.11.2011р., № 90040130
від 29.12.2011р., № 23.04.2013р. товар.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 512 Цивільного
кодексу України, кредитор у
зобов'язанні може бути замінений іншою
особою внаслідок передання ним своїх
прав іншій особі за правочином
(відступлення права вимоги).

Згідно з ч. 1 ст. 516 Цивільного кодексу
України, передбачено здійснення заміни
кредитора у зобов'язанні без згоди
боржника, якщо інше не встановлено
договором або законом.

До нового кредитора переходять права
первісного кредитора у зобов'язанні в
обсязі і на умовах, що існували на
момент переходу цих прав, якщо інше не
встановлено договором або законом (ст.
514 Цивільного кодексу України).

Проте, як вбачається з матеріалів
справи станом на день укладання
Договору № 13/02/14-1 про відступлення
права вимоги від 13.02.2014р. сторонами не
були враховані платежі, здійснені
відповідачем 14.01.2014р. та 20.01.2014р. на
загальну суму 22410,10 грн., що
підтверджується платіжними
дорученнями № 146 від 14.01.2014р. та № 140 від
20.01.2014р., копії яких залучені до
матеріалів справи і що підтверджено
поясненнями третьої особи.

Отже, фактично станом на 13.02.2014р.
заборгованість відповідача перед
товариством з обмеженою
відповідальністю «Дистрибуторський
Дім «Мегатрейд» становила 40 000,00 грн. і
саме в цьому обсязі підлягало предачі
право вимоги позивачу.

14.02.2014р. позивач рекомендованою поштою
з описом вкладення надіслав на адресу
відповідача лист за вих. № 13/02/14-2 від
13.02.2014р., в якому повідомив останнього
про відступлення товариством з
обмеженою відповідальністю
«Дистрибуторський Дім «Мегатрейд»
права вимоги щодо стягнення
заборгованості за поставлений товар у
розмірі 62 410,14 грн. на користь
товариства з обмеженою
відповідальністю «Мега Трейд Айті
Дистриб`юшн».

Втім, як зазначає відповідач, позивач в
порушення приписів ст. 517 Цивільного
кодексу України не надіслав на адресу
товариства з обмеженою
відповідальністю «АПТ Дніпро» доказів
переходу до нового кредитора прав у
зобов'язанні, якими, зокрема, є Договір
№ 13/02/14-1 про відступлення права вимоги
від 13.02.2014р., у зв'язку з чим відповідач
11.03.2014ро. ще сплатив на рахунок
первісного кредитора 10 0000,00 грн., що
підтверджується платіжним дорученням
№ 362 від 11.03.204р.

Таким чином, станом на день розгляду
справи представник відповідача у
судовому засіданні визнав наявність
заборгованості за представленими
накладними в сумі 29170,16 грн., що
підтверджується актом звірки
взаєморозрахунків за період з 01.01.2014р.
по 31.03.2014р., підписаного між товариством
з обмеженою відповідальністю
«Дистрибуторський Дім «Мегатрейд» та
товариством з обмеженою
відповідальністю «АПТ Дніпро».

Приписами ч. 2 ст. 517 Цивільного кодексу
України передбачено, що боржник має
право не виконувати свого обов'язку
новому кредиторові до надання
боржникові доказів переходу до нового
кредитора прав у зобов'язанні.

Позивач не надав суду доказів
направлення на адресу відповідача
копії Договору №13/02/14-1 про
відступлення права вимоги від 13.02.2014р.,
яким безпосередньо і підтверджується
факт заміни кредитора у зобов'язанні.

В силу вимог ст.ст. 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
із сторін повинна довести належними та
допустимими доказами ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог чи заперечень.

Таким чином, виходячи з наявних у
справі доказів, суд вважає правомірною
часткову сплату заборгованості в
розмірі 10 000,00 грн. на рахунок
первісного кредитора - товариства з
обмеженою відповідальністю
«Дистрибуторський Дім «Мегатрейд».

Отже, на день розгляду справи
заборгованість відповідача перед
позивачем становить 30 000,00 грн. (40 000,00
грн. (станом на 13.02.2014р.) - 10 000,00 грн.). При
цьому, судом не приймається до уваги
сума, визначена в акті звірки
взаєморозрахунків за період з 01.01.2014р.
по 31.03.2014р., підписаного між товариством
з обмеженою відповідальністю
«Дистрибуторський Дім «Мегатрейд» та
товариством з обмеженою
відповідальністю «АПТ Дніпро»,
оскільки акт звірки взаєморозрахунків
є лише формою бухгалтерського обліку, а
наявність або відсутність зобов'язань
на певну суму підтверджується лише
первинними документами, якими, в даному
випадку, є платіжні доручення про
сплату заборгованості.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу
України, господарським визнається
зобов'язання, що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України, суб'єкт
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язання повинні
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов і вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

На час розгляду спору у господарському
суді відповідачем не заперечено факт
отримання товару за представленими
накладними та не надано доказів повної
оплати або часткового повернення
переданого товару, відтак, позовна
вимога про стягнення з відповідача
суми основного боргу в розмірі 30 000,00
грн. є обґрунтованою, документально
підтвердженою, а тому підлягає
задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору,
відповідно до ст. 49 ГПК України,
покладаються на відповідача
пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити
частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю «АПТ Дніпро» (01103, м.
Київ, вул. Кіквідзе, 11; )
на користь товариства з обмеженою
відповідальністю «Мегатрейд Айті
Дистриб`юшн» (04119, м. Київ, вул.
Дегтярівська, 21-Г; ) 30 000,00
грн. - боргу, 878 грн. 22 коп. - витрат по
сплаті судового збору. Видати наказ.

3. В іншій частині вимог в позові
відмовити.

Рішення набирає законної сили
після закінчення десятиденного строку
з дня його прийняття, оформленого
відповідно до вимог ст. 84
Господарського процесуального кодексу
України.

Повне рішення складено: 22.04.2014р. Суддя

А.І.
Привалов А.І. Привалов