ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
_____________ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ

05 травня 2014 року
Справа № 913/900/14

Провадження № 6/913/900/14

За позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1, м. Стаханов Луганської області

до відповідача Державного Публічного
акціонерного товариства
«Брокбізнесбанк» в особі Луганського
головного регіонального відділення АТ
«Брокбізнесбанк», м.Луганськ

про стягнення 64 107 грн. 67 коп.

Суддя Василенко Т.А.

Секретар судового засідання Бородіна
А.А.

У засіданні брали участь:

від позивача - ОСОБА_1, виписка з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб

та фізичних
осіб-підприємців № 762163 від 21.01.2014;

від відповідача - Наумов Б.Є., дов. № 145/03
від 06.03.2014.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ: позивачем заявлено
вимогу про стягнення з відповідача
грошових коштів в сумі 64 107 грн. 67 коп. за
договором № 42983 про відкриття
банківських рахунків та здійснення
розрахунково-касового обслуговування
від 01.08.2012.

Відповідач за відзивом на позовну
заяву від 14.04.2014 та доповненнями до
відзиву від 05.05.2014 проти позову
заперечує та, зокрема, зазначає, що
постановою Правління Національного
Банку України від 28.02.2014 № 107 «Про
віднесення Публічного акціонерного
товариства «Брокбізнесбанк» до
категорії неплатоспроможних» та
згідно ст. 34 Закону України «Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб» Виконавчою дирекцією Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб
прийнято рішення від 28.02.2014 № 9 щодо
запровадження тимчасової
адміністрації та призначення
уповноваженої особи Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб в
Публічному акціонерному товаристві
«Брокбізнесбанк».

Тимчасову адміністрацію в АТ
«Брокбізнесбанк» запроваджено строком
на три місяці: з 03.03.2014 по 02.06.2014.

Вимогами ст. 34 Закону України «Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб» наголошено, що під час тимчасової
адміністрації Фонд має повне і
виняткове право управляти банком
відповідно до цього Закону,
нормативно-правових актів Фонду та
вживати дії, передбачені планом
врегулювання.

Процедура повернення вкладів, інших
коштів у разі ліквідації банку, у т.ч.
тимчасової адміністрації встановлена
спеціальним Законом України «Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб», за положеннями якого з дня
призначення Уповноваженої особи Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб
припиняються всі повноваження органів
управління банку та наступають
наслідки, встановлені ст. 46 Закону
України «Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб». Уповноважена
особа Фонду гарантування вкладів
фізичних осіб затверджує перелік вимог
кредиторів, після чого задоволення цих
вимог здійснюється в порядку
черговості, встановленої ст. 52
вказаного Закону, а тому вимоги про
стягнення коштів за договорами про
відкриття банківських рахунків та
здійснення розрахунково-касового
обслуговування є безпідставними та
задоволенню не підлягають.

Підсумовуючи вищевикладене відповідач
вважає, що позивачем було не вірно
обрано спосіб захисту, оскільки
обираючи такий спосіб захисту прав як
стягнення коштів з банківської
установи, у якій введено тимчасову
адміністрацію, не передбачений
спеціальними нормативно-правовими
актами (ЗУ «Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб») в галузі
врегулювання відповідних специфічних
правовідносин між їх учасниками. А
також може фактично призвести до
намагань одного з учасників справи
позбавити у протиправний спосіб виплат
коштів вкладникам банку.

Виходячи з наведеного, відповідач
просить відмовити в задоволенні
позову.

Позивач з доводами відповідача не
погодився та надав суду відповідні
заперечення, за якими, зокрема,
зазначив, що на спірні правовідносини
не розповсюджуються положення Закону
України «Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб».

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

В обґрунтування заявлених вимог
позивач зазначає, що 01 серпня 2012 між
сторонами у справі був укладений
договір про відкриття банківського
рахунку та здійснення
розрахунково-касового обслуговування
№ 42983.

Згідно п. 1.1 договору банк зобов'язався
надати клієнту поточні рахунки та
здійснити їх розрахунково-касове
обслуговування.

На підставі вказаного договору
позивачу у відділенні банку були
відкриті рахунки НОМЕР_2 і НОМЕР_1.

Згідно пунктів 2.2, 2.4 договору
встановлено, що операції за рахунками
здійснюються в межах залишку коштів на
початок операційного дня з урахуванням
поточних надходжень на рахунок
протягом операційного часу.

В порушення умов договору та норм
чинного законодавства банк з 05 березня
2014 року не виконує взяті на себе
зобов'язання та припинив в
односторонньому порядку
розрахунково-касове обслуговування
зазначених рахунків.

Станом на 05 березня 2014 року на рахунку
позивача НОМЕР_2 знаходиться кошти в
сумі 64 104, 45 грн., а на рахунку НОМЕР_1
кошти в сумі 3, 22 грн., якими позивач не
може розпорядитися на власний розсуд,
оскільки банк не проводить відповідні
операції щодо перерахунку відповідних
коштів за дорученням позивача і тим
самим обмежує права клієнта на
користування власними коштами.

Так, 11.03.2014 на адресу ПАТ
«Брокбізнесбанк» і Луганського
головного регіонального відділення АТ
«Брокбізнесбанк» було направлено
заяву про переведення коштів з
рахунків, відкритих в банку, на іншій
рахунок іншої фінансової установи або
видачі коштів готівкою. Проте банком
вимоги клієнта не виконані.

Оскільки відповідачем, в добровільному
порядку порушення закону та умов
договору не усунені, позивач звернувся
до суду із даним позовом, який, зокрема,
обґрунтовує посиланням на норми ст. ст.
1066, 1068, 1074 ЦК України, ст. 59 Закону
України «Про банки і банківську
діяльність», Закону України «Про
запобігання та протидію легалізації
(відмиванню) доходів, одержаних
злочинним шляхом, або фінансуванню
тероризму».

Відповідач проти позову заперечив з
підстав, вказаних вище та наведених у
відзиві та доповненнях до відзиву.

Оцінивши матеріали справи та доводи
сторін у їх сукупності, суд прийшов до
наступного.

01.08.2012 між ПАТ «Брокбізнесбанк»
(відповідач у справі) та ФОП ОСОБА_1 був
укладений договір № 42983 про відкриття
банківських рахунків та здійснення
розрахунково-касового обслуговування.

Згідно п. 1.1 вказаного договору банк
відкриває клієнту поточні рахунки та
здійснює їх розрахунково-касове
обслуговування відповідно до чинного
законодавства України,
нормативно-правових актів
Національного банку України та умов
цього договору.

Згідно п. 3.1.3 банк зобов'язаний вчасно
здійснювати розрахункові та касові
операції.

Згідно п. 4.2 договору клієнт має право
самостійно розпоряджатися коштами на
своєму рахунку.

Із матеріалів справи вбачається, що на
виконання умов договору банком були
відкриті клієнту відповідні
розрахункові рахунки НОМЕР_2 і НОМЕР_1.

Згідно ст. 1066 ЦК України за договором
банківського рахунка банк
зобов'язується приймати і зараховувати
на рахунок, відкритий клієнтові
(володільцеві рахунка), грошові кошти,
що йому надходять, виконувати
розпорядження клієнта про
перерахування і видачу відповідних сум
з рахунка та проведення інших операцій
за рахунком.

Згідно статті 1067 ЦК України договір
банківського рахунка укладається для
відкриття клієнтові або визначеній
ним особі рахунка у банку на умовах,
погоджених сторонами.

Згідно ст. 1068 ЦК України банк
зобов'язаний вчиняти для клієнта
операції, які передбачені для рахунків
даного виду законом, банківськими
правилами та звичаями ділового
обороту, якщо інше не встановлено
договором банківського рахунка.

Банк зобов'язаний за розпорядженням
клієнта видати або перерахувати з його
рахунка грошові кошти в день
надходження до банку відповідного
розрахункового документа, якщо інший
строк не передбачений договором
банківського рахунка або законом.

За доводами позивача, відповідач з 05
березня 2014 року обмежує його права на
користування власними грошовими
коштами, що знаходяться на вказаних
рахунках та не здійснює на замовлення
клієнта відповідних операцій.

Відповідачем вказаний факт не
оспорюється, але такі дії банк
обґрунтовує посиланням на норми Закону
України «Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб».

Відповідно до ст. 1074 ЦК України
обмеження прав клієнта щодо
розпоряджання грошовими коштами, що
знаходяться на його рахунку, не
допускається, крім випадків обмеження
права розпоряджання рахунком за
рішенням суду у випадках, встановлених
законом.

При цьому, як вбачається із матеріалів
справи, відповідача було визнано
неплатоспроможним і Постановою
Правління Національного Банку України
від 28.02.2014 №107 «Про віднесення
Публічного акціонерного товариства
«Брокбізнесбанк» до категорії
неплатоспроможних» та згідно ст. 34
Закону України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб»
Виконавчою дирекцією Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб
прийнято рішення від 28.02.2014 № 9 щодо
запровадження тимчасової
адміністрації та призначення
уповноваженої особи Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб в
Публічному акціонерному товаристві
«Брокбізнесбанк». Тимчасову
адміністрацію в АТ «Брокбізнесбанк»
запроваджено строком на три місяці: з
03.03.2014 по 02.06.2014.

Згідно ст. 34 Закону України «Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб» зазначено, що Фонд розпочинає
процедуру виведення
неплатоспроможного банку з ринку та
здійснення тимчасової адміністрації в
банку на наступний робочий день після
офіційного отримання рішення
Національного банку України про
віднесення банку до категорії
неплатоспроможних.

Тимчасова адміністрація
запроваджується на строк, що не
перевищує три місяці, а для
системоутворюючих банків - шість
місяців. Тимчасова адміністрація
припиняється після виконання плану
врегулювання або в інших випадках за
рішенням виконавчої дирекції Фонду.

Під час тимчасової адміністрації Фонд
має повне і виняткове право управляти
банком відповідно до цього Закону,
нормативно-правових актів Фонду та
вживати дії, передбачені планом
врегулювання.

Згідно ст. 36 вказаного закону з дня
призначення уповноваженої особи Фонду
призупиняються всі повноваження
органів управління банку (загальних
зборів, спостережної ради і правління
(ради директорів) та органів контролю
(ревізійної комісії та внутрішнього
аудиту). Уповноважена особа Фонду від
імені Фонду набуває всі повноваження
органів управління банку та органів
контролю з дня початку тимчасової
адміністрації і до її припинення.

На період тимчасової адміністрації усі
структурні підрозділи, органи та
посадові особи банку
підпорядковуються у своїй діяльності
уповноваженій особі Фонду і діють у
визначених нею межах та порядку.

Під час тимчасової адміністрації не
здійснюється:

1) задоволення вимог вкладників та
інших кредиторів банку;

2) примусове стягнення коштів та майна
банку, звернення стягнення на майно
банку, накладення арешту на кошти та
майно банку;

3) нарахування неустойки (штрафів, пені),
інших фінансових (економічних) санкцій
за невиконання чи неналежне виконання
зобов'язань перед кредиторами та
зобов'язань щодо сплати податків і
зборів (обов'язкових платежів);

4) зарахування зустрічних однорідних
вимог, якщо це може призвести до
порушення порядку погашення вимог
кредиторів, встановленого цим Законом.

Так, фактично після введення
тимчасової адміністрації, ПАТ
«Брокбізнесбанк» як особа
зобов'язання на виконання певних дій не
має права виконувати умови
відповідного договору, укладеного з
позивачем, в силу наведених вище норм
закону.

В той же час, відповідно до норм ЦК
України та умов договору, укладеного
між сторонами у справі, не передбачено
право клієнта (позивача у справі) на
стягнення грошових коштів в сумі 64 107, 67
грн. за договором про відкриття
банківського рахунку та здійснення
розрахунково-касового обслуговування.

Виходячи з наведеного, суд
погоджується з доводами відповідача та
відмовляє в задоволенні позову.

Відповідно до ст. 49 ГПК України витрати
зі сплати судового збору в розмірі
мінімального збору 1 827 грн. 00 коп. слід
покласти на позивача.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 49, 78, 82, 84, 85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити.

2. Витрати зі сплати судового збору
покласти на позивача.

Відповідно до ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України
рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги.

Відповідно до ст. 92 Господарського
процесуального кодексу України
рішення може бути оскаржено до
апеляційної інстанції протягом
десятиденного строку.

Дата виготовлення повного тексту та
підписання рішення - 08.05.2014.

Суддя Т.А. Василенко