ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.05.2014 року Справа №
904/463/14

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів: головуючого судді: Сизько І.А.
(доповідач)

суддів: Герасименко І.М., Кузнецової
І.Л.,

при секретарі судового засідання:
Мацекос І.М.,

за участю представників сторін:

представник позивача у судове
засідання не з'явився, про час та місце
судового засідання повідомлений
належним чином;

від відповідача: Тарасюк В.В.
представник, довіреність №24 від
15.01.2014р.;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
приватного акціонерного товариства
"Криворізький завод гірничого
обладнання" на рішення господарського
суду Дніпропетровської області від
13.03.2014р. по справі №904/463/14

за позовом приватного акціонерного
товариства "БЕРТІ", м. Бердянськ,
Запорізька область

до приватного акціонерного товариства
"Криворізький завод гірничого
обладнання", м. Кривий Ріг,
Дніпропетровська область

про стягнення 397 615, 13 грн.

ВСТАНОВИВ:

В січні 2014 року приватне акціонерне
товариство "БЕРТІ" (далі ПАТ "БЕРТІ")
звернулось до господарського суду
Дніпропетровської області з позовом до
приватного акціонерного товариства
"Криворізький завод гірничого
обладнання" (далі ПАТ "Криворізький
завод гірничого обладнання") про
стягнення 797 615, 13 грн. заборгованості, з
яких: 774 622, 51 грн. основний борг, 8 721, 64
грн. пеня, 7 729, 75 грн. інфляційні втрати
та 6 541, 23 грн. 3% річних.

13.03.2014р. ПАТ "БЕРТІ" подана заява про
зменшення розміру позовних вимог, де,
керуючись ст. 22 Господарського
процесуального кодексу України,
позивач просить стягнути з ПАТ
"Криворізький завод гірничого
обладнання" 397 615, 13 грн. заборгованості,
з яких: 374 622, 51 грн. основний борг, 8 721, 64
грн. пеня, 7 729, 75 грн. інфляційні втрати
та 6 541, 23 грн. 3% річних (а.с.92).

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 13.03.2014р.
по справі №904/463/14 (суддя Васильєв О.Ю.)
позов задоволено частково: стягнуто з
ПАТ "Криворізький завод гірничого
обладнання" на користь ПАТ "БЕРТІ" 374 622,
51 грн. заборгованості, 8 721, 64 грн. пені, 7
729, 75 грн. інфляційних втрат, 6 541, 23 грн.
3% річних та 15 952, 30 грн. витрат по сплаті
судового збору. В іншій частині
позовних вимог провадження у справі
припинено.

Рішення господарського суду
мотивовано неналежним виконанням
відповідачем грошових зобов'язань за
договором №132/ЗР-114 на придбання
сировинних, паливно-енергетичних або
матеріально-технічних ресурсів від
03.07.2013р. в частині повної та своєчасної
оплати отриманих ресурсів.

Не погодившись з рішенням суду, ПАТ
"Криворізький завод гірничого
обладнання" звернулось апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 13.03.2014р.
у справі №904/463/14 та прийняти нове
рішення, яким у задоволенні позовних
вимог ПАТ "БЕРТІ" відмовити в повному
обсязі.

В апеляційній скарзі скаржник
посилається на те, що позивачем в
порушення вимог пунктів 2.3, 2.4, 2.5 та 6.4.
договору не надано сертифікат або
паспорт якості ресурсів постачальника
або виробника (у випадку, якщо
постачальник не є виробником), акт
прийому-передачі ресурсів та
товарно-транспортну накладну;
відповідно п. 6.5. договору, зобов'язання
постачальника з поставки ресурсів не
вважаються виконаними до надання
документів, зазначених у п. 6.4. договору;
заборгованість по договору не є
заборгованістю в розумінні ст. ст. 220, 221
Господарського кодексу України,
відповідно, стягнення пені за
порушення терміну оплати ресурсів є
безпідставним та необґрунтованим.

В відзиві на апеляційну скаргу ПАТ
"БЕРТІ" просить рішення господарського
суду Дніпропетровської області від
13.03.2014р. по справі №904/463/14 залишити без
змін, а апеляційну скаргу ПАТ
"Криворізький завод гірничого
обладнання" - без задоволення.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, про час та місце
проведення судового засідання був
повідомлений належним чином, надіслав
заяву про розгляд справи без участі
представника позивача (а.с. 125, 127).

Згідно ч. 2 ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України,
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши повноту встановлення
господарським судом обставин справи та
правильність їх юридичної оцінки,
апеляційний суд приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, виходячи з
наступного.

03.07.2013р. між ПАТ "Криворізький завод
гірничого обладнання" (покупець) та ПАТ
"БЕРТІ" (постачальник) укладено договір
№132/ЗР-114 на придбання сировинних,
паливно-енергетичних або
матеріально-технічних ресурсів, за
умовами якого постачальник
зобов'язується передати, а покупець -
прийняти та оплатити матеріали
(ресурси), на умовах, передбачених цим
договором (п.1.1 договору).

В п. 2.1 договору визначено, що кількість,
номенклатура ресурсів вказуються в
специфікаціях до цього договору, які є
його невід'ємною частиною.

Відповідно п. 5.2 договору, оплата за
поставлені ресурси буде проводитися
протягом терміну, зазначеного в
специфікації, який обчислюється з
моменту постачання ресурсів.

За п. п. 6.4, 6.5, 6.6 договору, постачальник
зобов'язаний надати покупцю до початку
приймання ресурсів оригінали
наступних документів:

- рахунок на оплату ресурсів;

- транспортні та супровідні
документи;

- сертифікат або паспорт якості
постачальника або виробника (у випадку,
якщо постачальник не є виробником);

- пакувальні документи;

- сертифікат
санітарно-гігієнічного висновку і
сертифікат радіологічної безпеки (у
передбачених законодавством випадках);

- акт прийому-передачі ресурсів (у 2-х
примірниках), оформлений з боку
постачальника; постачальник
зобов'язаний надати покупцю
рекомендованим листом або під розписку
в отриманні податкову накладну на всю
суму виниклих у постачальника
податкових зобов'язань у день
виникнення податкових зобов'язань з
ПДВ; зобов'язання постачальника з
поставки ресурсів не вважаються
виконаними до надання документів,
зазначених у п. 6.4 договору; у разі
постачання ресурсів, що не
відповідають умовам договору (за
якістю, номенклатурою, упаковкою) або
супровідним документам, а також
ресурсів, пошкоджених внаслідок
невідповідної упаковки і /або
маркування, порушень правил
транспортування (при доставці
транспортними засобами постачальника
або перевізника за договором з
постачальником), ресурси приймаються
покупцем на зберігання.

Додатком №1 від 03.07.2013р. (специфікація
№1) до договору сторони обумовили
поставку ресурсів: стрічка конвеєрна
2Т2-800-5-ТК200-6-2-Т2 у кількості 4036, 8 кв. м.;
стрічка конвеєрна 2Т2-600-4 ТК-200-6-2-Т2 у
кількості 120 кв. м.; матеріал стик к
2Т2-800-5-ТК200-6-2-Т2 у кількості 75
комплектів; матеріал стик-й 2Т2-600-4
ТК-200-6-2-Т2 у кількості 3 комплекти на
загальну суму 2 324 301, 84 грн. з ПДВ.

В п. 5 та п. 7 специфікації №1 до договору
сторони визначили, що оплата за
поставлені ресурси здійснюється
протягом 60 календарних днів з моменту
поставки; датою поставки вважається
дата поставки ресурсів, вказана у
товаросупровідній (видатковій)
накладній.

ПАТ "БЕРТІ" на виконання умов договору
поставлено ПАТ "Криворізький завод
гірничого обладнання" за видатковими
накладними №РН-0000522 від 07.08.2013р. та
№РН-0000587 від 27.08.2013р. товар на загальну
суму 774 622, 51 грн.. а саме, стрічка
800х5х100-12б. з обкл. 6/2 ТК-200 2Т2 РБ гост 20-85,
стрічка 800х5х81, 675-1б. з обкл. 6/2 ТК-200 2Т2 РБ
гост. 20-85, стрічка 800х5х100-4б з обкл. 6/2
ТК-200 2Т2 РБ гост 20-85; стрічка 600х4х67-1б. з
обкл. 6/2 ТК-200 2Т2 РБ гост 20-85 та клей
паста.

Товар отримано уповноваженою особою
відповідача на підставі довіреностей
на отримання матеріальних цінностей
№1471 від 07.08.2013р. та №1610 від 27.08.2013р.

Відповідно ч. 1, ч. 2 ст. 712 Цивільного
кодексу України, за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу
України встановлено, що одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом; зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару. Покупець
зобов'язаний сплатити продавцеві повну
ціну переданого товару (ч. ч. 1, 2 ст. 692
Цивільного кодексу України).

Відповідач поставлений на його адресу
товар у встановлений договором строк
не оплатив, а після порушення
провадження у справі платіжними
дорученнями №11163 від 12.02.14р. та №11328
від 18.02.14р. було сплачено 400 000, 00 грн.
основного боргу, у зв'язку з чим станом
на 13.03.2014р. основна заборгованість
відповідача перед позивачем становить
374 622, 51 грн.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу
України, у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки,
встановлені договором або законом,
зокрема, сплата неустойки.

В п. 7.2 договору сторони погодили, що у
разі порушення більш ніж на 30
календарних днів терміну оплати
ресурсів, покупець сплачує пеню в
розмірі 0,04% від суми заборгованості за
кожен день прострочення, але не більше
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла у відповідному періоді.

За приписом ст. 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" та ч. 2
ст. 343 Господарського кодексу України,
розмір пені за прострочку платежу не
може перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

В укладеному сторонами договорі
зазначено вищий розмір пені, ніж
передбачений у наведених нормах, тому
застосуванню підлягає пеня в розмірі
згаданої подвійної облікової ставки.

Проте, враховуючи позовні вимоги в
частині розміру пені, стягненню
підлягає пеня в заявленій позивачем
сумі, оскільки нарахована без
перевищення встановлених законом
граничних розмірів.

Відповідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу
України, боржник, який прострочив
виконання грошових зобов'язань, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три відсотка
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

Сплачені відповідачем 400 000, 00 грн. не
вплинули на розрахунок пені та 3%
річних, оскільки розрахунок пені та 3%
річних проведено до дати здійснення
оплат відповідачем.

Господарський суд першої інстанції
дійшов вірного висновку про стягнення
з відповідача 374 622, 51 грн. основної
заборгованості, 8 721, 64 грн. пені та 6 541,
23 грн. 3% річних за загальний період
прострочення з 07.10.2013р. по 22.01.2014р.

Натомість, суд першої інстанції,
задовольнивши позовні вимоги в частині
стягнення інфляційних втрат, не
звернув уваги на те, що позивачем
нараховані інфляційні втрати по
видатковій накладній №РН-0000522 від
07.08.2013р., строк оплати по якій сплив
07.10.2013р., з урахуванням індексів
інфляції за жовтень, листопад та
грудень 2013р.

Індекс інфляції - це показник, що
характеризує динаміку загального
рівня цін на товари та послуги, які
купуються населенням для
невиробничого споживання, і його
найменший період визначення складає
місяць; розмір боргу з урахуванням
індексу інфляції визначається
виходячи з суми боргу, що існувала на
останній день місяця, в якому платіж
мав бути здійснений, помноженої на
індекс інфляції за період прострочення
починаючи з місяця, наступного за
місяцем, у якому мав бути здійснений
платіж, і за будь-який місяць (місяці), у
якому (яких) мала місце інфляція (п. 3.2
постанови пленуму Вищого
господарського суду України від
17.12.2013р. №14 "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань").

Отже, інфляційні втрати як по
видатковій накладній №РН-0000522 від
07.08.2013р., так і по видатковій накладній
№РН-0000587 від 27.08.2013р., строк оплати по
яким сплив 07.10.2013р. та 27.10.2013р.
відповідно, повинні бути нараховані з
урахуванням індексів інфляції за
листопад та грудень 2013р., враховуючи, що
прострочка платежу за період менший
місяця не тягне за собою нарахування
інфляційних втрат.

Так, сума інфляційних втрат, що
підлягає стягненню, становить 5 430, 10
грн., де: по видатковій накладній
№РН-0000522 від 07.08.2013р. - 4 002, 07 грн., по
видатковій накладній №РН-0000587 від
27.08.2013р. - 1 428, 03 грн.

Задовольнивши позовні вимоги про
стягнення інфляційних втрат в повному
обсязі, суд першої інстанції
неправильно застосував норму
матеріального права (ч. 2 ст. 625
Цивільного кодексу України), що
призвело до помилкового вирішення
спору у зазначеній частині, тому
рішення суду підлягає скасуванню в
частині суми інфляційних втрат, що
підлягає стягненню, та відповідної
суми судового збору.

Щодо доводів скаржника про ненадання
позивачем сертифіката або паспорта
якості ресурсів постачальника або
виробника (у випадку, якщо постачальник
не є виробником), акта прийому-передачі
ресурсів та товарно-транспортної
накладної, то за приписами ст. 666
Цивільного кодексу України, якщо
продавець не передає покупцеві
приналежності товару та документи, що
стосуються товару та підлягають
переданню разом з товаром відповідно
до договору купівлі-продажу або актів
цивільного законодавства, покупець має
право встановити розумний строк для їх
передання. Якщо приналежності товару
або документи, що стосуються товару, не
передані продавцем у встановлений
строк, покупець має право відмовитися
від договору купівлі-продажу та
повернути товар продавцеві. Відповідач
у період з часу отримання товару не
відмовився від товару та не вимагав від
позивача надання будь-яких документів,
що його стосуються.

Щодо зауваження скаржника в суді
апеляційної інстанції на сплату в
повному обсязі основного боргу за
платіжними дорученнями від 31.03.2014р.,
04.04.2014р., 07.05.2014р., то оплата здійснена
відповідачем вже після прийняття
рішення судом першої інстанції
(13.03.2014р.). Частиною 1 ст. 104
Господарського процесуального кодексу
України, яка визначає вичерпний
перелік підстав для скасування або
зміни рішення суду першої інстанції, не
передбачено можливості скасування
(зміни) рішення суду у зв'язку із зміною
стану розрахунків між сторонами, яка
сталася після прийняття рішення
місцевого господарського суду.

Також слід зазначити, що господарським
судом в оскаржуваному рішенні
помилково зазначено про припинення
провадження у справі в зв'язку із
відсутністю предмета спору, оскільки
відповідачем після порушення
провадження у справі було сплачено 400
000, 00 грн. основної заборгованості.

Позивачем у відповідності до ст. 22
Господарського процесуального кодексу
України суду було подано заяву про
зменшення позовних вимог та стягнення
з відповідача 374 622, 51 грн. основного
боргу (а.с.92).

У разі зменшення позовних вимог, якщо
його прийнято господарським судом, має
місце нова ціна позову, виходячи з якої
й вирішується спір. Факт зменшення ціни
позову обов'язково відображається
господарським судом в описовій частині
рішення зі справи. При цьому, будь-які
підстави для припинення провадження у
справі в частині зменшення позовних
вимог у господарського суду відсутні,
оскільки фактично позов задоволено
повністю.

В даному випадку, господарським судом,
прийнявши заяву позивача про зменшення
позовних вимог, фактично розглянуто та
винесено рішення по справі щодо
первісних позовних вимог.

Отже, судом не враховано зміни позовних
вимог, тому висновок про припинення
провадження в частині суми боргу,
стягнення якої вже не вимагалось, не
ґрунтується на матеріалах справи.

В п. 4.7 постанови пленуму Вищого
господарського суду України від
21.02.2013р. №7 "Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України"
зазначено, що якщо зменшення позивачем
розміру позовних вимог пов'язане з
частковим визнанням та задоволенням
позову відповідачем після подання
позову, то судовий збір у відповідній
частині покладається на відповідача.

За пп. 4 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про
судовий збір", ставка судового збору за
подання апеляційної скарги на рішення
господарського суду встановлюється у
розмірі 50% ставки, що підлягає сплаті
при поданні позовної заяви, а у разі
подання позовної заяви майнового
характеру - 50% ставки, обчисленої
виходячи з оспорюваної суми.

Відповідачу слід було сплатити судовий
збір в сумі 3 976, 15 грн. (397 615, 13 грн.
(оспорювана сума) * 2% * 50%), тоді як
скаржником платіжним дорученням №11997
від 27.03.2014р. сплачено судовий збір в
розмірі 4 135, 67грн. Надмірно сплачений
судовий збір в розмірі 159, 52 грн.
підлягає поверненню скаржнику з
Державного бюджету України.

Керуючись ст. 7 Закону України "Про
судовий збір", ст. ст. 99, 101, 102, 103, 104, 105
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу приватного
акціонерного товариства "Криворізький
завод гірничого обладнання", м. Кривий
Ріг, Дніпропетровська область
задовольнити частково.

Рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 13.03.2014р.
по справі №904/463/14 скасувати в частині
стягнення з приватного акціонерного
товариства "Криворізький завод
гірничого обладнання" 2 299, 65 грн.
інфляційних втрат та 46, 00 грн. витрат по
сплаті судового збору, а також в
частині припинення провадження у
справі, в зв'язку з чим резолютивну
частину рішення викласти в наступній
редакції:

"Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з приватного акціонерного
товариства "Криворізький завод
гірничого обладнання", м. Кривий Ріг,
Дніпропетровська область на користь
приватного акціонерного товариства
"БЕРТІ", м. Бердянськ, Запорізька
область 374 622, 51 грн. основного боргу, 8
721, 64 грн. пені, 5 430, 10 грн. інфляційних
втрат, 6 541, 23 грн. 3% річних та 15 906, 30 грн.
витрат по сплаті судового збору.

В решті позовних вимог відмовити".

Припинити стягнення за наказом
господарського суду Дніпропетровської
області від 24.03.2014р. по справі №904/463/14,
виданим на примусове виконання рішення
господарського суду Дніпропетровської
області від 13.03.2014р., в частині
стягнення з приватного акціонерного
товариства "Криворізький завод
гірничого обладнання" м. Кривий Ріг,
Дніпропетровська область на користь
приватного акціонерного товариства
"БЕРТІ", м. Бердянськ, Запорізька
область 2 299, 65 грн. інфляційних втрат та
46, 00 грн. витрат по сплаті судового
збору.

Стягнути з приватного акціонерного
товариства "БЕРТІ", м. Бердянськ,
Запорізька область на користь
приватного акціонерного товариства
"Криворізький завод гірничого
обладнання", м. Кривий Ріг,
Дніпропетровська область 23, 00 грн.
витрат по сплаті судового збору за
апеляційною скаргою.

Повернути приватному акціонерному
товариству "Криворізький завод
гірничого обладнання", м. Кривий Ріг,
Дніпропетровська область з Державного
бюджету України 159, 52 грн. надмірно
сплаченого судового збору за подання
апеляційної скарги, перерахованого
платіжним дорученням №11997 від 27.03.2014р.,
оригінал якого знаходиться в
матеріалах справи №904/463/14.

Виконання постанови доручити
господарському суду Дніпропетровської
області.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів до Вищого господарського суду
України через апеляційний
господарський суд.

Головуючий суддя
І.А. Сизько

Суддя
І.М. Герасименко

Суддя
І.Л. Кузнецова

(Повний текст постанови складений
14.05.2014р.)