ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_____________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" травня 2014 р.Справа № 5024/1316/2012
Одеській апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мирошниченко М. А.,

суддів: Головей В. М. та Шевченко
В. В.,

при секретарі судового засідання -
Оксенюк О.М.

(Склад колегії суддів сформовано на
підставі автоматичного розподілу
справ між суддями та розпорядження в.о.
голови суду № 606 від 11.04.2014 р.)

за участю представників :

ТОВ "Крес Автогруп" - Димченко О.П. (на
підставі дорученням),

ПАТ "Дельта Банк" - Бойко А.В.( на
підставі доручення),

ПАТ "Кредитпромбанк" - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Одеса апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
"Дельта Банк" на рішення господарського
суду Херсонської області від 27.02.2014 р.
по справі № 5024/1316/2012 за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Крес Автогруп" до
Публічного акціонерного товариства
"Дельта Банк", та Публічного
акціонерного товариства
"Кредитпромбанк" про визнання
договорів недійсними,

ВСТАНОВИЛА:

10.09.2012 р. Товариство з обмеженою
відповідальністю "Крес Автогруп" (далі
позивач) звернулось до господарського
суду Херсонської області з позовом до
Публічного акціонерного товариства
"Кредитпромбанк" в особі Херсонської
філії ПАТ „Кредитпромбанк" про
визнання недійсними договорів застави
№ 13/36/302/06 - КЛТ від 20.09.2006 р. та № 13/36/306/08 -
КЛТ від 13.06.2008 р.

Свої позовні вимоги позивач мотивує
наступним.

30.06.2006р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Херсонський
автоскладальний завод Анто-Рус"
(позичальник), правонаступником якого є
ТОВ „Автомобільний завод „АнтоРус" та
ВАТ "Кредитпромбанк" (банк),
правонаступником якого є відповідач -
ПАТ „Кредитпромбанк", був укладений
кредитний договір №04.1/36/06-КЛТ
відповідно до якого банком
позичальнику було відкрито кредитну
лінію на отримання 3 500 000 доларів США
для розрахунків за автобуси іноземного
виробництва, автомобілі різних марок,
технологічне обладнання, інструменти,
сировину, матеріали та комплектуючи
для автобусів, який (кредит) завод
повинен був повернути не пізніше
29.06.2010р.

До вказаного договору укладались
додаткові угоди, згідно яких
позичальнику видавались конкретні
кредитні транші, змінювався розмір
ліміту кредитної лінії,
встановлювались проценти за
користування конкретними траншами та
терміни їх погашення.

Додатковою угодою №08 від 22.12.2006 р. до
цього кредитного договору до об'єктів
забезпечення включена застава
автобусів згідно з майновим
поручительством ТОВ "Підприємство
Автопром" правонаступником якого є
позивач - ТОВ "Крес Автогруп", за
договором застави №13/36/302/06-КЛТ від
20.09.2006 р.

Додатковою угодою №52 від 12.11.2008 р. до
цього кредитного договору до об'єктів
забезпечення включена застава
автобусів згідно з майновим
поручительства позивача - ТОВ "Крес
Автогруп", за договором застави
№13/36/306/08-КЛТ від 13.06.2008 р.

Відповідно до договору застави
№13/36/302/06-КЛТ від 20.09.2006 р., укладеному
між ВАТ „Кредитпромбанк",
правонаступником якого є ПАТ
„Кредитпромбанк" та ТОВ "Підприємство
Автопром" правонаступником якого є
позивач - ТОВ "Крес Автогруп", останній
передав в заставу за кредитним
договором №04.1/36/06-КЛТ від 30.06.2006 р.
товари в обороті - автобуси марки ХАЗ-3250
020 в кількості 20 шт., кількість яких в
подальшому додатковими угодами була
збільшена до 74 штук.

Відповідно до договору застави
№13/36/306/08-КЛТ від 13.06.2008 р., укладеному
між ПАТ „Кредитпромбанк" та ТОВ "Крес
Автогруп", останній передав в заставу
за кредитним договором №04.1/36/06-КЛТвід
30.06.2006 р., товари в обороті - автобуси
марки ХАЗ-3250 220 в кількості 38 шт.

Позивач просить визнати вказані
договори застави недійсними з
посиланням на те, що в них, у порушення
приписів Закону України „Про заставу"
та цивільного законодавства щодо
договору застави, відсутні умови про
суму та валюту кредиту, розмір
процентної ставки за кредитним
договором, в забезпечення якого вони
укладались, строки погашення кредиту
та відсутні посилання на конкретні
Додаткові угоди до кредитного
договору. (т. 1 а.с. 2-4)

Ухвалою господарського суду
Херсонської області від12.09.2012 р. за
вказаним позовом порушено провадження
по справі № 5024/1316/2012. (т. 1 а.с. 1)

Не погоджуючись з позовними вимогами в
відповідач - ПАТ "Кредитпромбанк" в
особі Херсонської філії ПАТ „Кредит
промбанк" надав до місцевого
господарського суду заперечення на
позов в яких просив відмовити в
задоволенні позову. В обґрунтування
своєї позиції він зазначив, що договори
застави № 13/36/302/06-КЛТ від 20.09.2006 р. та №
13/36/306/08-КЛТ від 13.06.2008 р. відповідають
вимогам законодавства, а тому підстави
для визнання їх недійсними відсутні.
Він також стверджує, що договори
застави не віднесені до господарських
договорів і що позивач був обізнаний з
усіма умовами кредитного договору
№04.1/36/06-КЛТ від 30.06.2006 р., у тому числі, з
умовами, які містять додаткові угоди до
цього договору, оскільки позивач та
позичальник за кредитним договором на
час надання кредитів на умовах
вказаного кредитного договору, мали
своїм засновником одну й ту саму
фізичну особу , яка , як засновник
позичальника, приймала рішення про
отримання чергових траншів кредиту, та
як засновник позивача, приймала
рішення про укладення відповідних
договорів застави з метою забезпечення
виконання позичальником його
зобов'язань за кредитними договором №
04.1/36/06-КЛТ від 30.06.2006 р.

Рішенням господарського суду
Херсонської області від 01.11.2012 р. по
справі № 5024/1316/2012 у задоволенні
позовних вимог відмовлено. (т. 2 а.с. 92-95)

Постановою Одеського апеляційного
господарського суду від 22.01.2013 р. по
справі № 5024/1316/2012 рішення місцевого
господарського суду без змін, а
апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Крес
Автогруп" без задоволення.(т.2 а.с. 127-136)

Постановою Вищого господарського суду
України від 16.07.2013 р. по справі №
5024/1316/2012 вищевказані судові рішення
першої і апеляційної інстанції
скасовано , а передано справу на новий
розгляд до господарського суду
Херсонської області, в іншому складі
суду. Скасовуючи рішення суддів
попередніх інстанції Вищій
господарський суд України зазначив, що
судові інстанції не встановили які
саме істотні умови кредитного
договору належало погодити сторонам у
спірних договорах застави відповідно
до вимог Закону України „Про заставу",
що слід зробити при новому розгляді
справи і з урахуванням встановленого
надати оцінку відповідності умов
спірних договорів чинному
законодавству. (т. 3 а.с. 39-44)

Ухвалою господарського суду
Херсонської області від 05.09.2013 р. по
справі № 5024/1316/2012 (суддею Задорожною
Н.О.) направлено справу за встановленою
підсудністю до господарського суду м.
Києва. (т. 3 а.с. 66)

Ухвалою господарського суду м. Києва
від 23.09.2013 р. (суддею Гулевець О.В.)
справу № 5024/1316/2012 прийнято до свого
провадження. (т. 4 а.с. 2-4)

Постановою Одеського апеляційного
господарського суду від 27.11.2013 р. по
справі № 5024/1316/2012 ухвалу
господарського суду Херсонської
області від 05.09.2013 р. скасовано, справу
передано на розгляд господарському суд
Херсонської області. (т. 4 а.с. 49-52)

Ухвалою господарського суду
Херсонської області від 13.12.2013 р.
(суддею Задорожною Н.О.) справу №
5024/1316/2012 прийнято до свого провадження
(т. 4 а.с. 54)

Згідно розпорядження керівника
апарату суду від 16.01.2014 р. № 15 справу №
5024/1316/2012 передано судді Клепай З.В. (т. 4
а.с. 106)

Ухвалою господарського суду
Херсонської області від 17.01.2014 р.
(суддею Клепай З.В.) справу № 5024/1316/2012
прийнято до свого провадження (т. 4 а.с.
107)

Ухвалою господарського суду
Херсонської області від 30.01.2014 р.
(а.с.114-115.т.4) задоволено клопотання ПАТ
„Дельта Банк" (а.с.65-66 , т.4) здійснено
заміну відповідача по справі ПАТ
"Кредитпромбанк" в особі Херсонської
філії ПАТ „Кредит промбанк" на його
правонаступника ПАТ „Дельта Банк".

Ухвалою господарського суду
Херсонської області від 13.02.2014 р.
(а.с.123-124.т.4) залучено до участі у
справі в якості другого відповідача
ПАТ „Кредитпромбанк"(м. Київ).

25.02.2014 р. ПАТ „Дельта Банк" до місцевого
господарського суду надано заяву у
який просило застосувати строки
позовної давності до вимог про
визнання договорів недійсними та
відмовити у позові з цих відстав у
позові Заяву вмотивовано тим, що за
приписами норм чинного законодавства
України строк позовної давності по
заявленим вимогам закінчився 13.06.2011 р.
(т. 4 а.с. 130).

25.02.2014 р. ПАТ „Дельта Банк" до місцевого
господарського суду надано
заперечення на позовну заяву . В своєму
запереченні відповідач зазначив, що
договори застави № 13/36/302/06-КЛТ від
20.09.2006 р., № 13/36/306/08-КЛТ від 13.06.2008 р.
відповідають вимогам діючого
законодавства, у зв'язку із чим
підстави для визнання цих договорів
недійсними відсутні. Також відповідач
стверджує, що позивач був обізнаний з
усіма умовами кредитного договору №
04.1/36/06-КЛТ від 30.06.2006 р., у тому числі, з
умовами, які містять додаткові угоди до
цього договору. (т. 4 а.с. 133-137)

25.02.2014 р. ПАТ „Дельта Банк" до місцевого
господарського суду надано заяву „про
застосування наслідків недійсності
договору застави" в якій з посиланням
на ч.5 ст. 1057-1 ЦК України просило
накласти арешт на автобуси, які були
предметом застави спірних договорів
(а.с.140-141).

27.02.2014 р. ПАТ "Кредитпромбанк" до
місцевого господарського суду надано
заяву в який просило застосувати
строків позовної давності до позовних
вимог. Заявник посилаючись на норми
чинного законодавства України, вважає,
що строк позовної давності по
заявленим вимогам сплив 13.06.2011 р. (т. 4
а.с. 148-149)

Рішенням господарського суду
Херсонської області від 27.02.2014 р.
(повний текст складено та підписано
суддею Клепай З.В. 04.03.2014 р.) позов
задоволено у повному обсязі по
відношенню до ПАТ "Кредитпромбанк", а
саме: визнано недійсним договір
застави №13/36/302/06-КЛТ від 20.09.2006 р.,
укладений між ВАТ "Кредитпромбанк"
правонаступником якого є ПАТ
„Кредитпромбанк", та ТОВ "Підприємство
"Автопром", правонаступником якого є
ТОВ "Крес Автогруп" та договір застави
№13/36/306/08-КЛТ від 13.06.2008 р., укладений між
ВАТ "Кредитпромбанк", правонаступником
якого є ПАТ „Кредитпромбанк" та ТОВ
"Крес Автогруп"; стягнуто з ПАТ
"Кредитпромбанк" на користь ТОВ "Крес
Автогруп" 2 146 грн. витрат по сплаті
судового збору. У задоволені позовних
вимог по відношенню до ПАТ "Дельта
Банк" відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду
вмотивовано тим, що застава має
похідний характер від забезпеченого
нею зобов'язання. Умови оскаржуваних
договорів в частині суми забезпечення
зобов'язань повинні також відповідати
ст.. 3 Закону України «Про заставу»,
оскільки текст основного договору не
передбачає можливості збільшення суми
зобов'язання та не встановлює розмір
забезпечення заставою таких вимог, як
це передбачено ст. 3 Закону України "Про
заставу", то всі наступні додаткові
угоди до договорів застави так і
основний текст договору суперечать
вказаній статті, оскільки договорами
застави не встановлений розмір
процентів та пені, в межах якого
заставодавець несе відповідальність
за невиконання боржником своїх
зобов'язань.

Щодо застосування строків позовної
давності, то місцевий господарський
суд зазначив, згідно з вимогами ч. 5 ст.
267 ЦК України заява позивача про
поновлення строків позовної давності
підлягає задоволенню , а заява
відповідача 2 про застосування строків
позовної давності відхиляється.
Вмотивував це тим, що відповідач 1 є
правонаступником лише майнових прав
другого відповідача, а не
правонаступником сторони за договором
забезпечення, а тому він є неналежним
відповідачем у цій справі та його заява
про застосування строків позовної
давності не розглядається. Оскільки
позивач є правонаступником за
договором застави та зобов'язання за
договором прийняв у свого попередника,
як правонаступник та надав докази, що
про наявність додаткових угод він
взнав лише після того, як до нього були
заявлені вимоги за цими угодами, таким
чином він опинився у нерівних умовах по
відношенню до своїх контрагентів, що
загрожує його підприємницькій
діяльності. ( а.с. 157-162).

Не погодившись з вищевказаним судовим
рішенням ПАТ "Дельта Банк" звернулось
до Одеського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просив це рішення
скасувати та прийняти нове яким в
задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що
рішення прийнято з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Скаржник посилається на приписи ст.
ст.. 3, 12,16 Закону України «Про заставу»,
норми Цивільного кодексу України та
Постанову Пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними»
та вважає, що відсутні правові підстави
для визнання спірних договорів
застави недійсними. Посилаючись на
умови договорів, скаржник зазначає, що
банк не зобов'язаний повідомляти
позивача про зміни в процентній ставки.
Крім того, скаржник вважає, що
залучивши ухвалою від 30.01.2014 р. ПАТ
«Дельта банк» на підставі
процесуального правонаступництва
згідно положень ст.. 25 ГПК України до
судового процесу, в якості відповідача,
суд дійшов хибного висновку з приводу
того, що ПАТ «Дельта банк» є
правонаступником лише майнових прав
відповідача 2, а не правонаступником
сторони за договором забезпечення, а
тому він є не належним відповідачем у
цій справі. Скаржник вважає, що
місцевим господарським судом порушено
норми права при застосування позовної
давності, у зв'язку із невірним
тлумаченням поняття
„правонаступництво", оскільки з
наявного в матеріалах справи протоколу
загальних зборів, вбачається, що ТОВ
«Підприємство «Автопром» змінило лише
назву на ТОВ «Крес Автогруп»,
внаслідок чого судом безпідставно
застосовано норми ч. 5 ст. 267 ЦК України.

Скаржник також вважає, що місцевий
господарський суд порушив приписи п. 3
ч. 3 ст. 104 ГПК України, а саме розглянув
справу без залучення позичальника за
кредитним договором ТОВ
«Автомобільний завод «АнтоРус».

Крім того скаржником до апеляційної
скарги надано клопотання про
відновлення пропущеного
процесуального строку для подання
апеляційної скарги. Клопотання
вмотивовано тим, що ухвалою Одеського
апеляційного господарського суду від
19.03.2014 р. апеляційну скаргу від 18.03.2014 р.
повернуто скаржнику на підставі п. 3 ч. 1
ст. 97 ГПК України, також скаржник
зазначає, що платіжне доручення про
сплату судового збору в сумі 609,00 грн.,
яке він направив до Одеського
апеляційного господарського суду,
надійшло пізніше ніж було винесено
ухвалу про повернення апеляційної
скарги та направлено для приєднання до
матеріалів справи до місцевого
господарського суду Херсонської
області. Виправивши недоліки зазначені
в ухвалі суду, а саме сплативши судовий
збір у встановленому та визначеному
законом порядку, скаржник пропустив
встановлений законом процесуальний
строк для подачі апеляційної скарги.

Ухвалою Одеського апеляційного
господарського суду від 14.04.2014 р.
відновлено скаржнику пропущений
процесуальний строк для подачі
апеляційної скарги та прийнято її до
провадження, розгляд справи призначено
на 13.05.2014 р. о 11:30 год., про що всі
учасники судового процесу були
належним чином повідомлені.

У письмовому запереченні на скаргу
позивач просив суд відмовити в
задоволенні апеляційної скарги та
залишити рішення місцевого суду без
змін.

Фіксація судового процесу
здійснювалась за допомогою технічних
засобів.

Представник відповідача - ПАТ
"Кредитпромбанк" в судове засідання не
з'явився, хоча був повідомлений
належним чином про розгляд справи. Про
причини свого нез'явлення суд не
повідомив, клопотань про відкладення
розгляду справи не заявив .

Враховуючи викладені обставини та
думку інших учасників процесу колегія
суддів прийняла рішення про розгляд
справи за його відсутністю.

Представник скаржника в усних
поясненнях наданих суду просив
задовольнити апеляційну скаргу на
викладених у ній підставах, скасувати
рішення місцевого суду та ухвалити
нове яким в задоволенні позовних вимог
відмовити.

Представник позивача просив суд
відмовити в задоволенні апеляційної
скарги.

Згідно ст. 85 ГПК України, в судовому
засіданні оголошувались лише вступна
та резолютивна частини судової
постанови.

Заслухавши усні пояснення учасників
процесу, обговоривши доводи, викладені
в апеляційній скарзі, відзиві на неї,
дослідивши обставини справи та наявні
у матеріалах справи докази, а також
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
судова колегія встановила наступне.

З матеріалів справи вбачається, що
30.06.2006 р. між Відкритим акціонерним
товариством "Кредитпромбанк",
правонаступником якого є Публічне
акціонерне товариство "Кредитпромбанк"
(за договором банк) та Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Херсонський автоскладальний завод
Анто-Рус", правонаступником є
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Автомобільний завод
"АнтоРус" (за договором позичальник),
укладено кредитний договір №04.1/36/06-КЛТ
від 30.06.2006 р. (далі кредитний договір) (т.1
а.с.21-26).

Відповідно до п. 1.1, п. 2.2 кредитного
договору банк зобов'язався надавати
позичальнику кредити в національній
валюті України або в іноземних валютах
з можливістю часткової конвертації в
іноземну валюту в межах загальної суми,
еквівалентної 3 500 000,00 дол. США, за
офіційним курсом Національного банку
України на дату укладання кожної
додаткової угоди до кредитного
договору, для розрахунків за автобуси
іноземного виробництва, автомобілі
різних марок, технологічне обладнання,
інструменти, сировину, матеріали і
комплектуючі для складання автобусів.

Відповідно до п.2.1 кредитного договору
банк надає позичальнику кредити,
зокрема, на умовах строковості,
повернення та платності наданих
грошових коштів.

Відповідно до п.2.3, п.2.6 кредитного
договору підставою для надання
кредитів за цим договором є додаткові
угоди, в яких, безпосередньо,
встановлюються процентні ставки за
користування кредитом та валюта
кредитування (далі додаткові угоди).

Відповідно до п. 3.4.4. договору
позичальник повинен повністю погасити
кредит не пізніше 29.06.2010 р.

Матеріали справи свідчать, що до
вказаного договору було укладено 63
додаткові угоди згідно яких
позивальнику надавались конкретні
транші (як в іноземній так і
національній валюті), встановлювались
процентні ставки за користування
грошовими коштами отриманими по цим
траншам та визначались строки їх
повернення, а також вносились зміни в
умови самого договору, в т.ч. стосовно
строку повного погашення кредиту, та
забезпечення виконання позивальником
умов договору (а.с.27-90, т.1)

Так згідно із додатковою угодою № 8 від
22.12.2006 р. (т. 1 а.с. 35-36) до кредитного
договору загальну суму кредиту
збільшено до 8 000 000,00 дол. США, а згідно
із додатковою угодою № 32 від 08.11.2007 р. (т.
1 а.с. 63 на обороті) до цього ж договору
загальну суму кредиту збільшено - до 8 600
000,00 дол. США.

Додатковою угодою № 16 від 21.05.2007р. до
кредитного договору передбачено
можливість видачі кредитів в іншій,
крім долари США, іноземній валюті, а
саме - у євро. Додатковою угодою №63 від
07.10.2010р визначено новий строк повного
погашення кредиту, а саме не пізніше
31.10.2010р. (т.1 а.с.89-90)

Як свідчать матеріали справи та ці
обставини встановив місцевий
господарський суд, що на виконання умов
кредитного договору з урахуванням
додаткових угод, банк надав
позичальнику 23 кредити (транші) в
іноземній валюті, а саме дол. США, на
загальну суму 9 747 813,83 дол. США, в тому
числі:

- 1 255 000,00 дол. США, з повною конвертацією
у національну валюту, строком
повернення не пізніше 27.06.2008р. та
процентною ставкою - 11,9 % річних, згідно
із додатковою угодою № 1 від 30.06.2006р.;

- 884 610,00 дол. США, з строком повернення не
пізніше 11.07.2008р. та процентною ставкою -
11,9 % річних, згідно із додатковою угодою
№ 2 від 14.07.2006р.;

- 49 145,00 дол. США, з строком повернення не
пізніше 06.08.2008р. та процентною ставкою -
11,9 % річних, згідно із додатковою угодою
№ 3 від 07.08.2006р.;

- 108 479,00 дол. США, з строком повернення не
пізніше 20.08.2008р. та процентною ставкою -
11,9 % річних, згідно із додатковою угодою
№ 4 від 21.08.2006р.;

- 500 000,00 дол. США, з строком повернення не
пізніше 21.08.2008р. та процентною ставкою -
11,9 % річних, згідно із додатковою угодою
№ 5 від 21.08.2006р.;

- 528 000,00 дол. США, з строком повернення не
пізніше 19.09.2008р та процентною ставкою -
11,9 % річних, згідно із додатковою угодою
№ 6 від 20.09.2006р;

- 893 892,00 дол. США, з строком повернення не
пізніше 19.12.2008р. та процентною ставкою -
11,9 % річних, згідно із додатковою угодою
№ 8 від 22.12.2006р.;

- 690 982,00 дол. США, з строком повернення не
пізніше 05.02.2009р. та процентною ставкою -
11,9 % річних, згідно із додатковою угодою
№ 9 від 06.02.2007р.;

- 555 000,00 дол. США, з строком повернення не
пізніше 13.03.2009р. та процентною ставкою -
11,9 % річних, згідно із додатковою угодою
№ 12 від 14.03.2007р.;

- 605 119,00 дол. США, з строком повернення не
пізніше 24.04.2009р. та процентною ставкою -
11,9 % річних, згідно із додатковою угодою
№ 14 від 27.04.2007р.;

- 116 136,00 дол. США, з строком повернення не
пізніше 30.04.2009р. та процентною ставкою -
11,9 % річних, згідно із додатковою угодою
№ 15 від 03.05.2007р.;

- 116 136,00 дол. США, з строком повернення не
пізніше 22.05.2009р. та процентною ставкою -
11,9 % річних, згідно із додатковою угодою
№ 19 від 24.05.2007р.;

- 12 904,00 дол. США, з строком повернення не
пізніше 04.06.2009р. та процентною ставкою -
11,9 % річних, згідно із додатковою угодою
№ 22 від 05.06.2007р.;

- 50 000,00 дол. США, з строком повернення не
пізніше 05.06.2009р та процентною ставкою -
11,9 % річних, згідно із додатковою угодою
№ 23 від 07.06.2007 р.;

- 516 530,83 дол. США, з строком повернення не
пізніше 16.09.2009р. та процентною ставкою -
12,25 % річних, згідно із додатковою
угодою № 30 від 17.09.2007р.;

- 87 943,00 дол. США, з строком повернення не
пізніше 06.11.2009р. та процентною ставкою -
12,2 % річних, згідно із додатковою угодою
№ 33 від 08.11.2007р.;

- 100 000,00 дол. США, з строком повернення не
пізніше 11.11.2009р. та процентною ставкою -
12,2 % річних, згідно із додатковою угодою
№ 35 від 12.11.2007р.;

- 100 000,00 дол. США, з строком повернення не
пізніше 18.11.2009р. та процентною ставкою -
12,2 % річних, згідно із додатковою угодою
№ 36 від 19.11.2007р.;

- 100 000,00 дол. США, з строком повернення не
пізніше 20.11.2009р. та процентною ставкою -
12,2 % річних, згідно із додатковою угодою
№ 37 від 21.11.2007р.;

- 800 000,00 дол. США, з строком повернення не
пізніше 26.06.2009р та процентною ставкою -
18,0 % річних, згідно із додатковою угодою
№ 44 від 27.06.2008р;

- 650 000,00 дол. США, з строком повернення не
пізніше 10.11.2009р. та процентною ставкою -
13,5 % річних, згідно із додатковою угодою
№ 45 від 11.07.2008р.;

- 500 000,00 дол. США, з строком повернення не
пізніше 20.08.2009р. та процентною ставкою -
17,0 % річних, згідно із додатковою угодою
№ 47 від 21.08.2008р.;

- 528 000,00 дол. США, з строком повернення не
пізніше 18.09.2009р. та процентною ставкою -
14,5 % річних, згідно із додатковою угодою
№ 50 від 19.09.2008р.

Факт надання позивальнику
вищевказаних грошових коштів
підвереджується наявними в матеріалах
справи копіями меморіальних валютних
ордерів банку. (т.1 а.с.112-118).

Також матеріали справи свідчать, що на
виконання кредитного договору банк
надав позичальнику 5 кредитів (траншів)
в національній валюті на суму 6 081 500,00
грн., а саме:

- 560 000,00 грн., з строком повернення не
пізніше 13.03.2007 р. та процентною ставкою -
17 відсотків річних, згідно із
додатковою угодою № 7 від 14.12.2006 р.;

- 560 000,00 грн., з строком повернення не
пізніше 12.12.2007 р. та процентною ставкою -
18 відсотків річних, згідно із
додатковою угодою № 11 від 13.03.2007 р.;

- 300 000,00 грн., з строком повернення не
пізніше 08.08.2007 р. та процентною ставкою -
17,4 відсотків річних, згідно із
додатковою угодою № 29 від 03.08.2007 р.;

- 3 500 000,00 грн., з строком повернення не
пізніше 06.11.2009 р. та процентною ставкою -
17,0 відсотків річних, згідно із
додатковою угодою № 34 від 09.11.2007 р.;

- 1161 500,00 грн., з строком повернення не
пізніше 09.12.2009р. та процентною ставкою -
17,0 відсотків річних, згідно із
додатковою угодою № 39 від 10.12.2007р.

З матеріалів справи вбачається, що в
забезпечення виконання умов цього
кредитного договору між ПАТ
„Кредитпромбанк" та третіми особами
були укладені інші договори, в т.ч.
договори застави №13/36/302/06-КЛТ від 20.09.2006
р. та №13/36/306/08-КЛТ від 13.06.2008 р., визнання
яких недійсними є предметом цього
спору.

Так відповідно до договору застави
№13/36/302/06-КЛТ від 20.09.2006р., укладеному між
ВАТ „Кредитпромбанк",
правонаступником якого є ПАТ
„Кредитпромбанк", та ТОВ "Підприємство
Автопром", правонаступником якого є
позивач - ТОВ "Крес Автогруп", останній
передав в заставу за кредитним
договором №04.1/36/06-КЛТ від 30.06.2006 р.
товари в обороті - автобуси марки ХАЗ-3250
020 в кількості 20 шт. яке оцінювалось
сторонам в 587327 дол. США, кількість яких
в подальшому додатковими угодами була
збільшена до 74 штук, з оцінкою майна
2337227 дол. США 72 центи, що за офіційним
курсом НБУ складало станом на 14.03.2007 р. -
11 803 000,00 грн.(а.с.93-111,т.1).

В тексті цього договору та додаткових
угод до нього були визначені істотні
умови кредитного договору в
забезпечення якого його було укладено,
зокрема, розмір кредиту, який з
урахуванням додаткових угод складає 8
600 000 дол. США, 00 центів, остаточний строк
повернення кредиту - 29.06.2010 р., та що
конкретні розміри траншів, процентні
ставки за їх користування та строк їх
повернення визначаються додатковими
угодами до кредитного договору.

Пунктом 4.1. цього договору визначено що
заставодержатель має право
задовольнити свої вимоги в повному
обсягу, який визначається на момент
фактичного задоволення разом із сумою
кредиту, процентів, штрафними
санкціями та відшкодування збитків,
які виникли у зв'язку з про строчкою
виконання боржником зобов'язань за
кредитним договором, витратами
пов'язаними із зверненням стягнення на
майно, витратами пов'язаними з
утриманням та збереженням майна,
витратами на страхування майна та
витрати, обумовлені виконанням умов
цього договору .

Відповідно до договору застави
№13/36/306/08-КЛТ від 13.06.2008 р., укладеному
між ПАТ „Кредитпромбанк" та ТОВ "Крес
Автогруп", останній передав в заставу
за кредитним договором №04.1/36/06-КЛТвід
30.06.2006р. , товари в обороті - автобуси
марки ХАЗ-3250 220 в кількості 38 шт. з
оцінкою майна 6 184 500 грн. (а.с.91-92,т1.)

В тексті цього договору також були
визначені істотні умови кредитного
договору в забезпечення якого його
було укладено , зокрема , розмір
кредиту в сумі 8 600 000 дол. США, 00 центів,
остаточний строк його повернення
-29.06.2010 р., та що конкретні розміри
траншів, процентні ставки за їх
користування та строк їх повернення
визначаються додатковими угодами до
кредитного договору.

Пунктом 4.1. цього договору визначено що
заставодержатель має право
задовольнити свої вимоги в повному
обсягу, який визначається на момент
фактичного задоволення разом із сумою
кредиту, процентів, штрафними
санкціями та відшкодування збитків,
які виникли у зв'язку з про строчкою
виконання боржником зобов'язань за
кредитним договором, витратами
пов'язаними із зверненням стягнення на
майно, витратами пов'язаними з
утриманням та збереженням майна,
витратами на страхування майна та
витрати, обумовлені виконанням умов
цього договору .

Слід зазначити, що у з урахуванням
укладання цих договорів застави у
кредитний договір вносились зміни щодо
умов забезпечення виконання
кредитного договору вказаними
договорами застави, а в договір
застави №13/36/302/06-КЛТ від 20.09.2006р.
вносились зміни у зв'язку з внесенням
змін в кредитний договір , щодо розміру
кредиту.

Проаналізувавши умови спірних
договорів у співвідношенні до приписів
чинного на час їх укладання
законодавства, яке регулювало таки
види договорів колегія суддів
встановила наступне.

Згідно приписів ст..626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Договір є
одностороннім, якщо одна сторона бере
на себе обов'язок перед другою стороною
вчинити певні дії або утриматися від
них, а друга сторона наділяється лише
правом вимоги, без виникнення
зустрічного обов'язку щодо першої
сторони. Договір є двостороннім, якщо
правами та обов'язками наділені обидві
сторони договору.

Згідно приписів ст.. 627 ЦК України,
відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Статтею 628 ЦК України встановлено, що
зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства. Сторони
мають право укласти договір, в якому
містяться елементи різних договорів
(змішаний договір). До відносин сторін у
змішаному договорі застосовуються у
відповідних частинах положення актів
цивільного законодавства про договори,
елементи яких містяться у змішаному
договорі, якщо інше не встановлено
договором або не випливає із суті
змішаного договору.

Згідно приписів ст.. 638 ЦК України
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

Такі ж положення щодо укладання
договорів та їх істотних умов
містяться в ст..180 ГК України.

Згідно приписів ст. 546 ЦК України
виконання зобов'язання може
забезпечуватись неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком.

Статтею 199 ГК України також передбачено
забезпечення виконання господарського
зобов'язання та визначено що до
відносин забезпечення виконання
зобов'язань учасників господарських
відносин застосовуються відповідні
положення ЦК України

Згідно ст.. 572 ЦК України в силу застави
кредитор (заставодержатель) має право у
разі невиконання боржником
(заставодавцем) зобов'язання,
забезпеченого заставою, одержати
задоволення за рахунок заставленого
майна переважно перед іншими
кредиторами цього боржника, якщо інше
не встановлено законом (право застави).

Застава виникає на підставі договору,
закону або рішення суду (ст.. 574 ЦК
України).

Відповідно до приписів ст.. 576 ЦК
України предметом застави може бути
будь-яке майно (зокрема річ, цінні
папери, майнові права), що може бути
відчужене заставодавцем і на яке може
бути звернене стягнення.

Згідно приписів 583 ЦК України
заставодавцем може бути боржник або
третя особа (майновий поручитель).
Заставодавцем може бути власник речі
або особа, якій належить майнове право,
а також особа, якій власник речі або
особа, якій належить майнове право,
передали річ або майнове право з правом
їх застави.

Відповідно до вимог ст.. 584 ЦК України у
договорі застави визначаються суть,
розмір і строк виконання зобов'язання,
забезпеченого заставою, подається опис
предмета застави, а також визначаються
інші умови, погоджені сторонами
договору. Опис предмета застави у
договорі застави може бути поданий у
загальній формі (вказівка на вид
заставленого майна тощо).

У статті 12 Закону України „Про
заставу" також визначено, що у договорі
застави визначаються суть, розмір та
строк виконання зобов'язання,
забезпеченого заставою, опис предмета
застави, а також інші умови, відносно
яких за заявою однієї із сторін повинна
бути досягнута угода. А згідно приписів
статті 41 вказаного Закону договір
застави товарів у обороті або в
переробці повинен індивідуалізувати
предмет застави шляхом зазначення
знаходження товарів у володінні
заставодавця чи їх розташування в
певному цеху, складі, іншому приміщенні
або іншим способом, достатнім для
ідентифікації сукупності рухомих
речей як предмета застави.

Згідно Стаття 7. Закону України, від
18.11.2003, № 1255-IV "Про забезпечення вимог
кредиторів та реєстрацію обтяжень" у
правочині, на підставі якого або у
зв'язку з яким виникає обтяження,
повинен визначатись опис предмета
обтяження. У разі відсутності опису
предмета обтяження чи якщо існуючий
опис не дозволяє ідентифікувати
предмет обтяження, таке обтяження є
недійсним.

У пункті 5 Роз'яснень Вищого
арбітражного суду від 24.12.1999, № 02-5/602
"Про деякі питання практики вирішення
спорів, пов'язаних із застосуванням
Закону України "Про заставу" визначено,
що Закон України „Про заставу" містить
перелік істотних умов договору застави
(стаття 12, а щодо застави товарів в
обороті або у переробці, також стаття 41
Закону). Опис заставленого майна
повинен містити індивідуальні ознаки
останнього, які дозволяють встановити,
яке саме майно є предметом застави, і
відрізнити його від однорідних
предметів. Ця вимога не стосується
застави товарів в обороті або у
переробці, оскільки вони визначаються
родовими ознаками, однак у договорі має
бути зазначено види товарів, якими
можна замінити предмет застави.

Лише за наявності зазначених умов, якщо
вони не врегульовані іншими актами
законодавства, а також тих умов, щодо
яких за заявою однієї з сторін повинно
бути досягнуто згоди, договір застави
відповідно до вимог Цивільного кодексу
можна вважати укладеним.

Якщо у процесі вирішення спору,
пов'язаного із заставою, буде з'ясовано,
що сторонами не досягнуто згоди
стосовно істотних умов договору
застави, договір вважається не
укладеним і не може бути прийнятий
господарським судом в обґрунтування
вимог і заперечень сторін.

Визнавши спірні договори недійсними
місцевий суд послався на те, що в них
відсутні істотні умови такого виду
договорів передбачені Законом України
„Про заставу", а саме в цих договорах
невстановлені розмір процентів та пені
в межах якого заставодатель несе
відповідальність за невиконання
боржником своїх зобов'язань.

Проте з цим колегія суддів не може
погодитись з цим висновком з огляду на
наступне.

Змістовний аналіз умов спірних
договорів у співвідношенні з
вищевказаними правовими нормами
надають можливість зробити висновок,
що ці договори не суперечать вимогам
чинного на час їх укладання
законодавству.

Так в договорах визначені сторони, їх
правовий статус, мета їх укладання,
чіткий опис заставленого майна,
визначеного індивідуальними ознаками,
оцінка цього майна, а також сума
кредиту повернення якого
забезпечується та кінцевий строк
погашення кредиту.

В цих договорах на переконання колегії
суддів у відповідності до вимог Закону
України „Про заставу" також зазначені
істотні умови кредитного договору в
забезпечення якого вони укладались,
зокрема визначена загальна сума
кредиту та кінцевий строк її погашення,
відповідальність (розмір пені) за
несвоєчасне виконання зобов'язання по
поверненню кредиту, а також визначено,
що розмір конкретних траншів,
процентна ставка по ним, та строки їх
повернення визначаються додатковими
угодами до кредитного договору.

У п. 4.1. спірних договорів чітко
визначено межи відповідальності
заставодавця та випадки її настання, а
саме, що заставодержатель має право
задовольнити свої вимоги в повному
обсягу, який визначається на момент
фактичного задоволення разом із сумою
кредиту, процентів, штрафними
санкціями та відшкодування збитків,
які виникли у зв'язку з про строчкою
виконання боржником зобов'язань за
кредитним договором, витратами
пов'язаними із зверненням стягнення на
майно, витратами пов'язаними з
утриманням та збереженням майна,
витратами на страхування майна та
витрати, обумовлені виконанням умов
цього договору .

Слід також зазначити, що чинне на час
укладання цих договорів законодавство,
яке регулювало укладання правочинів
(договорів), зокрема договорів застави
не передбачало, що істотними умовами
договорів застави є визначення в них
розмірів процентів забезпечуваного
ними кредиту.

З огляду на викладене колегія суддів
дійшла висновку, що спірні договори не
суперечили вимогам чинного на час їх
укладання законодавства, в т.ч. Закону
України „Про заставу"

Статтею 203 ЦК України, на яку в якості
правової підстави послався позивач у
позові, а місцевий суд в рішенні,
встановлені загальні вимоги,
додержання яких є необхідним для
чинності правочину, зокрема цією
статтею визначено:

1. Зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності.

3. Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

4. Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом.

5. Правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

6. Правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно ч.1 ст.215 ЦК України, на яку в
якості правової підстави послався
позивач у позові, а місцевий суд у
рішенні, підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього
Кодексу.Враховуючи, що на момент
укладання спірних договорів були
додержані вимоги встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 ЦК України, зокрема ці
договори не суперечили цьому Кодексу,
іншим актам цивільного законодавства,
в т.ч. Закону України „Про заставу", а
також інтересам держави і суспільства,
його моральним засадам, правові
підстави для їх визнання недійсними
відсутні.

Та обставина, що в кредитний договір
вносились зміни щодо розміру кредиту
(про що до речі зазначено в спірних
договорах, тобто в частині суми кредиту
вони приведені у відповідність до
розміру зазначеному в кредитному
договорі) та строків його погашення
(дійсно строки погашення кредиту в
кредитному договорі у зв'язку
внесенням до нього змін не співпадають
зі строками повернення кредиту
визначеними у спірних договорах) не
може прийматись до уваги, оскільки ці
зміни вносились після укладання цих
договорів, а відтак ці зміни не
впливають на їх дійсність або
недійсність, яка встановлюється на час
їх укладання на підставі
законодавства, відповідності йому, що
діяло на час їх укладення.

Зазначені обставин можуть мати
значення при вирішенні питання
відповідальності заставодавця перед
кредитором у разі не виконання
боржником своїх зобов'язань за
кредитним договором, а не для визнання
спірних договорів недійсними.

З огляду на викладене колегія суддів
дійшла висновку, що місцевий суд
безпідставно задовольнив позовні
вимоги позивача про визнання цих
договорів недійсними і правові
підстави для такого визнання відсутні.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що висновки місцевого суду,
щодо вмотивованості позовних вимог,
суперечить фактичним обставинам
справи та приписам законодавства, а
тому рішення місцевого суду підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову в задоволенні позову.

При цьому колегія суддів не надає
оцінку заяві позивача про відновлення
строку позовної давності та заявам
відповідачів про застосування
наслідків збігу цих строків по
заявлених позивачем вимогам, оскільки
питання строків позовної давності (їх
пропущення, відновлення або відмови у
відновленні) повинні вирішуватись
судом лише після того якщо буде
встановлено що порушення прав позивача
дійсно мало місце, однак, як
зазначалось вище колегія суддів дійшла
висновку, що права позивача вказаними
спірними договорами не порушувалось, а
тому в вирішенні питання про
застосування позовної давності немає
потреби.

Враховуючи викладене та керуючись ст.49,
99, 101-105 ГПК України колегія суддів
Одеського апеляційного господарського
суду ,-

ПОСТАНОВИЛА:

1. Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Дельта Банк" -
задовольнити. 2. Рішення господарського
суду Херсонської області від 27.02.2014 р.
по справі № 5024/1316/2012 - скасувати і
виконання за ним припинити.

3. Позов Товариства з обмеженою
відповідальністю "Крес Автогруп" до
Публічного акціонерного товариства
"Дельта Банк", та Публічного
акціонерного товариства
"Кредитпромбанк" про визнання
недійсними договорів застави № 13/36/302/06
- КЛТ від 20.09.2006 р. та № 13/36/306/08 - КЛТ від
13.06.2008 р. - залишити без задоволення.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Крес Автогруп" на
користь Публічного акціонерного
товариства "Дельта Банк" - 1218 (одну
тисячу двісті вісімнадцять грн.) 00 коп. -
відшкодування понесених витрат по
сплаті судового збору за розгляд
апеляційної скарги.

5. Зобовязати господарський суд
Херсонської області видати наказ
відповідно до пункту 4 резолютивної
частини цієї постанови зі зазначенням
у ньому всіх необхідних реквізитів
сторін.

Постанова, згідно ст. 105 ГПК України,
набуває законної сили з дня її
оголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
господарського суду України.

Повний текст постанови підписано 13.05.2014
р.

Головуючий суддя
Мирошниченко М.А.

Судді
Головей В.М.

Шевченко В.В.