ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"07" травня 2014 р.Справа № 916/1310/14

За позовом: Товариство з обмеженою
відповідальністю „ІНФОКС" в особі
філії „Інфоксводоканал"

до відповідача: Комунального
підприємства „Міські дороги"

про стягнення 78382,78грн.

Суддя Погребна К.Ф.

В судових засіданнях приймали участь
представник

Від позивача: Заржицька В.О . -
довіреність;

Від відповідача: Айрапетян Д.Є, -
довіреність;

В судовому засіданні 07.05.2014р. приймали
участь представники:

Від позивача: Заржицька В.О . -
довіреність;

Від відповідача: Айрапетян Д.Є, -
довіреність;

СУТЬ СПОРУ: Позивач, Товариство з
обмеженою відповідальністю „ІНФОКС" в
особі філії „Інфоксводоканал"
звернулось до господарського суду
Одеської області з позовом до
Відповідача, Комунального
підприємства „Міські дороги" про
стягнення заборгованість в розмірі
78382,78грн.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 07.04.2014р. було порушено
провадження по справі №916/1310/14.

Відповідач в судове засідання з'явився,
надав відзив на позов, відповідно якого
позовні вимоги визнає, проте
враховуючи тяжке фінансове становище
підприємство просить суд відстрочити
виконання рішення суду до 01.07.2014р..

Справа розглядається в порядку ст. 75
Господарського процесуального кодексу
України, за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 07.05.2014р. було
проголошено вступну та резолютивну
частини рішення суду в порядку статті
85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, суд встановив.

20.03.2006р. між Товариство з обмеженою
відповідальністю "ІНФОКС" в особі, якою
є Філія "Інфоксводоканал" Товариства з
обмеженою відповідальністю "Інфокс" (
надалі , водоканал, позивач) та
Комунальним підприємством „Міські
дороги" (далі - абонент, відповідач) було
укладено договір №6 на послуги
водопостачання для поливу вулиць та
доріг, відповідно до умов якого
Водоканал надає послуги по
водопостачанню Абонента для поливу
міських вулиць та доріг поливочними
машинами. Абонент попередньо оплачує
Водоканалу послуги по водопостачанню
для поливу міських вулиць та доріг
поливочними машинами в сумі та порядку,
передбаченому дійсним договором. (п.1.1,
1.2).

Пунктом 8.2 договору передбачено, що
договір діє з 20.03.2006р. по 31.12.2006р.,
пунктом 5 додаткової угоди до договору
№6 від 20.03.2006р. дія договору була
продовжена до 31.12.2011р, та вважається
щорічно продовженим на наступний рік,
якщо за місяць до закінчення строку,
жодна зі сторін не заявить про
розірвання чи необхідності перегляду.
З огляду на викладене договір є діючим
і таким, що підлягає виконанню.

Відповідно п. 4.2 договору, відповідач
зобов'язався сплачувати за послуги за
водопостачання для поливу міських
вулиць та доріг шляхом попередньої
оплати щоквартального об'єму води
вказаної у річній заявці.

На момент укладання договору
собівартість 1м.куб. води складає 0,96грн.
(п.4.3 договору).

Пунктом 4.3 додаткової угоди від 04.05.2011р.
на момент укладання відповідної
додаткової угоди собівартість 1 м.куб.
води складає 4,57грн.

Позивач зазначає, що свої зобов'язання
за договором виконав належним чином,
надав послуги водопостачання для
поливу вулиць та доріг, що
підтверджується листами відповідача з
проханням надати талони на воду (копія
яких міститься в матеріалах справи).

Проте, відповідач свої зобов'язання за
договором щодо оплати наданих послуг
належним чином та в повному обсязі не
виконав, в зв'язку з чим за період з
01.03.2011р. по 20.04.2012р. у нього утворилась
заборгованість в розмірі 78382,78грн.

Крім того, в якості доказу
підтверджуючого наявність у
відповідача заборгованості в розмірі
78382,78грн, позивач посилається на
підписаний маж сторонами акт звірки
взаєморозрахунків.

Посилаючись на неналежне виконання
відповідачем своїх грошових
зобов'язань за договором, ТОВ „ІНФОКС"
в особі філії „Інфоксводоканал"
звернулось до суду з відповідним
позовом за захистом свого порушеного
права.

Дослідивши матеріали справи,
проаналізувавши норми чинного
законодавства суд дійшов висновку про
задоволення позовних вимог з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 901 Цивільного Кодексу
України за договором про надання
послуг одна сторона (виконавець)
зобов'язується за завданням другої
сторони (замовника) надати послугу, яка
споживається в процесі вчинення певної
дії або здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання
послуг за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором (ч. 1 ст. 903 ЦК України).

Згідно ст.509 Цивільного кодексу
України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Згідно ч.1 ст.626 Цивільного кодексу
України, договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Статтею 629 Цивільного кодексу України
передбачено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Згідно ст.509 Цивільного кодексу
України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених ст.11 цього Кодексу, а саме:
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки, зокрема, з договорів
та інших правочинів.

Правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Він може
вчинятися усно або в письмовій формі.
Сторони мають право обирати форму
правочину, якщо інше не встановлено
законом. Правочин, для якого законом не
встановлена обов'язкова письмова
форма, вважається вчиненим, якщо
поведінка сторін засвідчує їхню волю
до настання відповідних правових
наслідків (ст.ст.202, 205 Цивільного
кодексу України).

Ст. 193 Господарського кодексу України
передбачено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору.

Статтею 525 Цивільного кодексу України
передбачено, що одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Одностороння відмова від виконання
зобов`язань не допускається, крім
випадків, передбачених законом. (ч.ч.1, 7
ст.193).

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України, зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін),
що визначено в ч.1 ст.530 Цивільного
кодексу України.

Відповідно до ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Так, судом встановлено наявність
надання позивачем послуг за договором
№6 від 20.03.2006р., існування
заборгованості Комунального
підприємства „Міські дороги" по
оплаті, у зв'язку з чим позовна вимога
позивача щодо стягнення з відповідача
заборгованості за послуги
водопостачання для поливу вулиць та
доріг у розмірі 78382,78грн. за період
01.03.2011р. по 20.04.2012р., є обґрунтованою та
підлягає судом задоволенню.

Відповідно до вимог ст.ст. 32, 33
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу.
При цьому, доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

За приписами ст. 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи
докази у справі в їх сукупності,
законодавство, що регулює спірні
правовідносини, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги підлягають задоволенню
у повному обсязі, як обґрунтовані,
підтверджені належними доказами та
наявними матеріалами справи.

Судові витрати по сплаті судового
збору покласти на відповідача згідно
зі ст.ст. 44,49 ГПК України.

Що стосується клопотання відповідача
про відстрочку виконання рішення суду
в порядку ст. 83, 121 ГПК України суд
зазначає наступне.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.83 ГПК України,
господарський суд, приймаючи рішення,
має право, зокрема, відстрочити або
розстрочити виконання рішення.

Відповідно до приписів ст. 121 ГПК
України при наявності обставин, що
ускладнюють виконання рішення або
роблять його неможливим, за заявою
сторони, державного виконавця,
прокурора чи його заступника або за
своєю ініціативою господарський суд,
який видав виконавчий документ, у
десятиденний строк розглядає питання
про відстрочку або розстрочку
виконання рішення у судовому засіданні
з викликом сторін, прокурора чи його
заступника і у виняткових випадках,
залежно від обставин справи, може
відстрочити або розстрочити виконання
рішення, ухвали, постанови, змінити
спосіб та порядок їх виконання.

Аналогічна норма міститься у ч.1 ст. 36
Закону України "Про виконавче
провадження", якою передбачено, що за
наявності обставин, що ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим, державний виконавець за
власною ініціативою чи за заявою
сторін, а також самі сторони мають
право звернутися до суду, який видав
виконавчий документ, із заявою про
відстрочку або розстрочку виконання, а
також про встановлення або зміну
способу і порядку виконання.

За пп. 1.3 п. 1 Роз'яснення президії Вищого
арбітражного суду України від 12.09.1996р.
№ 02-5/333 "Про деякі питання практики
застосування статті 121 Господарського
процесуального кодексу України" під
зміною способу і порядку виконання
рішення слід розуміти прийняття
господарським судом нових заходів для
реалізації рішення в разі неможливості
його виконання у порядку і способом,
раніше встановленими.

Згідно п. 2 вказаного Роз'яснення
підставою для відстрочки, розстрочки,
зміни способу та порядку виконання
рішення можуть бути конкретні
обставини, що ускладнюють виконання
рішення або роблять його неможливим у
строк або встановленим господарським
судом способом. При цьому, слід мати на
увазі, що згоди сторін на вжиття
заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця
стаття не вимагає, і господарський суд
законодавчо не обмежений будь-якими
конкретними термінами відстрочки чи
розстрочки виконання рішення. Проте,
вирішуючи питання про відстрочку чи
розстрочку виконання рішення, зміну
способу і порядку виконання рішення,
господарський суд повинен враховувати
матеріальні інтереси сторін, їх
фінансовий стан, ступінь вини
відповідача у виникненні спору,
наявність інфляційних процесів у
економіці держави та інші обставини
справи.

Отже, виходячи із наведеного,
законодавець у будь-якому випадку
пов'язує відстрочення виконання
судового рішення у судовому порядку з
об'єктивними, непереборними, іншими
словами - виключними обставинами, що
ускладнюють вчасне виконання судового
рішення.

Наведені відповідачем підстави для
відстрочення виконання судового
рішення, зокрема, тяжке фінансове
становище, не є тими виключними
обставинами, які давали підстави для
відстрочення виконання судового
рішення, оскільки по-перше, важке
фінансове становище відповідача
утворилось внаслідок його власної
господарської діяльності, а не в силу
якихось об'єктивних, незалежних від
відповідача обставин, по-друге, скрутне
фінансове становище є як у відповідача,
так і у позивача.

Крім того, вирішуючи питання про
відстрочення виконання рішення, на
підставі ст. 121 ГПК України,
господарський суд повинний
встановлювати матеріальні інтереси
обох сторін, оскільки невиконання
протягом тривалого часу рішення суду
порушують матеріальні інтереси
позивача та також може призвести до
негативних наслідків для нього.

Відстрочку виконання рішення
господарський суд повинен надавати
лише в тих випадках, коли є достатньо
доказів того, що у сторін з поважних
причин немає можливості виконати
рішення у встановлений строк чи
встановленим способом.

У постанові Пленуму Верховного Суду
України № 14 від 26.12.2003р. "Про практику
розгляду судами скарг на рішення, дії
або бездіяльність органів і посадових
осіб державної виконавчої служби та
звернень учасників виконавчого
провадження" зазначено, що при
вирішенні заяв державного виконавця чи
сторони про відстрочку або розстрочку
виконання рішення, встановлення або
зміну способу й порядку його виконання
суду потрібно мати на увазі, що
відповідно до ст. 351 ЦПК і ст. 121 ГПК їх
задоволення можливе лише у виняткових
випадках, які суд визначає виходячи з
особливого характеру обставин, що
ускладнюють або виключають виконання
рішення (хвороба боржника або членів
його сім'ї, відсутність у нього майна,
яке за рішенням суду має бути передане
стягувачу, стихійне лихо, інші
надзвичайні події тощо).

Отже, враховуючи той факт що
відповідачем матеріалах не надано
доказів на підтвердження тяжкого
фінансового стану підприємства,
виняткових обставин та неможливості
виконання рішення, суд доходить
висновку про відмову в задоволенні
клопотання відповідача про відстрочку
виконання рішення суду.

Керуючись ст.ст.32, 33, 44, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2.Стягнути з Комунального підприємства
„Міські дороги" (65010, м.Одеса, вул.
Краснова, 2б, ) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ІНФОКС" в особі філії
"Інфоксводоканал" (65039, м. Одеса, вул.
Басейна, 5, ) 78382 (сімдесят
вісім тисяч триста вісімдесят дві)грн.
78коп. заборгованість за послуги
водопостачання для поливу міських
вилиць та доріг та 1827 (одну тисячу
вісімсот двадцять сім)грн. 00 коп.
судового збору.

Рішення суду набирає законної сили в
порядку ст. 85 ГПК України.

Наказ видати згідно ст. 116 ГПК України.

Повний тектс рішення складено 12.05.2014р.

Суддя
Погребна К.Ф.