ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

28.04.2014р.
Справа № 905/1944/14

Господарський суд Донецької області у
складі головуючого судді Довгалюк В.О.,
за участю секретаря судового засідання
Паніної С.В., розглянувши у відкритому
судовому засіданні в приміщенні суду
матеріали справи

за позовом: Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1, м. Харків

до Відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю «Спецбудфонд», м.
Донецьк

про: стягнення з Відповідача
заборгованості в сумі 13 420 грн. 20 коп.,
пені в сумі 359 грн. 79 коп.

за участю представників сторін:

від Позивача: ОСОБА_2 - по довіреності
від 14.03.2014р.;

від Відповідача: Рибак О.С. - по
довіреності від 26.03.2013р.

У
судовому засіданні з 10.04.2014р. по

28.04.2014р. згідно статті 77

Господарського процесуального кодексу

України оголошувалась перерва.

СУТЬ СПОРУ:

25 березня 2014 року Фізична особа -
підприємець ОСОБА_1, м. Харків,
звернулась до господарського суду
Донецької області з позовною заявою до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Спецбудфонд»,
м. Донецьк, про стягнення з
Відповідача заборгованості в сумі 13 420
грн. 20 коп., пені в сумі 359 грн. 79 коп.

В підтвердження позовних вимог
Позивачем надано договір №А-013/33
суборенди нежитлового приміщення від
01.02.2013р. з додатками до нього, лист №157
від 06.09.2013р., платіжні доручення,
додаткову угоду від 30.11.2013р., акт
повернення нерухомого майна від
30.11.2013р., акти звірки взаєморозрахунків
станом на 26.11.2013р., претензію від 06.02.2014р.

Ухвалою від 26.03.2014р. господарським
судом порушено провадження у справі
№905/1944/14, судове засідання призначено
на 10.04.2014 року.

В судовому засіданні з 10.04.2014р. по
28.04.2014р. згідно статті 77 Господарського
процесуального кодексу України
оголошувалась перерва.

Представник Позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав,
просив суд задовольнити їх в повному
обсязі.

Відповідач надав суду відзив на
позовну заяву від 09.04.2014р., в якому проти
задоволення позовних вимог заперечив,
посилаючись на те, що у нього відсутні
будь-які грошові зобов'язання перед
Позивачем.

Крім того, Відповідачем надано
доповнення до відзиву на позовну заяву
від 23.04.2014р., в якому зазначив про
відсутність заборгованості перед
Позивачем, оскільки листом від 20.12.2013р.
останній просив зарахувати суму 13 420
грн. 20 коп. у рахунок
ремонтно-будівельних робіт
нежитлового приміщення.

Вислухавши у судовому засіданні
представників сторін, дослідивши
матеріали справи та оцінивши надані
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності, судом
ВСТАНОВЛЕНО:

01 лютого 2013 року між Товариством
з обмеженою відповідальністю
«Спецбудфонд» (Орендар) та Фізичною
особою - підприємцем ОСОБА_1
(Суборендар) укладено договір №А-013/33
суборенди нежитлового приміщення.

Згідно пункту 1.1 вищевказаного
Договору Орендар передає, а Суборендар
приймає у строкове платне користування
(суборенду) частину нежитлового
приміщення, розташованого на АДРЕСА_1.

На виконання умов Договору
Відповідач передав Позивачу в
суборенду вищевказану частину
нежитлового приміщення, що
підтверджується наявним в матеріалах
справи актом прийому-передачі
нерухомого майна від 01.02.2013 року.

Відповідач у свою чергу
зобов'язався своєчасно та в повному
обсязі сплачувати суборендну плату, а
також виконувати інші грошові
зобов'язання (сплата комунальних
послуг за цінами обслуговуючих
організацій та експлуатаційних витрат,
розрахованих згідно п.2.9 та п.2.10),
передбачені Договором (пункт 3.3.3
Договору).

Відповідно до пункту 2.2 Договору
розмір суборендної плати за кожен
повний календарний місяць складає 26 400
грн. з урахуванням ПДВ.

Пунктом 2.4 Договору передбачено,
що Суборендар протягом 5 банківських
днів з моменту отримання рахунку на
оплату вносить на розрахунковий
рахунок Орендаря 52 800 грн. з
урахуванням ПДВ, яка враховується за
цим Договором наступним чином:

- 26 400 грн. - суборендна плата за перший
повний календарний місяць, починаючи з
дати відкриття для відвідувачів
«Об'єкта суборенди»;

- 26 400 грн. - є гарантійним платежем та
при невиконанні Суборендарем своїх
зобов'язань за цим Договором, а також
при відмові від суборенди, поверненню
не підлягає. При належному виконанні
Суборендарем своїх зобов'язань за цим
Договором, платіж буде врахований у
рахунок сплати орендної плати за
останній місяць суборенди при
закінченні Договору суборенди або при
його достроковому розірванні.

Зазначену суборендну плату
Позивач згідно пункту 2.6 Договору
зобов'язаний сплатити Відповідачу не
пізніше 5-го числа поточного місяця.

На виконання взятих на себе
грошових зобов'язань Позивач
перерахував Відповідачу грошові кошти
за оренду приміщення та передбачений
пунктом 2.4 Договору гарантійний платіж
в загальній сумі 290 400 грн., що
підтверджується платіжними
дорученнями №31 від 12.03.2013р. на суму 26 400
грн., №33 від 18.03.2013р. на суму 400
грн., №35 від 20.03.2013р. на суму 26 000 грн., №41
від 01.04.2013р. на суму 26 400 грн.,
№42 від 05.04.2013р. на суму 2 400 грн., №43 від
08.04.2013р. на суму 24 000 грн., №58
від 08.05.2013р. на суму 26 400 грн., №75 від
05.06.2013р. на суму 26 400 грн., №90 від
03.07.2013р. на суму 2 700 грн., №91 від 05.07.2013р.
на суму 23 700 грн., №104 від 05.08.2013р.
на суму 26 400 грн., №126 від 06.09.2013р. на суму
26 400 грн., №148 від 07.10.2013р. на суму 26
400 грн., №165 від 06.11.2013р. на суму 26
400 грн.

Таким чином, відповідно до акту
звірки взаєморозрахунків станом на
26.11.2013р. Позивач у рахунок оплати за
користування приміщенням зайве
перерахував Відповідачу грошові кошти
в сумі 26 400 грн.

Крім того, Позивачем частково
сплачені Відповідачу у рахунок
відшкодування комунальних витрати
грошові кошти в сумі 85 873 грн. 31 коп.,
про що свідчать платіжні доручення №34
від 18.03.2013р. на суму 2 500 грн., №51 від
12.04.2013р. на суму 2 354 грн. 55
коп., №52 від 15.04.2013р. на суму 6 000 грн., №65
від 14.05.2013р. на суму 8 205 грн. 81 коп., №70
від 30.05.2013р. на суму 6 577 грн. 03 коп., №71
від 31.05.2013р. на суму 2 800 грн., №89 від
02.07.2013р. на суму 10 910 грн. 63 коп., №103 від
30.07.2013р. на суму 12 375 грн. 76 коп., №116 від
28.08.2013р. на суму 12 510 грн., 47 коп., №141 від
01.10.2013р. на суму 12 183 грн. 51 коп., №157 від
28.10.2013р. на суму 9 455 грн. 55 коп.

Залишок заборгованості Позивача
перед Відповідачем по відшкодуванню
комунальних послуг згідно акту звірки
взаєморозрахунків станом на 26.11.2013р.
склав 12 979 грн. 80 коп.

Згідно додаткової угоди від
30.11.2013р. договір суборенди №А-013/33 від
01.02.2013р. сторонами розірвано, нерухоме
майно Позивачем повернуто Відповідачу
на підставі акту повернення від 30.11.2013
року.

З огляду на вищевикладене Позивач
вважає, що загальна сума
заборгованості Відповідача перед ним
складає 13 420 грн. 20 коп.

У позовній заяві Позивач
стверджує, що Відповідач порушив
зобов"язання, неправомірно
користувався коштами Позивача та
повинен повернути залишок
гарантійного платежу в розмірі 13 420 грн.
20 коп. та нести відповідальність,
передбачену чинним законодавством
України, у зв"язку з чим просить суд
стягнути з Відповідача вищевказану
суму заборгованості, обґрунтовуючи
заявлені вимоги статтею 625 Цивільного
кодексу України, а також статтями 218, 224,
229 Господарського кодексу України.

Також Позивач просить суд
стягнути з Відповідача пеню в сумі 359
грн. 79 коп., посилаючись на положення
Закону України «Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань».

Господарський суд з даними
твердженнями Позивача не погоджується
виходячи з наступного.

Статтею 625 Цивільного кодексу
України передбачено, що боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Тобто, зазначеною правовою нормою
визначені умови відповідальності
боржника за порушення ним грошового
зобов'язання.

Відповідно до частини 1 статті 509
Цивільного кодексу України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Грошовим, за змістом статей 524, 533-535, 625
Цивільного кодексу України, є виражене
в грошових одиницях (національній
валюті України чи в грошовому
еквіваленті в іноземній валюті)
зобов'язання сплатити гроші на користь
іншої сторони, яка, відповідно, має
право вимагати від боржника виконання
його обов'язку. Грошовим слід вважати
будь-яке зобов'язання, що складається в
тому числі з правовідношення, в якому
праву кредитора вимагати від боржника
виконання певних дій кореспондує
обов'язок боржника сплатити гроші на
користь кредитора. Зокрема, грошовим
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона зобов'язана
оплатити поставлену продукцію,
виконану роботу чи надану послугу в
грошах, а друга сторона вправі вимагати
від першої відповідної оплати, тобто в
якому передбачено передачу грошей як
предмета договору або сплату їх як ціни
договору (пункт 1.1 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
17.12.2013р. №14 «Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань»).

Статтею 218 Господарського кодексу
України передбачено, що підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.
Учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення. У разі якщо інше не
передбачено законом або договором,
суб'єкт господарювання за порушення
господарського зобов'язання несе
господарсько-правову
відповідальність, якщо не доведе, що
належне виконання зобов'язання
виявилося неможливим внаслідок дії
непереборної сили, тобто надзвичайних
і невідворотних обставин за даних умов
здійснення господарської діяльності.
Не вважаються такими обставинами,
зокрема, порушення зобов'язань
контрагентами правопорушника,
відсутність на ринку потрібних для
виконання зобов'язання товарів,
відсутність у боржника необхідних
коштів.

Посилання Позивача у позовній
заяві на те, що Відповідач повинен
повернути залишок сплаченого
Позивачем гарантійного внесу в сумі 13
420 грн. 20 коп. суд вважає безпідставними,
оскільки пунктом 2.4 Договору
передбачено, що гарантійний платіж при
невиконанні Суборендарем своїх
зобов'язань за цим Договором, а також
при відмові від суборенди, поверненню
не підлягає, а при належному виконанні
Суборендарем своїх зобов'язань за цим
Договором, платіж буде врахований у
рахунок сплати орендної плати за
останній місяць суборенди при
закінченні Договору суборенди або при
його достроковому розірванні.

За таких обставин, виходячи зі змісту
укладеного між сторонами Договору,
господарський суд вважає, що у
Відповідача будь-які грошові
зобов'язання перед Позивачем відсутні
та порушені не були, у зв"язку з чим
жодних правових підстав для
господарсько-правової
відповідальності Відповідача не має.

Також є безпідставним посилання
Позивача як на підставу своїх вимог на
приписи статей 224, 229 Господарського
кодексу України виходячи з наступного.

Відповідно до статті 224 Господарського
кодексу України учасник господарських
відносин, який порушив господарське
зобов'язання або установлені вимоги
щодо здійснення господарської
діяльності, повинен відшкодувати
завдані цим збитки суб'єкту, права або
законні інтереси якого порушено. Під
збитками розуміються витрати, зроблені
управненою стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

Статтею 225 Господарського кодексу
України визначений вичерпний перелік
складу збитків, що підлягають
відшкодуванню особою, яка допустила
господарське правопорушення, зокрема:
вартість втраченого, пошкодженого або
знищеного майна, визначена відповідно
до вимог законодавства; додаткові
витрати (штрафні санкції, сплачені
іншим суб'єктам, вартість додаткових
робіт, додатково втрачених матеріалів
тощо), понесені стороною, яка зазнала
збитків внаслідок порушення
зобов'язання другою стороною;
неодержаний прибуток (втрачена вигода),
на який сторона, яка зазнала збитків,
мала право розраховувати у разі
належного виконання зобов'язання
другою стороною; матеріальна
компенсація моральної шкоди у
випадках, передбачених законом,
вартість втраченого, пошкодженого або
знищеного майна, визначена відповідно
до вимог законодавства.

Проте, заявлена Позивачем до стягнення
заборгованість в сумі 13 420 грн. 20 коп.,
не є збитками в розумінні статті 225
Господарського кодексу України.

Крім того, господарський суд вважає, що
відсутні жодні правові підстави для
стягнення з Відповідача пені в сумі 359
грн. 79 коп. виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 611
Цивільного кодексу України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки.

Частиною 1 статті 549 Цивільного кодексу
України передбачено, що неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання (частина 3
статті 549 Цивільного кодексу України).

Отже, порушення боржником
прийнятих на себе зобов'язань тягне за
собою відповідні правові наслідки, які
полягають у можливості застосування
кредитором до боржника встановленої
законом або договором
відповідальності.

За приписами частини 4 статті 231
Господарського кодексу України у разі,
якщо розмір штрафних санкцій законом
не визначено, санкції застосовуються в
розмірі, передбаченому договором. При
цьому розмір санкцій може бути
встановлено договором у відсотковому
відношенні до суми невиконаної частини
зобов'язання або у певній, визначеній
грошовій сумі, або у відсотковому
відношенні до суми зобов'язання
незалежно від ступеня його виконання,
або у кратному розмірі до вартості
товарів (робіт, послуг).

Преамбулою Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
передбачено, що цей Закон регулює
договірні правовідносини між
платниками та одержувачами грошових
коштів щодо відповідальності за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань.

Згідно статті 1 зазначеного
Закону, платники грошових коштів
сплачують на користь одержувачів цих
коштів за прострочку платежу пеню в
розмірі, що встановлюється за згодою
сторін.

Приймаюи до уваги вищезазначені
вимоги чинного законодавства,
господарський суд дійшов висновку про
відсутність правових підстав для
застосування до Відповідача
відповідальності у вигляді пені в сумі
359 грн. 79 коп. згідно Закону України
«Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»,
оскільки Відповідачем будь-яких
грошових зобов'язань перед Позивачем
порушено не було, а укладеним між
сторонами Договором не встановлено
розмір пені та зобов"язання
Відповідача, у разі порушення якого
пеня підлягає стягненню.

Враховуючи вищевикладені
обставини, господарський суд вважає, що
зайве сплачена Позивачем плата за
суборенду нерухомого майна в сумі 13 420
грн. 20 коп. не є заборгованістю, яка
виникла внаслідок порушення
Відповідачем грошових зобов"язань, а
може бути предметом судового розгляду
спору про повернення 13 420 грн. 20 коп. на
підставі статті 1212 Цивільного кодексу
України.

При цьому, в даному випадку
господарський суд позбавлений
можливості самостійно застосувати до
спірних правовідносин положення
статті 1212 Цивільного кодексу України,
оскільки це змінює матеріально-правову
підставу позову, що суперечить
приписам пункту 2 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України №6
від 23.03.2012р. "Про судове рішення".

На підставі вищевикладеного
господарський суд відмовляє Позивачу у
задоволенні позовних вимог про
стягнення з Відповідача
заборгованості в сумі 13 420 грн. 20 коп.,
пені в сумі 359 грн. 79 коп.

Відповідно до статті 49
Господарського процесуального кодексу
України судові витрати по сплаті
судового збору покладаються на
Позивача.

На підставі викладеного,
керуючись статтями 1, 4, 4-2 - 4-6, 22, 33, 34, 43, 49,
75, 82-85 Господарського процесуального
кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Відмовити у задоволенні позову
Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м.
Харків, до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Спецбудфонд", м.
Донецьк, про стягнення з Відповідача
заборгованості в сумі 13 420 грн. 20 коп.,
пені в сумі 359 грн. 79 коп.

2. Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційну скаргу не було
подано, а у разі подання апеляційної
скарги - після розгляду справи
апеляційним господарським судом, якщо
рішення не буде скасовано.

3. Рішення може бути оскаржене до
Донецького апеляційного
господарського суду через
господарський суд Донецької області
протягом десяти днів з дня підписання
рішення, оформленого відповідно до
статті 84 Господарського
процесуального кодексу України.

4. У судовому засіданні 28.04.2014р.
оголошено вступну та резолютивну
частину рішення.

5. Повне рішення складено та підписано
05.05.2014 року.

Суддя
В.О. Довгалюк