донецький апеляційний господарський
суд
Постанова

Іменем України

29.04.2014р. справа №905/4574/13

Донецький апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

Головуючого: суддівРадіонової О.О.
Зубченко І.В., Татенко В.М.секретаря
Бахрамової А.А.від
позивача:Коваль С.Є., представник за
дов. від 10.02.14р. № 01-14від
відповідача:ОСОБА_6, особисто розглянув
у відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_6, м.Краматорськ
Донецької області на рішення
господарського суду Донецької
областівід30.10.2013 рокуу справі№905/4574/13
(Головуючий суддя Соболєва С.М., судді
Осадча А.М., Сич Ю.В.)за
позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю
«Краматорськтеплоенерго» м.
Краматорськ Донецької областідо
відповідача Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_6, м.Краматорськ Донецької
областіпростягнення 28 027,55
грн.ВСТАНОВИВ:

25.06.13р. Товариство з обмеженою
відповідальністю
«Краматорськтеплоенерго» звернулося
до господарського суду Донецької
області з позовом до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_6 про стягнення
боргу у розмірі 15076,48грн., інфляційних у
розмірі 16,51грн., пені у розмірі 12319,72грн.,
3% річних у розмірі 614,84грн., а разом
28027,55грн. (а.с.2-3)

Рішенням господарського суду
Донецької області від 20.11.2013р. позов
задоволено частково. Стягнуто з
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Краматорськтеплоенерго» борг у сумі
15076,48грн., інфляційні у сумі
16,51грн., 3% річних у сумі 272,32грн., пені у
сумі 12128,15грн. та судовий збір у розмірі
1686,09 грн. В решті вимог відмовлено
(а.с.104-107).

Судове рішення мотивовано тим, що
відповідач у порушення умов договору
купівлі-продажу теплової енергії №690
від 01.10.2008р. не оплатив у повному обсязі
отримані послуги з теплопостачання,
тому обґрунтованість позовних вимог
щодо основного боргу та інфляційних є
доведеною. Перевіривши арифметичний
розрахунок 3% річних та пені, суд
задовольнив позовні вимоги в цій
частині не в повному обсязі у зв'язку з
тим, що позивачем не вірно розраховано 3
% річних та не вірно встановлено період
нарахування пені.

Відповідач, Фізична особа-підприємець
ОСОБА_6, м.Краматорськ Донецької
області звернувся із апеляційною
скаргою, в якій, посилаючись на
порушенням судом норм матеріального та
процесуального права, просив скасувати
рішення господарського суду Донецької
області від 30.10.13р. по даній справі та
прийняти нове рішення, яким у
задоволені позову відмовити (а.с.116-121).

Зокрема, апелянт вказує на те, що справу
розглянуто господарським судом за
відсутності відповідача, який не був
повідомлений належним чином, оскільки
апелянт змінив місце проживання та
розлучився з дружиною, а судом
повідомлення про порушення справи
направлялося за адресою, де залишилася
проживати колишня дружина.

Крім того, апелянт зазначив, що є
підстави для визнання договору №690 від
01.10.2008р. недійним, оскільки при укладені
вказаного договору відповідач
помилявся відносно предмету договору,
та не мав повноважень на його
укладення, оскільки не був власником
нежитлового приміщення та споживачем
комунальних послуг у розумінні законів
України «Про теплопостачання» та «Про
житлово-комунальні послуги». Проте,
місцевий господарський суд взагалі не
досліджував вказаних обставин.

Крім того, апелянт вказує на те, що
позивачем не доведено, що
теплопостачання у нежитлове
приміщення по АДРЕСА_2 здійснювалось в
обсягах та якості, як того вимагає
діюче законодавство.

Також, апелянт вказує на те, що він
знаходиться в стані припинення з
15.12.2010р., про що свідчить витяг з ЄДРПОУ.

Апелянт у судовому засіданні підтримав
апеляційну скаргу та просив суд її
задовольнити.

Представник позивача заперечував
проти задоволення апеляційної скарги
та просив залишити без змін рішення
господарського суду, а апеляційну
скаргу без задоволення.

Відповідно до частини другої статті 101
Господарського процесуального кодексу
України апеляційний господарський суд
не зв»язаний доводами апеляційної
скарги і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши представників сторін,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши юридичну оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
дослідивши правильність застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів встановила наступне.

Позивач, Товариство з обмеженою
відповідальністю
«Краматорськтеплоенерего» - юридична
особа (ідентифікаційний код 34657789), що
підтверджено довідкою з ЄДРПОУ (а.с.42).

Відповідач, Фізична особа-підприємець
ОСОБА_6 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2),
що підтверджено Витягом з ЄДР (а.с.41).

З матеріалів справи вбачається, що
01.10.2008р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю
«Краматорськтеплоенерго»
м.Краматорськ (за договором -
теплопостачальна організація, далі -
позивач) та фізичною особою ОСОБА_6 (за
договором - споживач, далі - відповідач)
був укладений договір №690
купівлі-продажу (постачання) теплової
енергії, за умовами якого
теплопостачальна організація
зобов»язується постачати теплову
енергію споживачу до точки продажу (або
до точки розподілу - у разі відсутності
вузлів обліку) теплової енергії згідно
Додатку №1 «Межа балансової належності
та експлуатаційної відповідальності
сторін», що є невід»ємною частиною
договору, а споживач зобов»язується
прийняти та оплачувати теплову енергію
за встановленими тарифами (цінами) в
строки та на умовах передбачених цим
договором (п.1.1 договору) (а.с.9-13).

Теплова енергія постачається на
об»єкти споживача в обсягах згідно
Додатку №2 «Перелік об»єктів та обсяги
постачання теплової енергії, що є
невід»ємною частиною цього договору,
на такі потреби: опалення - в
опалювальній період, гаряче
водопостачання - протягом календарного
року, за умовами цього договору (п.2.1
договору).

Згідно Додатку №1 до договору
постачання теплової енергії точка
продажу (розподілу) теплової енергії -
зовнішній обріз будівлі АДРЕСА_2. Межа
балансової належності та
експлуатаційної відповідальності
споживача - трубопроводи від стояків та
нагрівальні прилади (а.с.12 та зворотній
бік).

Згідно Додатку №2 до договору
постачання теплової енергії
визначений перелік об»єктів та обсяги
постачання теплової енергії.
Теплопостачання за вказаним договором
здійснюється у приміщення по АДРЕСА_2
площею 50 кв.м. (а.с.13).

Відповідно до п.3.2.5 договору споживач
теплової енергії зобов»язаний вчасно
проводити розрахунки за теплову
енергію та здійснювати інші платежі
відповідно до умов цього договору.

Відповідно до п.3.2.6 договору споживач
теплової енергії зобов»язаний
письмово повідомляти теплопостачальну
організацію про всі об»єкти тепло
споживання, що підключені до його
теплових мереж та теплових мереж
теплопостачальної організації
(найменування, розміри теплових
навантажень будинків, будівель, споруд,
їх реальні обсяги тепло споживання,
площа займана споживачем) та надавати
іншу достовірну інформацію, яка
необхідна для проведення розрахунків
між сторонами.

Пунктом 3.2.25 договору сторони
погодили, що протягом 3-х робочих днів з
моменту закінчення розрахункового
періоду отримувати в
Теплопостачальній організації
акти-рахунки та податкові накладні. У
разі неотримання уповноваженим
представником Споживача рахунку
Теплопостачальна організація надсилає
акт-рахунок поштою. В такому разі
акт-рахунок вважається отриманим та
узгодженим Споживачем на третю добу з
моменту його надсилання.

Споживач здійснює розрахунок
протягом 3 робочих днів з дня отримання
споживачем акту-рахунку за умовами
договору шляхом перерахування
грошових коштів на поточний рахунок
теплопостачальної організації (п.6.1
договору).

За фактичний обсяг спожитої теплової
енергії за розрахунковий період,
визначений за показниками приладів
обліку або на підставі наданих
споживачем теплових навантажень (у
разі відсутності або виходу з ладу
приладу обліку), за тарифом (ціною)
466,72грн. за 1 Гкал (у тому числі ПДВ у
розмірі 20%) (п.6.1.1 договору).

У разі відсутності у теплопостачальної
організації даних про фактичне
споживання теплової енергії
відповідно до показників приладів
обліку або ненадання споживачем
теплових навантажень за вимогами п.3.2.13,
5.3 договору, виходячи з опалювальної
площі споживача за тарифом (ціною)
14,114грн. за 1мІ опалювальної площі (у
тому числі ПДВ у розмірі 20%) (п.6.1.2
договору).

Згідно п.6.4 договору розрахунковим
періодом є календарний місяць.

Пунктом 8.2.4. договору передбачено, за
порушення строків оплати спожитої
теплової енергії за умовами цього
Договору Споживач сплачує
Теплопостачальній організації пеню в
розмірі 1% від належної до сплати суми
за кожний день прострочення у
відповідності з Законом України "Про
відповідальність суб'єктів
підприємницької діяльності за
несвоєчасне внесення плати за спожиті
комунальні послуги та утримання
прибудинкових територій" №686-ХІV від
20.05.1999р.

Термін дії договору передбачений
Розділом 11, а саме цей договір набуває
чинності з дня його підписання
сторонами, скріплення печатками та діє
протягом одного календарного року з
дня набрання його чинності (п.11.1).

Якщо жодна із сторін за 30 календарних
днів до закінчення строку дії договору
не заявила про його розірвання, договір
вважається продовженим сторонами на
наступний рік (п.11.2).

У розділі 14 договору сторони зазначили
юридичні адреси сторін та платіжні
реквізити. Так, адресою споживача,
ОСОБА_6 значиться: АДРЕСА_1.

Договір підписаний сторонами та
скріплений печаткою підприємства
позивача.

Оскільки матеріали справи не містять
доказів у підтвердження звернення
будь-якої сторони договору до іншої
сторони з заявою про припинення цього
договору або перегляд його умов,
колегія суддів вважає, що у спірний
період сторони знаходились у
договірних відносинах. Інших доказів
закінчення строку дії договору
сторонами не представлено.

Як встановлено колегією суддів та
вбачається з матеріалів справи,
опалювальне приміщення за адресою:
АДРЕСА_2 належить відповідачу на праві
власності, що підтверджено договором
про поділ нерухомого майна в натурі від
31.01.2005р., посвідченим нотаріально (
а.с.126).

Позивач в обґрунтування заявлених
вимог стверджує, що відповідачем за
вищенаведеним договором не виконані
умови щодо повного погашення
заборгованості за отриману теплову
енергію за період з жовтня 2011 року по
квітень 2013р. та посилається на
акти-рахунки №690-10 від 31.10.2011р., №690-11 від
30.11.2011р., №690-12 від 31.12.2011р., №690-1 від
31.01.2012р., №690-2 від 29.02.2012р., №690-3 від
31.03.2012р., №690-4 від 30.04.2012р., №690-5 від
31.05.2012р., №690-7 від 31.07.2012р., №690-9 від
30.09.2012р., №690-10 від 31.10.2012р., №690-11 від
30.11.2012р., №690-12 від 31.12.2012р., №690-1 від
31.01.2013р., №690-2 від 28.02.2013р., №690-3 від
31.03.2013р., №690-4 від 30.04.2013р. на загальну
суму 25576,49грн., які були отримані
відповідачем, про що свідчать надані
позивачем докази направлення
актів-рахунків на адресу відповідача, а
також підписи представників
останнього на актах-рахунках із
зазначенням дати отримання
відповідного рахунку.

В матеріалах справи наявні платіжні
реєстри, з яких вбачається, що
відповідач погасив заборгованість у
сумі 10500 грн. (а.с.91-99).

За твердженнями позивача, залишок
боргу в розмірі 15076,48грн., відповідачем
не сплачений, у зв`язку з чим за
останнім утворилась заборгованість за
послуги з теплопостачання на загальну
суму 15076,48грн.

За таких обставин позивач звернувся до
господарського суду з позовом про
стягнення боргу з відповідача за
договором купівлі-продажу (постачання)
теплової енергії №690 від 01.10.2008р. у
розмірі 15076,48грн., 3 % річних у розмірі
614,84грн., інфляційних у розмірі 16,51грн.
та пені у розмірі 12319,72грн.

Суть спірних правовідносин полягає у
вирішенні питання щодо стягнення боргу
з надані послуги з теплопостачання.

Спірні правовідносини регулюються
нормами Цивільного кодексу України,
Господарського кодексу України,
Законом України "Про теплопостачання"
від 02.06.2005р. № 2633-1У ( далі - Закон № 2633),
Законом України «Про
житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004
року №1875-IV( далі - Закон № 1875- IV),
Правилами користування тепловою
енергією, затвердженими Постановою
Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 р.
№ 1198.

Основні правові, економічні та
організаційні засади діяльності на
об'єктах сфери теплопостачання,
регулювання відносин, пов'язаних з
виробництвом, транспортуванням,
постачанням та використанням теплової
енергії з метою забезпечення
енергетичної безпеки України,
підвищенням енергоефективності
функціонування систем
теплопостачання, створення і
удосконалення ринку теплової енергії
та захисту прав споживачів та
працівників сфери теплопостачання
визначає Закон України "Про
теплопостачання".

Статтею 1 Закону України № 2633 визначено
поняття теплової енергії - це товарна
продукція, що виробляється на
об'єктах сфери теплопостачання для
опалення, підігріву питної води,
інших господарських і технологічних
потреб споживачів, призначена для
купівлі-продажу.

Відповідно до п.2 ст.275 Господарського
кодексу України, ст.1, п.4 ст.19 Закону
України «Про теплопостачання»
споживання теплової енергії
допускається тільки на підставі
договору, укладеного між
теплопостачальною організацією та
споживачем.

Згідно зі ст. 19 Закону України № 2633
споживач зобов'язаний щомісячно
здійснювати оплату теплопостачальній
організації за фактично отриману
теплову енергію. Основним обов'язком
споживача теплової енергії, відповідно
до ст. 24 зазначеного Закону, визначено
додержання вимог договору та
нормативно-правових актів.

Так, укладений між сторонами договір
купівлі-продажу (постачання) теплової
енергії є за своєю правовою природою
договором про надання послуг.

Частинами 1 та 2 ст.714 Цивільного кодексу
України встановлено, що за договором
постачання енергетичними та іншими
ресурсами через приєднану мережу одна
сторона (постачальник) зобов'язується
надавати другій стороні (споживачеві,
абонентові) енергетичні та інші
ресурси, передбачені договором, а
споживач (абонент) зобов'язується
оплачувати вартість прийнятих
ресурсів та дотримуватися
передбаченого договором режиму її
використання, а також забезпечити
безпечну експлуатацію енергетичного
та іншого обладнання. До договору
постачання енергетичними та іншими
ресурсами через приєднану мережу
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, положення про договір
поставки, якщо інше не встановлено
законом або не випливає із суті
відносин сторін.

У відповідності до ч.1 ст.275
Господарського кодексу України за
договором енергопостачання
енергопостачальне підприємство
(енергопостачальник) відпускає
електричну енергію, пару, гарячу та
перегріту воду (далі-енергію)
споживачеві (абоненту), який
зобов'язаний оплатити прийняту енергію
та дотримуватися передбаченого
договором режиму її використання, а
також забезпечити експлуатацію
енергетичного обладнання, що ним
використовується.

Відповідно до статті 20 Закону України
"Про теплопостачання" та Закону України
"Про місцеве самоврядування в Україні"
встановлення тарифів на теплову
енергію належить виключно до
повноважень органів місцевого
самоврядування. Органами місцевого
самоврядування є сільські, селищні,
міські ради, що представляють
відповідні територіальні громади та
здійснюють від їх імені та в їх
інтересах функції і повноваження
місцевого самоврядування, визначені
Конституцією України, цим та іншими
законами.

Тарифи на виробництво,
транспортування, постачання теплової
енергії та надання послуг з
централізованого опалення, які
застосовує відповідач, є
регульованими, застосування та
затвердження яких регулюється
державою та органами місцевого
самоврядування. Тому тариф на
виробництво, транспортування,
постачання теплової енергії та надання
послуг з централізованого опалення в
договорі не може встановлюватись за
домовленістю сторін та бути іншим, ніж
той, який встановлено у вищевказаному
порядку уповноваженими органами.

У визначенні суми заборгованості
суб»єктів природних монополій за
поставлену теплову енергію
застосуванню з 22.07.2010р. підлягають
тарифи на теплову енергію, затверджені
постановою Національної комісії
регулювання електроенергетики від
14.12.2010р. № 1729, прийняті останньою в
межах повноважень, наданих Законом
України «Про національну комісію
регулювання ринку комунальних послуг
України» від 09.07.2010р. № 2479-У1.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу
України, підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків є
зокрема договори та інші правочини.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу
України, господарським визначається
зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником відносин у сфері
господарювання з підстав,
передбачених Господарським кодексом,
в силу якого один суб'єкт (зобов'язана
сторона, у тому числі боржник)
зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського
характеру на користь іншого суб'єкта
(виконати роботи, передати майно,
сплатити гроші, надати інформацію
тощо), або утриматись від певних дій,
а інший суб'єкт (управлена сторона, у
тому числі кредитор) має право
вимагати від зобов'язаної сторони
виконання її обов'язку.

В силу ч.1 ст. 193 Господарського кодексу
України суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. До виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

У відповідності до приписів ст. 509
Цивільного кодексу України,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь
другої сторони (кредитора) певну дію
(передати майно, виконати роботу,
надати послугу, сплатити гроші тощо)
або утриматись від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Стаття 629 Цивільного кодексу України
зазначає, що договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи
та вищенаведеного на виконання умов
договору, за період з жовтня 2011 р. по
квітень 2013р. позивач поставив
відповідачу теплову енергію на
загальну суму 25576,49грн., у зв'язку з чим
відповідачу до сплати було виставлено
відповідні акти-рахунки.

Відповідно до умов договору №690 від
01.10.2008р., споживач здійснює розрахунок
протягом 3 робочих днів з дня отримання
споживачем акту-рахунку за умовами
договору шляхом перерахування
грошових коштів на поточний рахунок
теплопостачальної організації (п.6.1
договору). Розрахунковим періодом є
календарний місяць (п.6.4 договору).

Зазначені акти-рахунки були частково
отримані відповідачем та частково
направлені позивачем відповідачу, про
що свідчать надані позивачем докази
направлення актів-рахунків на адресу
відповідача, а також підписи
представників останнього на
актах-рахунках із зазначенням дати
отримання відповідного рахунку.

Враховуючи часткову оплату
відповідачем отриманих послуг, при
зверненні до суду за відповідачем
рахувалася заборгованість у розмірі
15076,48 грн.

Таким чином, колегія суддів вважає
висновок місцевого господарського
суду про задоволення позовних вимог в
частині стягнення боргу у сумі 15076,48
грн. правомірним та документально
підтвердженим.

Позивачем також нараховані 16,51грн. -
індекс інфляції за період прострочення
з листопада 2011р. по квітень 2013р., а також
614,84грн. - 3% річних за період з 12.11.2012р. по
29.05.2013р.

За приписом ч.2 ст.625 Цивільного кодексу
України, боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також 3% річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Перевіривши розрахунок інфляційних,
судом апеляційної інстанції
встановлено, що позовні вимоги в
частині стягнення інфляційних у
розмірі 16,51грн. є арифметично вірними,
доведеними та правомірно задоволені
місцевим господарським судом.

Щодо нарахованих позивачем 3%
річних у розмірі 614,84грн. колегія суддів
зазначає наступне.

На відміну від інфляційних збитків,
розрахунок 3% річних здійснюється за
кожен день прострочення за формулою:
сума боргу х 3% / 365 (кількість днів у
році) х кількість днів прострочення.

Враховуючи наведені приписи
законодавства, колегія суддів не
погоджується з висновком місцевого
суду щодо часткового задоволення вимог
позивача в частині заявлених 3% річних у
сумі 272,32грн.

Перевіривши заявлені до стягнення
позивачем 3% річних у сумі 614,84грн. за
період з 12.11.2011р. по 29.05.2013р., колегія
суддів вважає його вірним та таким, що
підлягає задоволенню у розмірі 614,84грн.,
а рішення місцевого господарського
суду в цій частині підлягає зміні.

Позивач також просив суд, з урахуванням
розрахунку пені, наданого 03.10.2013р.,
стягнути з відповідача пеню у розмірі
12319,72грн. за період прострочення з
18.12.2012р. по 31.05.2013р.

Суд задовольнив позовні вимоги в цій
частині частково, проте колегія суддів
не погоджується з цим та вважає за
необхідно зазначити наступне.

Згідно до ч.1 ст.612 Цивільного кодексу
України, боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). У разі порушення
зобов'язання настають правові наслідки
встановлені договором або законом,
зокрема сплата неустойки (п.3 ст.611
Цивільного кодексу України).

Отже, порушення боржником прийнятих на
себе зобов'язань тягне за собою
відповідні правові наслідки, які
полягають у можливості застосування
кредитором до боржника встановлених
законом або договором мір
відповідальності.

Відповідно до ст.ст.216- 218
Господарського кодексу України
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність за порушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських
санкцій. Господарськими санкціями
визнаються заходи впливу на
правопорушника у сфері господарювання,
в результаті застосування яких для
нього настають несприятливі
економічні та/або правові наслідки.
Господарські санкції застосовуються в
установленому законом порядку за
ініціативою учасників господарських
відносин. Підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.

Сторонами в п.8.2.4 договору узгоджено, що
за порушення строків оплати спожитої
теплової енергії за умовами цього
Договору Споживач сплачує
Теплопостачальній організації пеню в
розмірі 1% від належної до сплати суми
за кожний день прострочення у
відповідності з Законом України "Про
відповідальність суб'єктів
підприємницької діяльності за
несвоєчасне внесення плати за спожиті
комунальні послуги та утримання
прибудинкових територій" №686-ХІV від
20.05.1999р.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про
відповідальність суб'єктів
підприємницької діяльності за
несвоєчасне внесення плати за спожиті
комунальні послуги та утримання
прибудинкових територій" за
несвоєчасні розрахунки за спожиті
комунальні послуги суб`єкти
підприємницької діяльності сплачують
пеню в розмірі одного відсотка від суми
простроченого платежу за кожний день
прострочення, якщо інший розмір пені не
встановлено угодою сторін, але не
більше 100% загальної суми боргу.

На підставі зазначеного позивачем
заявлена до стягнення пеня в розмірі
12319,72грн., яка
нарахована за період прострочення з
18.12.2012р. по 31.05.2013р. відповідно до п.8.2.4
договору та вимог вищевказаного
Закону.

Оскільки сторони визначились у виді
відповідальності за несвоєчасне
виконання грошового зобов'язання, за
яке повинен відповідати споживач,
визначились з нормою закону, який
передбачає розмір неустойки за
невиконання грошового зобов'язання,
тому має застосовуватися саме той
закон, який регулює передбачені
наслідки невиконання договору.

З огляду на підстави задоволення
позову щодо суми основного боргу,
враховуючи положення ст.ст.546, 549
Цивільного кодексу України, Закону
України "Про відповідальність
суб'єктів підприємницької діяльності
за несвоєчасне внесення плати за
спожиті комунальні послуги та
утримання прибудинкових територій" та
п.8.2.4 договору, колегія суддів вважає,
що місцевим господарським судом
помилково стягнуто з відповідача на
користь позивача пеню в розмірі
12128,15грн. у зв'язку з чим, здійснивши
розрахунок суми пені колегія суддів
вважає, що позовні вимоги в частині
стягнення пені в розмірі 12319,72грн. за
період прострочення з 18.12.2012р. по
31.05.2013р. підлягають задоволенню у
розмірі 12319,72грн., а рішення місцевого
господарського суду - зміні в частині
стягнення пені в сумі 12128,15грн.

Виходячи із вищенаведеного, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_6 підлягає частковому
задоволенню, рішення господарського
суду Донецької області від 30.10.2013р. у
справі № 905/4574/13 зміні в
частині стягнення 3% річних у розмірі
272,32грн. та пені у розмірі 12128,15грн.

В решті рішення господарського суду
Донецької області від 30.10.2013р. у справі
№ 905/4574/13 підлягає залишенню
без змін за мотивами, викладеними у
постанові.

Доводи апелянта стосовно того, що він
не був належним чином повідомлений та
був позбавлений можливості надати суду
першої інстанції заперечення та докази
необґрунтованості вимог, оскільки він
змінив місце проживання та розлучився
з колишньою дружиною, колегією суддів
відхиляються з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.64 ГПК України
ухвала про порушення провадження у
справі надсилається зазначеним особам
за повідомленою ними господарському
суду поштовою адресою. У разі ненадання
сторонами інформації щодо їх поштової
адреси, ухвала про порушення
провадження у справі надсилається за
адресою місцезнаходження (місця
проживання) сторін, що зазначена в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців. У
разі відсутності сторін за такою
адресою вважається, що ухвала про
порушення провадження у справі вручена
їм належним чином.

Як встановлено колегією суддів, згідно
витягу з ЄДРПОУ відповідача, місцем
проживання є : 84331, АДРЕСА_1, така сама
адреса зазначена у позові та договорі.

Колегія суддів також зазначає, що у
розділі 14 договору сторони зазначили
юридичні адреси сторін та платіжні
реквізити. Так, адресою споживача,
ОСОБА_6 значиться: АДРЕСА_1.

Пунктом 13.6 договору встановлено,
сторони зобов»язуються повідомляти
письмово про зміни відповідальних
осіб, визначених у п.13.4 цього договору,
письмово одна одну.

Доказів, які б свідчили про зміну
місцезнаходження відповідача в
матеріалах справи відсутні.

Згідно пункту 2.6.15. Інструкції з
діловодства в господарських судах
України, затвердженої наказом
Державної судової адміністрації
України №28 від 20 лютого 2013 року (зі
змінами та доповненнями) передбачено,
що на звороті у лівому нижньому куті
оригіналу процесуального документа,
який виготовляється судом та
залишається у справі, проставляється
відповідний штамп суду з відміткою про
відправлення документа, що містить:
вихідний реєстраційний номер, загальну
кількість відправлених примірників,
дату відправлення, підпис працівника,
який її здійснив.

Зазначене є підтвердженням розсилання
процесуальних документів сторонам по
справі.

На оригіналах процесуальних
документів, що знаходяться у справі, на
звороті у лівому нижньому куті
проставлено відповідний штамп суду з
відміткою про відправку копії ухвали
про порушення провадження по справі та
призначення справи до розгляду від
25.06.13 року (а.с.1) та копії ухвал про
відкладення розгляду справи (а.с.48, 53, 76,
87), які були надіслані судом у
встановлений законом строк на адресу
відповідача.

Таким чином, колегія суддів не вбачає
процесуальних порушень, на які вказує
апелянт.

Інші доводи колегією суддів не
приймаються до уваги, оскільки не
спростовують висновок місцевого
господарського суду.

Колегія суддів, розглянувши
матеріали справи вважає за необхідне
зазначити про наступне.

Відповідно до ст. 4-6 Господарського
процесуального кодексу України справи
у місцевих господарських судах
розглядаються суддею одноособово.
Будь-яку справу, що відноситься до
підсудності цього суду, залежно від
категорії і складності справи, може
бути розглянуто колегіально у складі
трьох суддів.

Відповідно до статті 69
Господарського процесуального кодексу
України спір має бути вирішено
господарським судом у строк не більше
двох місяців від дня одержання
позовної заяви. У виняткових випадках
за клопотанням сторони, з урахуванням
особливостей розгляду спору,
господарський суд ухвалою може
продовжити строк розгляду спору, але не
більш як на п»ятнадцять днів.

Як вбачається з матеріалів
справи, ухвалою суду від 19.09.2013р.
продовжено строк вирішення спору на 15
днів до 11.10.2013р. та відкладено розгляд
справи на 09.10.13р. о 13:40
год. та на 01.10.13р. о 13:40 год. (а.с.76).

Проте, вказане процесуальне
порушення не є підставою для
скасування судового рішення
відповідно до вимог ст. 104 ГПК України.

Відповідно до статті 49
Господарського процесуального кодексу
України витрати по сплаті судового
збору за подання позову та апеляційної
скарги покладаються на відповідача.

Керуючись статями 43, 49, 99, 101, 102, 103, 104, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Донецький апеляційний
господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фізичної особи
- підприємця ОСОБА_6, м.Краматорськ
Донецької області на рішення
господарського суду Донецької області
від 30.10.2013р. у справі № 905/4574/13 -
задовольнити частково.

Рішення господарського суду
Донецької області від 30.10.2013р. у справі
№ 905/4574/13 в частині
стягнення 3% річних у сумі 272,32грн., пені
у сумі 12319,72грн. та судового збору у сумі
1686,09грн. - змінити.

Змінити абзац перший резолютивної
частини рішення господарського суду
Донецької області від 30.10.2013р. у справі
№ 905/4574/13 та викласти у наступній
редакції:

«Позовні вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю
"Краматорськтеплоенерго",
м.Краматорськ Донецької області
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6
м.Краматорськ Донецької області про
стягнення 28027,55 грн., з яких 15076,48 грн.
основного боргу, 16,51 грн. сума
інфляційних, 12319,72 грн. пеня, 614,84 грн. 3 %
річних. - задовольнити.

Змінити абзац другий
резолютивної частини рішення
господарського суду Донецької області
від 30.10.2013р. у справі № 905/4574/13 та
викласти у наступній редакції:

«Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_6 (АДРЕСА_1, ІНН НОМЕР_1) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю
"Краматорськтеплоенерго" (84305, Донецька
область, м.Краматорськ,
вул.Орджонікідзе, 5, п/р №6944 у
філії Донецького ОУ АТ "Ощадбанк", МФО
335106, , ІНН 52) 28027,55грн., з
яких 15076,48грн. - основного
боргу, 16,51грн. - інфляційних, 614,84грн. - 3%
річних, 12319,72грн. - пені, а також
відшкодування сплаченого судового
збору у сумі 1720,50грн.».

З резолютивної частини рішення
господарського суду Донецької області
від 30.10.2013 року у справі № 905/4574/13
виключити абзац четвертий.

Доручити господарському суду
Донецької області видати відповідний
наказ.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена до
Вищого господарського суду України у
касаційному порядку через Донецький
апеляційний господарський суд
протягом двадцяти днів з дня набрання
постановою апеляційного
господарського суду законної сили.

Головуючий

О.О.Радіонова

Судді

І.В.Зубченко

В.М.Татенко

Надр.5 прим:1 -у справу; 2-позивачу;3
-відповідачу;4 -ДАГС;5-ГС Донецької обл.