ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"12" травня 2014 р.Справа № 916/963/14

Господарський суд Одеської області у
складі:

судді Брагіної
Я.В.

секретаря судового засідання Галюк
Т.В.

за участю представників:

від позивача: Шухатян Х.О. згідно
довіреності від 04.12.2013р. за №592;

від відповідача: не з'явився.

розглянув у відкритому судовому
засіданні справу:

за позовом: ПрАТ "Фарлеп-Інвест"(м.Київ)
в особі Південної філії ПрАТ
"Фарлеп-Інвест" (м. Одеса);

до відповідача: фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 АДРЕСА_1.);

про стягнення 3164,69грн.

17.03.2014р. ПрАТ "Фарлеп-Інвест" в особі
Південної філії ПрАТ "Фарлеп-Інвест"
звернулось до господарського суду
Одеської області з позовною заявою до
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про
стягнення 3164,69грн.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 18 березня 2014р. за даним
позовом порушено провадження у справі
№916/963/14.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав у
повному обсязі та просив суд
задовольнити їх. Надав завірену копію
витягу з статуту ПрАТ "Фарлеп-Інвест".

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, хоча про розгляд
справи був повідомлений вчасно і
належним чином.

Отже, відповідач вважається належним
чином повідомлений про дату, час і
місце судового засідання, оскільки до
повноважень господарських судів не
віднесено встановлення фактичного
місцезнаходження юридичних осіб -
учасників судового процесу на час
вчинення тих чи інших процесуальних
дій. Така правова позиція Вищого
господарського суду України, викладена
у п. 32 Інформаційного листа Вищого
господарського суду України №01-08/530 від
10.12.09.

Таким чином, справа розглядається за
наявними матеріалами у справі на
підставі ст.75 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

01.02.2011р. ТОВ „Телефонна компанія ЕЛС"
правонаступником якого є ПрАТ
"Фарлеп-Інвест" в особі Південної філії
ПрАТ "Фарлеп-Інвест" згідно п.1.1
останнього (надалі оператор, позивач)
та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2
(надалі абонент, відповідач) було
укладено договір №579051/11 про надання
телекомунікаційних послуг, згідно
якого оператор надає абоненту
телекомунікаційні послуги, а абонент
отримує та зобов'язується оплачувати
їх відповідно до умов договору.

Відповідно до п. 3.1.7. договору №579051/11
від 01.02.2011р. абонент зобов'язується
оплачувати рахунки за послуги в
повному обсязі та не пізніше 20 числа
місяця, що настає після повного
розрахункового періоду (1 календарний
місяць). У разі неотримання рахунка до 15
числа місяця, що настає після
розрахункового періоду, або здійснення
розрахунків без застосування
квитанцій, абонент повинен звернутися
до оператора для отримання інформації
про належну до сплати суму.

В результаті невиконання відповідачем
своїх договірних зобов'язань по оплаті
телекомунікаційних послуг виникла
заборгованість перед позивачем, яка
станом на 19 лютого 2014 року становить
3164,69грн., що підтверджується наявними в
матеріалах справи, рахунками, довідкою
про заборгованість, деталізацією
розмов.

18.09.2013 року, ПрАТ „Фарлеп-Інвест"
звернулося до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 з претензією №
584/01-08/06 щодо сплати боргу за
телекомунікаційні послуги, яку
останній залишив без відповіді і без
задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу
України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію: передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо, або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Частиною 2 ст. 509 Цивільного кодексу
України встановлено, що зобов'язання
виникають з підстав, встановлених
статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1, 2 ст. 11
Цивільного кодексу України, цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Згідно ст.901 ЦК України за договором про
надання послуг одна сторона
(виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання
послуг за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором (ч.1 ст.903 ЦК України).

За приписами ст.ст.525,526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору,
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

У відповідності ст. 193 Господарського
кодексу України, відповідно до якої
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином
відповідно до закону, інших правових
актів, договору, а за відсутності
конкретних вимог щодо виконання
зобов'язання - відповідно до вимог, що у
певних умовах звичайно ставляться. До
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом. Кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

З врахуванням вимог ч.1 ст. 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно ст.ст. 32, 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу. При цьому,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом (ст.43 ГПК
України).

Відповідач відзив та доказів, що
підтверджують сплату послуг не надав.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи
докази у справі в їх сукупності,
законодавство, що регулює спірні
правовідносини, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги підлягають задоволенню,
як обґрунтовані, підтверджені
належними доказами та наявними
матеріалами справи.

Судові витрати по сплаті судового
збору суд покладає на відповідача
згідно зі ст. ст. 44, 49 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний №
НОМЕР_1) на користь Приватного
акціонерного товариства
"Фарлеп-Інвест" (01011, м. Київ, пров.
Кутузова, 3, ):

- 3164,69грн.- боргу;

- 1827,00грн.- витрат, пов'язаних із сплатою
судового збору.

Рішення господарського суду може бути
оскаржене шляхом подання апеляційної
скарги до Одеського апеляційного
господарського суду, яка подається
через місцевий господарський суд
протягом 10-денного строку з моменту
складення та підписання повного тексту
рішення.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
на подання апеляційної скарги, якщо не
буде подано апеляційну скаргу. У разі
подання апеляційної скарги, рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після розгляду справи
апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення
підписано 15 травня 2014р.

Суддя
Брагіна Я.В.