Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "06" травня 2014 р.
Справа № 906/296/14

Господарський суд Житомирської
області у складі:

судді Ляхевич А.А.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився,

від відповідачів:

1) ТОВ "СП "Адонікс": не з'явився,

2) ТОВ "Лотуре - Агро": не з'явився,

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Кусто Агро Трейдинг"
(м.Київ)

до

1) Товариства з обмеженою
відповідальністю
"Сільськогосподарське підприємство
"Адонікс" (м.Баранівка, Житомирська
область)

2) Товариства з обмеженою
відповідальністю "Лотуре-Агро" (м.Київ)

про стягнення 153230,00 грн.

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Кусто Агро Трейдинг"
(м.Київ) звернулося до господарського
суду Житомирської області з позовною
заявою до Товариства з обмеженою
відповідальністю
"Сільськогосподарське підприємство
"Адонікс" (м.Баранівка, Житомирська
область) та Товариства з обмеженою
відповідальністю "Лотуре-Агро" (м.Київ)
про стягнення 153230,00 грн. Зазначену суму
коштів складають нарахування 20% річних
на прострочену суму отриманих першим
відповідачем в якості попередньої
оплати коштів за договором поставки
зерна майбутнього врожаю №43ПМВ/К/К від
23.08.2013р., укладеним між позивачем та
першим відповідачем, за період з
28.12.2013р. по 21.02.2014р. При цьому, суму
попередньої оплати за вказаним
договором, разом зі штрафними
санкціями за порушення зобов'язань по
поставці товару, стягнуто з
відповідачів в солідарному порядку
рішенням господарського суду
Житомирської області у справі №906/39/14
від 13.02.2014р. Позовні вимоги до другого
відповідача по справі ґрунтуються на
укладеному між сторонами договору
поставки (позивач - кредитор,
відповідач 1 - боржник) та ТОВ
"Лотуре-Агро" як поручителем, договору
поруки №1 від 23.08.2013р., за яким
відповідач-2 поручився перед
кредитором за виконання обов'язку щодо
поставки зерна майбутнього врожаю та
всіх інших умов відповідачем-1 згідно
договору №43ПМВ/К/К від 23.08.2013 р.

Ухвалою господарського суду
Житомирської області від 17.03.2014р.
позовну заяву прийнято до розгляду та
порушено провадження у справі № 906/296/14,
розгляд справи призначено на 15.04.2014 р.

В засіданні 15.04.2014р. представник
позивача позовні вимоги підтримав в
повному обсязі з підстав, викладених у
позовній заяві.

Відповідачі своїх представників в
засідання суду не направили, про
причини неявки в суд не повідомили,
хоча про дату, час та місце розгляду
справи повідомлялися судом своєчасно
та належним чином, про що свідчать
рекомендовані повідомлення про
вручення поштових відправлень - ухвали
господарського суду Житомирської
області від 17.03.2014р. про порушення
провадження у справі №906/296/14 та
призначення її розгляду на 15.04.2014 р.
(а.с.33, 34).

Зважаючи на неявку представників
відповідачів, з метою надання
відповідачам можливості реалізувати
принцип змагальності, забезпечення
участі в судовому засіданні, з метою
повного, всебічного та об'єктивного
розгляду справи та необхідністю
подання додаткових доказів,
господарський суд ухвалою суду від
15.04.2014р. відклав розгляд справи на
06.05.2014р.

В засідання суду сторони своїх
представників не направили; письмових
заяв, повідомлень суду щодо поважності
причин відсутності представників в
судовому засіданні та будь-яких інших
доказів по справі, зокрема,
витребуваних ухвалами суду, не подали.

При цьому, слід зазначити, що судом
вжито необхідних заходів щодо
належного повідомлення сторін про
розгляд справи, дату, час та місце
судових слухань.

Про направлення сторонам
рекомендованим листом ухвали суду від
15.04.2014р. свідчить реєстр рекомендованої
кореспонденції господарського суду
Житомирської області за 17.04.2014 р. (а.с.54).

Разом з тим, 05.05.2014р. на адресу суду
повернувся неврученим адресований
першому відповідачу рекомендований
лист з ухвалою суду, з довідкою
поштового відділення щодо причин
повернення "За закінченням терміну
зберігання" (а.с.52-53).

Згідно роз'яснень, наданих Вищим
господарським судом України у п.3.9
Постанови Пленуму ВГС України №18 від
26.12.2011р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", згідно яких
розпочинаючи судовий розгляд, суддя
має встановити, чи повідомлені про час
і місце цього розгляду особи, які
беруть участь у справі, але не з'явилися
у засідання.

Як зазначено у п.3.9.1 вищезазначеної
Постанови Пленуму ВГСУ, особи, які
беруть участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце розгляду
судом справи у разі виконання останнім
вимог частини першої статті 64 та статті
87 ГПК. Там же зазначено, що в разі якщо
ухвалу про порушення провадження у
справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до абз.1 п.3.9.2 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України, від 26.12.2011р. №18 визначено, що у
випадку нез'явлення в засідання
представників обох сторін або однієї з
них справа може бути розглянута без їх
участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Враховуючи наведене, а також,
запобігаючи невиправданому
затягуванню розгляду спору по справі,
двомісячний строк розгляду якої,
встановлений ст.69 ГПК України, спливає
(позов надійшов до суду 13.03.2014 р.), суд
прийшов до висновку про можливість
розгляду справи по суті в судовому
засіданні 06.05.2014р. без участі
представників сторін, за наявними у
справі доказами відповідно до ст.75 ГПК
України.

Дослідивши матеріали справи,
господарський суд

ВСТАНОВИВ:

23.08.2013р. між ТОВ "Кусто Агро Трейдинг"
(покупець) та ТОВ "Сільськогосподарське
підприємство "Адонікс" (постачальник)
укладено договір поставки зерна
майбутнього врожаю №43ПМВ/К/К (а.с.18-21),
за яким, в порядку та на умовах цього
договору постачальник у визначений
сторонами строк поставляє/передає
покупцю сільськогосподарську
продукцію: найменування товару -
кукурудза 3-го класу для кормових
потреб українського походження врожаю
2013р., одиниця виміру товару - метрична
тонна; кількість товару - 10000 тонн, а
покупець зобов'язується прийняти товар
в повному обсязі та оплатити його (п.1.1.
договору).

Термін поставки товару - з 15 жовтня по 15
грудня 2013 року включно. Можлива
поставка партіями різною вагою (п.1.2.
договору №43ПМВ/К/К).

Авансова партія товару п.3.3 для
передачі покупцю 5000 тонн (п.1.3.1 договору
№43ПМВ/К/К). Авансову партію товару п.1.3.1.
постачальник поставляє/передає до 15
листопада 2013р. за умови виконання
покупцем пункту 3.3. договору (1.2.1
договору №43ПМВ/К/К).

Згідно п.3.3 договору №43ПМВ/К/К покупець
в якості передоплати за товар, який
зазначений в п. 1.1. цього договору
здійснює перерахування грошових сум
(авансовий платіж) на підставі
рахунку-фактури постачальника на
рахунок останнього в розмірі 4975000,00 грн.
за об'єм 5000 тонн в строк до 30.08.2013р., але
не раніше виконання постачальником
п.5.5. та внесення записів і змін у
Державний реєстр застав рухомого майна
покупцем.

Умови поставки: EXW - Елеватори: ТОВ
"Елеваторна компанія "Кусто Агро": 22100,
Вінницька область, м.Козятин,
вул.Довженка,28 та/або ТОВ
"Голендрівське хлібоприймальне
підприємство": 22442, Вінницька обл.,
Калинівський р-н, с.Грлендри,
вул.Жовтнева,5-А (згідно ІНКОТЕРМС 2010),
за вибором покупця (п.1.3. договору
№43ПМВ/К/К).

Згідно п.1.2.2 договору №43ПМВ/К/К
передача відповідної партії товару
вважається здійсненою з дати
зазначеної у відповідній складській
квитанції на товар та підписання
трьохстороннього акту
приймання-передачі сторонами:
постачальником, покупцем та елеватором
з дотриманням умов Розділу 5 п.2.1-п.2.6
№Порядок переоформлення зерна від
одного власника іншому" Інструкції "Про
ведення обліку й оформлення операцій
із зерном і продуктами його переробки
на хлібоприймальних та
зернопереробних підприємствах" №661 від
13.10.2008р.

У п.4.1. договору №43ПМВ/К/К сторони
передбачили, що остаточний розрахунок
за поставлений покупцю товар
здійснюється покупцем (на підставі
рахунку-фактури постачальника)
протягом 5 (п'яти) робочих днів з моменту
отримання покупцем рахунку-фактури та
виконання умов вказаних в п. 2.4.

Строк дії договору, відповідно до п.п.8.2
та 8.6. договору №43ПМВ/К/К, з моменту його
укладення до моменту повного та
належного виконання зобов'язань за цим
договором.

Пунктом 5.5. договору №43ПМВ/К/К
встановлено, що для забезпечення
виконання умов цього договору
постачальником, покупець укладає
договір застави майбутнього урожаю
насіння соняшнику 2013 року у кількості
1700 тонн, з ТОВ "Лотуре-Агро" та договір
поруки між покупцем, постачальником та
ТОВ "Лотуре-Агро" - поручителем, які є
невід'ємною частиною цього договору.

На виконання п.5.5. договору №43/ПМВ/К/К,
23.08.2013р. між сторонами - ТОВ "Лотуре-Агро"
(поручитель), ТОВ "Сільськогосподарське
підприємство "Адонікс" (боржник) та ТОВ
"Кусто Агро Трейдинг" (кредитор)
укладено договір поруки №1 до договору
№43ПМВ/К/К від 23.08.2013р. (а.с.24), відповідно
до умов якого поручитель - ТОВ
"Лотуре-Агро" поручився перед
кредитором - ТОВ "Кусто Агро Трейдинг"
за виконання обов'язку щодо поставки
зерна майбутнього врожаю та всіх інших
умов боржником ТОВ
"Сільськогосподарське підприємство
"Адонікс" згідно договору №43ПМВ/К/К від
23.08.2013р. (основний договір).

Згідно п.1.2. договору поруки №1, у
випадку порушення боржником обов'язку
за основним договором, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники.

Відповідно до п.3.3. договору поруки, у
випадку порушення обов'язків боржником
по основному договору кредитор має
право по своєму вибору звернутись з
вимогою про виконання порушених
обов'язків та/або інших обов'язків, які
виникли в результаті такого порушення,
до обох сторін одночасно (поручителя
та/або боржника).

За умовою п.4.1. договору поруки, цей
договір набуває чинності з моменту
його підписання та скріплення
печатками сторін і діє до повного
виконання умов основного договору.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач відповідно до п.3.3 договору
№43ПМВ/К/К, платіжним дорученням №1236
від 30.08.2013р. перерахував кошти в сумі
4975000,00 грн. в якості попередньої оплати
за кукурудзу 3-го класу врожаю 2013р. в
об'ємі 5000 тонн (а.с.22,23).

В свою чергу, Товариство з обмеженою
відповідальністю
"Сільськогосподарське підприємство
"Адонікс" авансову партію товару в
кількості 5000 тонн у строк до 15
листопада 2013 року в одному із місць
поставки позивачу не передало.

20.12.2013р. позивач звернувся з
вимогою-претензією за №259 до ТОВ "СГП
"Адонікс" про повернення попередньої
оплати в сумі 4975000,00 грн. (а.с.28, докази
направлення а.с.29) та, одночасно, з
вимогою-претензією від 20.12.2013р. за №260
до ТОВ "Лотуре-Агро" (а.с.25, докази
направлення а.с.26), згідно якої
повідомив другого відповідача про
порушення ТОВ "СГП "Адонікс"
зобов'язань щодо поставки кукурудзи
3-го класу для кормових потреб в
кількості 10000,00 тон до 15.12.2013р. та
вимагав повернути за боржника суму
попередньої оплати - 4975000,00 грн.

Невиконання зазначених вимог стало
підставою для звернення позивача до
господарського суду Житомирської
області з позовом до 1) Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Сільськогосподарське підприємство
"Адонікс" (м.Баранівка, Житомирська
область) та 2) Товариства з обмеженою
відповідальністю "Лотуре-Агро" (м.Київ)
про стягнення 5660321,25грн. (відповідно до
заяви від 13.02.2014р. про зменшення розміру
позовних вимог в частині стягнення
неустойки - 5660130,43 грн.) за невиконання
умов договору поставки зерна
майбутнього врожаю №43ПМВ/К/К від
23.08.2013р. та договору поруки №1 від
23.08.2013р., відповідно. Вказаний позов
було розглянуто господарським судом
Житомирської області (суддя Машевська
О.П.) у справі №906/39/14. Матеріали
вказаної справи були оглянуті судом
при розгляді справи №906/296/14 в судовому
засіданні 06.05.2014р., що відображено в
протоколі судового засідання. Рішенням
господарського суду Житомирської
області від 13.02.2014р. у справі №906/39/14
позов Товариства з обмеженою
відповідальністю "Кусто Агро Трейдинг"
задоволено частково; стягнуто з
відповідачів солідарно на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Кусто Агро Трейдинг":
4975000,00 грн. основного боргу, 71449,18 грн.
неустойки, 600000,00 грн. штрафу та 72900,90 грн.
судового збору. У стягненні 13681,25 грн. 20%
річних відмовлено (зняту зі справи
№906/39/14 копію вказаного рішення
долучено до матеріалів справи). Рішення
господарського суду Житомирської
області від 13.02.2014р. у справі №906/39/14
набрало законної сили 01.03.2014р., на його
виконання 05 березня 2014р. видано накази.

13.03.2014р. до господарського суду
Житомирської області надійшла позовна
заява Товариства з обмеженою
відповідальністю "Кусто Агро Трейдинг"
до Товариства з обмеженою
відповідальністю
"Сільськогосподарське підприємство
"Адонікс" та Товариства з обмеженою
відповідальністю "Лотуре-Агро" про
стягнення з відповідачів у солідарному
порядку 153230,00грн. нарахованих 28.12.2013р.
по 21.02.2014р. 20% річних на прострочену суму
коштів, отриманих першим відповідачем
в якості попередньої оплати коштів за
договором поставки зерна майбутнього
врожаю №43ПМВ/К/К від 23.08.2013р.

Розглядаючи питання законності та
обґрунтованості вимог позивача у даній
справі, господарський суд приймає до
уваги вищевикладені встановлені
обставини справи, а також, наступне.

Згідно з ч.1 ст.509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу
(ч.2 ст.11 ЦК України).

Згідно п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини. Відповідно до ч.5 ст.11 ЦК
України, у випадках, встановлених
актами цивільного законодавства,
цивільні права та обов'язки можуть
виникати з рішення суду.

Відповідно до ч.1 ст.626 Цивільного
кодексу України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

У відповідності до ст.ст.525, 526
Цивільного кодексу України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

За правилами ст.530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк його виконання, то
воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

У відповідності до ч.1 ст.612 Цивільного
кодексу України боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Згідно зі ст.611 Цивільного кодексу
України, у разі порушення зобов'язання,
настають наслідки, передбачені
договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного
кодексу України, боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

При цьому, грошове зобов'язання - це
таке правовідношення, у якому одна
сторона (боржник) зобов'язана сплатити
гроші на користь другої сторони
(кредитора), а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Тобто, грошовим слід вважати
будь-яке зобов'язання, що складається, у
тому числі, із правовідношення, у якому
праву кредитора вимагати від боржника
виконання певних дій відповідає
кореспондуючий обов'язок боржника
сплатити гроші на користь кредитора.

Як роз'яснено у пункті 1.3 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 17.12.2013р. №14 "Про деякі
питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань", з
урахуванням приписів статті 549, частини
другої статті 625 ЦК України та статті 1
Закону України "Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань" правовими наслідками
порушення грошового зобов'язання,
тобто зобов'язання сплатити гроші, є
обов'язок сплатити не лише суму
основного боргу, а й неустойку (якщо її
стягнення передбачене договором або
актами законодавства), інфляційні
нарахування, що обраховуються як
різниця добутку суми основного боргу
на індекс (індекси) інфляції, та
проценти річних від простроченої суми
основного боргу.

З огляду на те, що згадану статтю 625 ЦК
України вміщено в розділі 1 книги 5
цього Кодексу - "Загальні положення про
зобов'язання", ця стаття застосовується
до всіх грошових зобов'язань, якщо інше
не передбачено спеціальними нормами,
які регулюють відносини, пов'язані з
виникненням, зміною чи припиненням
окремих видів зобов'язань.

Слід зазначити, що як передбачено в
пункті 6.5. договору №43ПМВ/К/К, у
випадках, якщо після настання дати
поставки передбаченої п.1.2. цього
договору, постачальник не поставив
визначену цим договором обов'язкову
партію товару п.1.3.1. та/або не повернув
отримані в якості передоплати грошові
кошти, в розмірі, який передбачений п.3.3.
цього договору, постачальник
зобов'язується сплатити покупцю
відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України 20%
річних від простроченої суми.

При цьому, в змісті даного пункту
договору наведено альтернативні
зобов'язання постачальника у разі
непоставки останнім обов'язкової
партії товару в обумовлені строки (п.1.2.
договору поставки); обумовленого
сторонами строку виконання
постачальником зобов'язання уже з
повернення отриманої попередньої
оплати у зазначеному випадку договір
не містить.

Частиною 2 статті 693 Цивільного кодексу
України встановлено: якщо продавець,
який одержав суму попередньої оплати
товару, не передав товар у встановлений
строк, покупець має право вимагати
передання оплаченого товару або
повернення суми попередньої оплати.
Згідно ч.3 ст.693 ЦК України передбачено,
що на суму попередньої оплати
нараховуються проценти відповідно до
статті 536 цього Кодексу від дня, коли
товар мав бути переданий, до дня
фактичного передання товару покупцеві
або повернення йому суми попередньої
оплати. Договором може бути
встановлений обов'язок продавця
сплачувати проценти на суму
попередньої оплати від дня одержання
цієї суми від покупця.

Однак, укладеним між позивачем та
першим відповідачем договором
поставки не обумовлено нарахування
процентів за користування чужими
грошовими коштами на суму попередньої
оплати в порядку ч.3 ст.693 ЦК України та
ст.536 ЦК України, оскільки п.6.5. даного
договору передбачає лише сплату
покупцю відповідно до ч.2 ст.625 ЦК
України 20% річних від простроченої
суми.

У пункті 6 згадуваної вище Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України №14 від 17.12.2013р. роз'яснено
питання, пов'язані зі співвідношенням
процентів річних і процентів за
користування чужими коштами. Зокрема, в
п.6.1. Постанови вказано, що проценти
річних, про які йдеться у частині
другій статті 625 ЦК України, необхідно
відрізняти від процентів за
користування чужими коштами,
передбачених статтею 536 названого
Кодексу. Стягнення процентів річних є
заходом відповідальності за порушення
грошового зобов'язання і одночасно, як
зазначалося, способом захисту
майнового права та інтересу кредитора,
тобто зобов'язанням сплатити кошти,
тоді як проценти, зазначені у статті 536
ЦК України, - це плата за користування
чужими коштами, в тому числі
безпідставно одержаними, збереженими
грішми (стаття 1214 ЦК України).
Підставами для застосування до
правовідносин сторін статті 536 ЦК
України є, по-перше, факт користування
чужими коштами, по-друге - встановлення
розміру відповідних процентів
договором або чинним законодавством
(наприклад, статтями 1048, 1054, 1061 ЦК
України). Спільним для цих процентів є
те, що вони нараховуються саме у зв'язку
з користуванням чужими коштами.
Положення ж частини другої статті 625 ЦК
України в частині сплати процентів
річних застосовуються за наявності
порушення грошового зобов'язання (п.6.2.
Постанови). Якщо договором або чинним
законодавством не передбачено розміру
процентів за користування чужими
коштами, то припис частини другої
статті 625 ЦК України може бути
застосований господарським судом лише
за наявності порушення боржником
грошового зобов'язання (п.6.3. Постанови).

З викладеного, а також, з
безпосереднього посилання в
наведеному пункті договору на
положення ч.2 ст.625 ЦК України
вбачається, що обов'язок сплати
постачальником (першим відповідачем у
справі) процентів річних виникає саме у
разі порушення вже грошового
зобов'язання.

Водночас, враховуючи, що спір між
сторонами, в т.ч. і у даній справі, виник
у зв'язку з невиконанням першим
відповідачем (постачальником) своїх
зобов'язань за договором поставки, а
саме, непоставки у визначений
договором строк товару на суму
здійсненої позивачем (покупцем)
попередньої оплати, господарський суд
приймає до уваги наведене у пункті 5.2.
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №14 від
17.12.2013р. "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань", за яким обов'язок
боржника сплатити суму боргу з
урахуванням індексу інфляції та
процентів річних не виникає у випадках
повернення коштів особі, яка
відмовилася від прийняття зобов'язання
за договором (стаття 612 ЦК України),
повернення сум авансу та завдатку,
повернення коштів у разі припинення
зобов'язання (в тому числі шляхом
розірвання договору) за згодою сторін
або визнання його недійсним,
відшкодування збитків та шкоди,
повернення безпідставно отриманих
коштів (стаття 1212 ЦК України), оскільки
відповідні дії вчиняються сторонами не
на виконання взятих на себе грошових
зобов'язань, а з інших підстав.

Висновок про те, що стягнення з
постачальника суми попередньої оплати,
перерахованої за договором поставки,
не вважається грошовим зобов'язанням у
розумінні статті 625 ЦК України, а отже,
застосування ч.2 ст.625 ЦК України у
такому випадку, є помилковим, наведено,
зокрема, у постанові Верховного Суду
України від 15.10.2013р. по справі
№5011-42/13539-2012. Слід зазначити, що
відповідно до ст.111-28 ГПК України,
рішення Верховного Суду України,
прийняте за наслідками розгляду заяви
про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішеннями Верховного
Суду України.

Водночас, у пункті 5.4. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду №14,
роз'яснено: господарським судам
необхідно мати на увазі, що за приписом
частини п'ятої статті 11 ЦК України
грошове зобов'язання може виникати з
рішення суду. Відтак якщо певне
зобов'язання згідно з рішенням
господарського суду є грошовим
(наприклад, у зв'язку з прийняттям
судового рішення про стягнення суми
попередньої оплати в зв'язку з
недопоставкою продукції),
відповідальність за невиконання
такого зобов'язання, яке виникло з
рішення суду, настає на загальних
підставах згідно з частиною другою
статті 625 названого Кодексу.

В постанові від 05.12.2011р. у справі №16/164
(2010) Верховний Суд України вказав, що ч.5
ст.11 ЦК України прямо передбачає
можливість виникнення грошового
зобов'язання на підставі судового
рішення (у справі йдеться про рішення
про стягнення суми попередньої оплати
за непоставлений у строк товар), а
відтак, і застосування до боржника, що
прострочив виконання такого
зобов'язання, негативних наслідків,
установлених частиною 2 статті 625 ЦК
України. На підставі даного рішення
Верховного Суду України, в пункті 3
Інформаційного листа від 27.02.2012р.
№01-06/224/2012, Вищий господарський суд
роз'яснив, що зобов'язання відповідача
повернути позивачу суму попередньої
оплати за недопоставлений у строк
товар, присуджену до стягнення
рішенням господарського суду, є
грошовим зобов'язанням, а відтак його
невиконання тягне застосування щодо
боржника наслідків, передбачених
частиною другою статті 625 Цивільного
кодексу України.

З аналізу вищенаведених норм права та
обов'язкових для врахування
господарським судом рішень ВСУ,
вбачається, що зобов'язання
постачальника з повернення покупцю
суми попередньої оплати за
непоставлений у строк товар за
договором поставки можна вважати
грошовим зобов'язанням з моменту
набрання чинності рішенням суду про
стягнення суми попередньої оплати з
боржника (постачальника) на користь
кредитора (покупця). Порушення даного
грошового зобов'язання є підставою для
сплати боржником, зокрема, процентів
річних, нарахованих відповідно до ч.2
ст.625 ЦК України до дня фактичного
виконання рішення суду, при цьому,
відповідно до розміру процентів
річних, обумовлених договором (у даному
випадку 20% річних).

Проте, згідно позовної заяви у справі,
що розглядається, заявлено про
стягнення суми 20% річних, нарахованих
за період (з 28.12.2013 р. по 21.02.2014р.), що
передував фактичному виникненню
грошового зобов'язання боржника
(постачальника за договором поставки
та першого відповідача по справі),
оскільки рішення у справі №906/39/14 про
стягнення суми попередньої оплати
набрало законної сили лише 01.03.2014р.

За таких обставин, підстав для
застосування до боржника
відповідальності за порушення
грошового зобов'язання у вигляді
стягнення процентів річних відповідно
до ч.2 ст.625 ЦК України у визначеному п.6.5.
договору розмірі та за вказаний
позивачем період, а отже, і для
задоволення позову про стягнення в
солідарному порядку з відповідачів
153230,00 грн. 20% річних, не існує. У позові
господарський суд відмовляє.

Судові витрати, пов'язані із розглядом
даної справи, відповідно до приписів
ст.49 ГПК України, покладаються на
позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України,
господарський суд,-

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили відповідно до статті 85
Господарського процесуального кодексу
України.

Суддя
Ляхевич А.А.

віддрук.прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (реком.)

3,4 - відповідачам (реком.)