ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
_____________ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ

24 квітня 2014 року
Справа № 913/644/14

Провадження №15/913/644/14

За позовом прокурора міста Луганська,
м.Луганськ

в інтересах держави в особі:

позивача-1 - Луганської міської ради,
м.Луганськ

позивача-2 - Луганського міського
комунального підприємства
"Теплокомуненерго", м.Луганськ

до відповідача Державного
підприємства "Луганськвугілля" в особі
відокремленого підрозділу "Управління
виробничо-технологічного зв'язку",
м.Луганськ

про стягнення 578642 грн 02 коп.

Суддя Смола С.В.

Секретар судового засідання Данилкіна
Н.В.

У засіданні брали участь:

від заявника - Голоденко К.О. - прокурор
відділу прокуратури м.Луганська,
службове посвідчення № 020155 від 03.09.2013;

від позивача-1 - не прибув;

від позивача-2 - Бєлкіна О.М. -
юрисконсульт юридичного відділу,
довіреність № 143-д від 19.12.2013;

від відповідача - Пушкаренко О.О. -
юрисконсульт, довіреність № 03/5-582 від
30.12.2013.

С У Т Ь С П О Р У:

Прокурором міста Луганська в інтересах
держави в особі позивача-1 - Луганської
міської ради, та позивача-2 -
Луганського міського комунального
підприємства "Теплокомуненерго",
заявлено вимоги про стягнення з
відповідача - Державного підприємства
"Луганськвугілля" в особі
відокремленого підрозділу
"Інформаційно-обчислювальний центр"
заборгованості за послуги
теплопостачання за договором на
постачання теплової енергії № 34 від
02.02.2009 у сумі 587776 грн 76 коп., пені в сумі
15380 грн 76 коп. та 3% річних у сумі 12361 грн 14
коп.

Ухвалою господарського суду
Луганської області від 07.03.2014 було
порушено провадження у справі та її
розгляд призначений на 20.03.2014.

Відзивом на позовну заяву від 18.03.2014 №
01/12-112 відповідач вимоги позову визнав
частково та зазначив, що станом на
01.02.2014 сума основного боргу складає 556246
грн 73 коп.; що позивачем-2 при розрахунку
суми основного боргу не прийнята до
уваги часткова сплата боргу
відповідачем та проведені
взаємозаліки; що при розрахунку пені
позивачем використаний розрахунковий
період 11 місяців, що суперечить чинному
законодавству. Крім того, відповідач
просив зменшити розмір штрафних
санкцій за договором.

Наказом в.о. директора Державного
підприємства "Луганськвугілля" від
29.11.2010 № 410 "Про реорганізацію
відокремленого підрозділу
"Інформаційно-обчислювальний центр"
було наказано перейменувати
відокремлений підрозділ
"Інформаційно-обчислювальний центр" в
відокремлений підрозділ "Управління
інформаційних технологій і
виробничо-технологічного зв'язку" з
01.12.2010.

Наказом в.о. генерального директора
Державного підприємства
"Луганськвугілля" від 03.04.2013 № 158 "Про
реорганізацію ВП "Управління
інформаційних технологій і
виробничо-технологічного зв'язку" ДП
"Луганськвугілля" було наказано
реорганізувати відокремлений
підрозділ "Управління інформаційних
технологій і виробничо-технологічного
зв'язку" Державного підприємства
"Луганськвугілля" шляхом виключення з
його складу виробничих структурних
підрозділів, пов'язаних з
інформаційно-обчислювальними
роботами, обслуговуванням комп'ютерних
систем і техніки, відділу друку,
тиражування та оформлення документів,
і перейменуванням його в відокремлений
підрозділ "Управління
виробничо-технологічного зв'язку" з
місцем знаходження: 91055, м.Луганськ,
вул.Лермонтова, 1-г.

Наказом в.о. генерального директора
Державного підприємства
"Луганськвугілля" від 15.04.2013 № 190 були
внесені зміни до наказу від 03.04.2013
№ 158, а саме у назві та по тексту наказу
замінено слово "реорганізацію" на
"перейменування".

Таким чином, на день розгляду справи
відповідно до витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців № 18351922
правильним найменуванням
відокремленого підрозділу відповідача
є Відокремлений підрозділ "Управління
виробничо-технологічного зв'язку"
Державного підприємства
"Луганськвугілля", що судом приймається
до уваги.

Ухвалою господарського суду
Луганської області від 20.03.2014 розгляд
справи відкладений на 24.04.2014.

Прокурор заявою про зменшення розміру
позовних вимог від 24.04.2014 № 176-644 вих.14
просив стягнути з відповідача
заборгованість в сумі 556246 грн 71 коп.,
пеню в сумі 12339 грн 46 коп., 3% річних в
сумі 10085 грн 85 коп.

Заявою про зменшення розміру позовних
вимог б/н від 24.04.2014 позивач-2 просив
стягнути з відповідача заборгованість
в сумі 556246 грн 71 коп., пеню в сумі 12339 грн
46 коп., 3% річних в сумі 10085 грн 85 коп.

Відповідно до ст.22 Господарського
процесуального кодексу України
вказані заяви приймаються судом до
розгляду.

Відповідач в судовому засіданні 24.04.2014
позовні вимоги визнав, подав графік
розстрочення боргу в розмірі 556246 грн 71
коп. на 5 років та просив суд його
затвердити, розстрочивши виконання
рішення у справі.

Поясненням б/н від 24.04.2014 відповідач
зазначив, що сплата ним за платіжним
дорученням № 97 від 01.02.2013 суми 7000 грн 00
коп. була здійснена на виконання
мирової угоди від 23.01.2013 у справі №
8/5014/3322/2012.

Вказане пояснення судом приймається до
уваги.

Суд, з урахуванням думки представників
заявника, позивача-2 та відповідача,
вважає можливим розглянути справу без
участі представника позивача-1.

У судовому засіданні 24.04.2014 оголошено
вступну та резолютивну частини
судового рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
заявника, позивача-2 та відповідача,
господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Статтею 121 Конституції України
передбачено, що на органи прокуратури
України покладається представництво
інтересів громадян або держави в судах
у випадках, визначених законом.

Відповідно до ст.20 Закону України "Про
прокуратуру" при виявленні порушень
закону прокурор у межах своєї
компетенції має право звертатися до
суду в передбачених законом випадках.

Статтею 361 Закону України "Про
прокуратуру" визначено, що підставою
представництва прокурором в суді
інтересів держави є наявність порушень
або загрози порушень інтересів
держави.

Відповідно до ч.1 ст.142 Конституції
України матеріальною і фінансовою
основою місцевого самоврядування є
рухоме і нерухоме майно, доходи
місцевих бюджетів, інші кошти, земля,
природні ресурси, що є у власності
територіальних громад сіл, селищ, міст,
районів у містах, а також об'єкти їхньої
спільної власності, що перебувають в
управлінні районних і обласних рад.

Частиною 1 ст.60 Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні"
передбачено, що територіальним
громадам сіл, селищ, міст, районів у
містах належить право комунальної
власності на рухоме і нерухоме майно,
доходи місцевих бюджетів, інші кошти,
землю, природні ресурси, підприємства,
установи та організації, в тому
числі банки, страхові товариства, а
також пенсійні фонди, частку в майні
підприємств, житловий фонд,
нежитлові приміщення, заклади
культури, освіти, спорту, охорони
здоров'я, науки, соціального
обслуговування та інше майно і майнові
права, рухомі та нерухомі об'єкти,
визначені відповідно до закону як
об'єкти права комунальної власності, а
також кошти, отримані від їх
відчуження. Спадщина, визнана судом
відумерлою, переходить у власність
територіальної громади за місцем
відкриття спадщини.

Відповідно до ч.3 ст.60 Закону України
"Про місцеве самоврядування в Україні"
територіальні громади сіл, селищ,
міст, районів у містах безпосередньо
або через органи місцевого
самоврядування можуть об'єднувати на
договірних засадах на праві спільної
власності об'єкти права комунальної
власності, а також кошти місцевих
бюджетів для виконання спільних
проектів або для спільного
фінансування (утримання) комунальних
підприємств, установ та організацій і
створювати для цього відповідні органи
і служби.

Відповідно до п.4 рішення
Конституційного Суду України від 08.04.1999
№ 3рп/99 справа № 1-1/99 інтереси держави
можуть збігатися повністю, частково
або не збігатися зовсім з інтересами
державних органів, державних
підприємств та організацій чи з
інтересами господарських товариств з
часткою державної власності у
статутному фонді. Проте держава може
вбачати свої інтереси не тільки в їх
діяльності, але й в діяльності
приватних підприємств, товариств.

Оскільки "інтереси держави" є оціночним
поняттям, прокурор у кожному
конкретному випадку самостійно
визначає з посиланням на
законодавство, на підставі якого
подається позов, в чому саме відбулося
чи може відбутися порушення
матеріальних або інших інтересів
держави, обґрунтовує у позовній заяві
необхідність їх захисту та зазначає
орган, уповноважений державою
здійснювати відповідні функції у
спірних відносинах.

Власником Луганського міського
комунального підприємства
"Теплокомуненерго" є територіальна
громада міста Луганська в особі
Луганської міської ради, тому
підставою звернення прокурора міста
Луганська з даною позовною заявою до
суду в інтересах держави в особі
Луганської міської ради та Луганського
міського комунального підприємства
"Теплокомуненерго" є порушення
відповідачем, встановленого договором
порядку оплати послуг з
теплопостачання.

02.02.2009 між Луганським міським
комунальним підприємством
"Теплокомуненерго" (постачальник,
позивач-2) та Державним підприємством
"Луганськвугілля" в особі
відокремленого підрозділу
"Інформаційно-обчислювальний центр",
який в подальшому перейменованій в
відокремлений підрозділ "Управління
виробничо-технологічного зв'язку"
(споживач, відповідач), був укладений
договір на поставку теплової енергії,
за яким постачальник взяв на себе
зобов'язання подавати споживачу
теплову енергію необхідної якості і в
необхідних розрахункових договірних
об'ємах до межі балансової
приналежності, а споживач зобов'язався
оплачувати отриману теплову енергію у
повному обсязі за встановленими
тарифами в строки, визначені даним
договором (п.2.1 договору).

Відповідно до п.3.1 договору поставка
теплової енергії здійснюється в період
опалювального сезону. Рішення про
початок та закінчення опалювального
періоду визначається виконавчим
комітетом Луганської міської ради,
виходячи з погодних умов.

Споживач теплової енергії зобов'язаний
оплачувати рахунки за отриману
теплову енергію в 5-денний строк з дня
отримання рахунку (п.4.2.11, п.7.2 договору).

В п.8.2.1 договору сторони передбачили, що
у випадку прострочки платежу за
спожиту теплову енергію, споживач
сплачує на користь постачальника пеню,
в розмірі подвійної облікової ставки
НБУ від суми простроченого платежу, за
кожен день прострочки, діючої в період,
за який сплачується пеня.

Договір вступає в дію з 01.02.2009 і діє по
01.02.2012 (п.11.1 договору).

Відповідно до п.11.4 договір вважається
пролонгованим на кожний наступний рік,
якщо за місяць до закінчення строку
його дії про його розірвання не буде
заявлено письмово однією із сторін.

Договір був пролонгований, починаючи з
2012 року, на наступний рік.

Свої договірні зобов'язання позивач-2
виконував своєчасно та в повному
обсязі, але відповідач оплату
отриманої теплової енергії у період з
жовтня 2012 по січень 2014 року здійснював
частково, внаслідок чого за ним виникла
заборгованість у сумі 556246 грн 71 коп., за
стягненням якої прокурор міста
Луганська в інтересах держави в особі
позивачів звернувся до суду з даним
позовом.

Відповідно до ст.193 Господарського
кодексу України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною 1 ст.173 Господарського кодексу
України передбачено, що господарським
визнається зобов'язання, що виникає
між суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав,
передбачених цим Кодексом, в силу
якого один суб'єкт (зобов'язана
сторона, у тому числі боржник)
зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського
характеру на користь іншого суб'єкта
(виконати роботу, передати майно,
сплатити гроші, надати інформацію
тощо), або утриматися від певних дій, а
інший суб'єкт (управнена сторона, у
тому числі кредитор) має право вимагати
від зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України
підставою виникнення цивільних прав і
обов'язків (зобов'язань) є, зокрема,
договір.

Статтею 627 Цивільного кодексу України
передбачено, що відповідно до ст.6 цього
Кодексу сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Згідно ст.526 Цивільного кодексу
України, зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше
не встановлено договором або законом
(ст.525 Цивільного кодексу України).

Згідно ч.1, ч.2 ст.275 Господарського
кодексу України за договором
енергопостачання енергопостачальне
підприємство (енергопостачальник)
відпускає електричну енергію, пару,
гарячу і перегріту воду (далі -
енергію) споживачеві (абоненту), який
зобов'язаний оплатити прийняту
енергію та дотримуватися
передбаченого договором режиму її
використання, а також забезпечити
безпечну експлуатацію енергетичного
обладнання, що ним використовується.
Відпуск енергії без оформлення
договору енергопостачання не
допускається.

Статтями 24, 25 Закону України "Про
теплопостачання" передбачена
обов'язковість укладення договору на
постачання теплової енергії між
енергоспостачальником і споживачем.

Відповідно до ч.6 ст.19 Закону України
"Про теплопостачання" передбачено, що
споживач повинен щомісячно
здійснювати оплату теплопостачальній
організації за фактично отриману
теплову енергію.

Приписами ст.530 Цивільного кодексу
України, зокрема, встановлено, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

В п.4.2.11, п.7.2 договору сторони
передбачили, що споживач теплової
енергії зобов'язаний оплачувати
рахунки за отриману теплову енергію в
5-денний строк з дня його отримання.

Порушенням зобов'язання, у
відповідності до ст.610 Цивільного
кодексу України, є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання, тобто
- неналежне виконання.

Факт надання Луганським міським
комунальним підприємством
"Луганськтеплокомуненерго" послуг
відповідачу підтверджений матеріалами
справи, в т.ч. актами на включення
(відключення) опалення від 22.10.2012, від
12.04.2013, від 22.10.2013, рахунками на оплату
(а.с.133, 135, 137, 139, 141, 143, 145, 147, 149, 151, 153, 155, 157,
159, 161, 163 ), реєстрами видачі рахунків і
актів приймання-передачі теплової
енергії, в яких маються підписи
представників відповідача про
отримання рахунків (а.с.150, 156, 158, 160, 162,
164), реєстрами видачі рахунків
споживачам (а.с.134, 136, 138, 140, 142, 144, 146, 148, 152,
154) та відповідачем не оспорюється.

Суд вважає необхідним зазначити, що
платіж, здійснений відповідачем за
платіжним дорученням № 97 від 01.02.2013 в
сумі 7000 грн 00 коп. був здійснений на
виконання мирової угоди від 23.01.2013 у
справі № 8/5014/3322/2012, про що зазначив
представник відповідача в судовому
засіданні 24.04.2014, але, як вбачається з
акту звірки взаємних розрахунків від
07.04.2014, позивач та відповідач
зарахували його в рахунок погашення
заборгованості за період з жовтня 2012 по
січень 2014 року, що є неправомірним, але
оскільки суд обмежений розміром
заявлених позовних вимог (з
урахуванням заяви про зменшення
розміру позовних вимог від 24.04.2014 № 176-644
вих.14), тому до задоволення підлягає
заборгованість у сумі 556246 грн 71 коп.

Враховуючи викладене, господарський
суд дійшов висновку про
обґрунтованість позовних вимог
прокурора міста Луганська Луганської
області в інтересах держави в особі
позивачів про стягнення з відповідача
заборгованості за договором № 34 від
02.02.2009 за період з жовтня 2012 року по
січень 2014 року в сумі 556246 грн 71 коп.

Згідно зі ст.611 Цивільного кодексу
України, у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Оскільки, як зазначив позивач, і це не
оспорено відповідачем, останній
своєчасно у передбачений п.4.2.11, п.7.2
договору строк оплату наданих послуг
не здійснив, тобто має місце неналежне
виконання зобов'язань за спірним
договором відповідачем.

Стаття 216 Господарського кодексу
України передбачає відповідальність
за порушення у сфері господарювання
шляхом застосування господарських
санкцій на підставах і в порядку,
передбачених цим кодексом, іншими
законами і договором.

Згідно п.1 ст.230 Господарського кодексу
України штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.546 Цивільного
кодексу України виконання зобов'язання
може забезпечуватися неустойкою,
порукою, гарантією, заставою,
притриманням, завдатком.

Частиною 1 ст.549 Цивільного кодексу
України визначено, що неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Частиною 3 вказаної статті визначено,
що пенею - неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

В п.8.2.1 договору сторони передбачили, що
у випадку прострочки платежу за
спожиту теплову енергію, споживач
сплачує на користь постачальника пеню,
в розмірі подвійної облікової ставки
НБУ від суми простроченого платежу, за
кожен день прострочки, діючої в період,
за який сплачується пеня.

Частиною 1 ст.19 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
передбачено, що мораторій на
задоволення вимог кредиторів -
зупинення виконання боржником
грошових зобов'язань і зобов'язань щодо
сплати податків і зборів (обов'язкових
платежів), термін виконання яких настав
до дня введення мораторію, і припинення
заходів, спрямованих на забезпечення
виконання цих зобов'язань та
зобов'язань щодо сплати податків і
зборів (обов'язкових платежів),
застосованих до дня введення
мораторію.

Відповідно до ч.3 цієї статті протягом
дії мораторію на задоволення вимог
кредиторів не нараховується неустойка
(штраф, пеня), не застосовуються інші
фінансові санкції за невиконання чи
неналежне виконання зобов'язань із
задоволення всіх вимог, на які
поширюється мораторій.

Ухвалою господарського суду
Луганської області від 11.03.2013 була
порушена справа № 913/206/13-г про
банкрутство Державного підприємства
"Луганськвугілля" та введено мораторій
на задоволення вимог кредиторів.

Згідно ч.7 ст.19 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
дія мораторію припиняється з дня
припинення провадження у справі про
банкрутство.

Ухвалою господарського суду
Луганської області від 06.06.2013
провадження у справі № 913/206/13-г
припинено та скасовано мораторій.

Таким чином, прокурором обґрунтовано
заявлена до стягнення з відповідача
пеня за період з 07.06.2013 по 24.02.2014 у сумі
12339 грн 46 коп. згідно наданого
розрахунку, яка і підлягає задоволенню.

Статтею 625 Цивільного кодексу України
передбачена відповідальність за
порушення грошового зобов'язання. Так,
за цією нормою Цивільного кодексу
України боржник, що прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з врахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також 3% річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
відсотків не встановлений договором
або законом.

Враховуючи викладене, вимоги прокурора
про стягнення з відповідача 3% річних за
період з 19.11.2012 по 24.02.2014 у сумі 10055 грн 85
коп. згідно розрахунку є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню повністю.

На підставі викладеного, суд дійшов
висновку про задоволення позовних
вимог (з урахуванням заяви прокурора
про зменшення розміру позовних вимог №
176-644 вих.14) від 24.04.2014) повністю.

Відносно заявленого відповідачем
клопотання про розстрочку виконання
рішення суду в частині стягнення боргу
в сумі 556246 грн 71 коп. строком на 5 років
суд зазначає наступне.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.83 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд, приймаючи рішення,
має право відстрочити або розстрочити
виконання рішення.

Господарський процесуальний кодекс
України не визначає перелік обставин,
які свідчать про неможливість
виконання рішення чи ускладнюють його
виконання, тому суд оцінює докази, які
підтверджують зазначені обставини за
правилами ст.43 Господарського
процесуального кодексу України.

Частиною 1 ст.33 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Згідно ч.2 ст.34 Господарського
процесуального кодексу України
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідачем в порушення викладених
приписів законодавства не надано
документального підтвердження
заявленого клопотання.

Крім того, суд бере до уваги той факт, що
затверджена ухвалою господарського
суду Луганської області від 24.01.2013 у
справі № 8/5014/3322/2012 мирова угода
відповідачем виконується з порушенням
строків оплати.

На підставі викладеного, суд дійшов
висновку про відмову у задоволенні
клопотання відповідача про розстрочку
виконання рішення суду в частині
стягнення заборгованості строком на 5
років.

Судовий збір покладається на
відповідача (з урахуванням заяви
прокурора про зменшення розміру
позовних вимог № 176-644 вих.14) відповідно
до ст.ст.44, 49 Господарського
процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст.44, 49, 82, 84, 85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов прокурора міста Луганськ
Луганської області в інтересах держави
в особі Луганської міської ради та
Луганського міського комунального
підприємства
"Луганськтеплокомуненерго" до
Державного підприємства
"Луганськвугілля" в особі
відокремленого підрозділу "Управління
виробничо-технологічного зв'язку"
задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства
"Луганськвугілля", вул.Лермонтова,
б.1-в, м.Луганськ, ідентифікаційний код
32473323, в особі відокремленого
підрозділу "Управління
виробничо-технологічного зв'язку",
вул.Лермонтова, б.1-г, м.Луганськ,
ідентифікаційний код 26446940, на користь
Луганського міського комунального
підприємства "Теплокомуненерго",
вул.Куракіна, б.23а, м.Луганськ,
ідентифікаційний код 24047779,
заборгованість у сумі 556246 грн 71 коп.,
пеню в сумі 12339 грн 46 коп., 3% річних в
сумі 10055 грн 85 коп., про що видати наказ
після набрання рішенням законної сили.

3. В задоволенні клопотання
відокремленого підрозділу "Управління
виробничо-технологічного зв'язку"
Державного підприємства
"Луганськвугілля" про розстрочку
виконання рішення суду в частині
стягнення заборгованості строком на 5
років відмовити.

4. Стягнути з Державного підприємства
"Луганськвугілля", вул.Лермонтова,
б.1-в, м.Луганськ, ідентифікаційний код
32473323, в особі відокремленого
підрозділу "Управління
виробничо-технологічного зв'язку",
вул.Лермонтова, б.1-г, м.Луганськ,
ідентифікаційний код 26446940, в доход
державного бюджету України на поточний
рахунок 3006, банк отримувача: ГУ
ДКСУ в Луганській області, одержувач -
УДКСУ у м.Луганську, МФО 804013, код за
, код класифікації доходів
(ККД): 22030001, назва "Судовий збір"
(Державна судова адміністрація
України, 050); символ звітності банку: 206,
судовий збір у сумі 11572 грн 84 коп.,
видати наказ після набрання рішенням
законної сили Ленінській об'єднаній
Державній податковій інспекції у
м.Луганську Головного управління
Міндоходів у Луганській області.

Відповідно до статті 85 Господарського
процесуального кодексу України
рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 29.04.2014.

Суддя
С.В. Смола