ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2014 р.
Справа №917/570/13

Господарський суд Полтавської області

в складі головуючого: судді Кульбако
М.М.

за участі представників:

прокуратури: Копилець О.О.

відповідача 1: Войтенко Д.М.

відповідача 2: Шишков О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу

за позовом Заступника Дніпровського
екологічного прокурора в інтересах
держави

вул. Ісаакяна, 17, м.Київ, 01335

до 1. Кременчуцької міської ради,
пл.Перемоги, 2, м.Кременчук, 39600

2. Товариства з обмеженою
відповідальністю "Яхтклуб "Посейдон",

б-р.Пушкіна, 8, оф.1, м.Кременчук,
39600

про визнання незаконними та скасування
рішень, визнання недійсним договору
оренди

земельної ділянки та скасування
державної реєстрації,-

В С Т А Н О В И В :

В березні 2013 року заступник
Дніпровського екологічного прокурора
в інтересах держави звернувся до
господарського суду Полтавської
області з позовом до Кременчуцької
міської ради, товариства з обмеженою
відповідальністю "Яхтклуб "Посейдон"
про:

1. Визнання незаконним та скасування п.37
рішення Кременчуцької міської ради від
27.06.2007 року "Про надання, вилучення та
оформлення земельних ділянок в оренду
фізичним і юридичним особам в
м.Кременчуці";

2. Визнання незаконним та скасування п.69
рішення Кременчуцької міської ради від
23.12.2008 року "Про надання, вилучення та
оформлення земельних ділянок в оренду
фізичним і юридичним особам в
м.Кременчуці";

3.Визнання незаконним та скасування п.28
рішення Кременчуцької міської ради від
30.08.2011 року " Про поновлення договорів
оренди земельних ділянок";

4. Визнання недійсним договору оренди
землі від 07.02.2012 року, укладеного між
Кременчуцькою міською радою та ТОВ
"Яхтклуб "Посейдон", зареєстрованого
29.02.2012 року управлінням Держкомзему у
м.Кременчуці за №00102 та
скасування його державної реєстрації.

В обґрунтування позовних вимог
прокурор посилається на те, що частина
наданої в оренду ТОВ "Яхтклуб "Посейдон"
знаходиться під об'єктом водного фонду
загальнодержавного значення -
акваторією річки Дніпро
(Дніпродзержинським водосховищем), а
тому правом розпорядження нею наділені
відповідні органи державної
виконавчої влади, а не Кременчуцька
міська рада. Крім того, прокурор
посилається посилається на те, що межі
прибережної захисної смуги, де
знаходиться земельна ділянка, не
визначено в установленому порядку, про
що зазначено у висновку державної
експертизи землевпорядної
документації, а тому міська рада не
мала права передавати земельну ділянку
в користування.

Рішенням господарського суду
Полтавської області від 17.06.2013р.,
залишеним без змін Постановою
Харківського апеляційного
господарського суду від 19.09.2013р., в
задоволенні позову відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду
України від 19.11.2013р. рішення суду першої
інстанції та постанову апеляційної
інстанції скасовано, а справу
направлено до господарського суду
Полтавської області на новий розгляд.

Автоматизованою системою
документообігу господарського суду
Полтавської області справу призначено
для розгляду судді Кульбако М.М.

Ухвалою судді господарського
суду Полтавської області від 18.12.2013
року справу прийнято до провадження та
зобов'язано прокурора та відповідачів
письмово викласти свої правові позиції
з урахуванням Постанови Вищого
господарського суду України.

В судовому засіданні прокурором
позовні вимоги підтримані в повному
обсязі з мотивів, викладених у позовній
заяві та письмових
поясненнях(т.2.а.с.43-46).

Кременчуцькою міською радою в
письмових поясненнях (т.2.а.с.38-40) та її
представником у судовому засіданні
позовні вимоги прокурора визнані з
посиланням на обгрунтованість
позовних вимог.

ТОВ "Яхтклуб "Посейдон" у відзиві
на позовну заяву та письмових
поясненнях (т.1 а.с.69-77, т.2 а.с.5-9) та його
представник у судовому засіданні проти
задоволення позову заперечує,
посилаючись на відповідність
оскаржуваних рішень законодавству
України, недоведеність прокурором
порушення законодавства при прийнятті
оскаржуваних рішень та відповідність
договору оренди вимогам законодавства.

Суд, заслухавши пояснення
прокурора, представників сторін,
розглянувши матеріали справи,
встановив, що рішенням 15-ої сесії 5-го
скликання Кременчуцької міської ради
від 27.06.2007 р. ТОВ "Яхтклуб "Посейдон"
затверджено проект землеустрою щодо
відведення земельної ділянки для
розташування яхтклубу по вул. Богдана
Хмельницького в м. Кременчуці, передано
в оренду ТОВ "Яхтклуб "Посейдон"
земельну ділянку площею 43000 кв. м для
розташування яхтклубу терміном на 1
рік. (а.с.14).

На підставі вказаного рішення 11.09.2007 р.
між Кременчуцькою міською радою
(орендодавець) та ТОВ "Яхтклуб
"Посейдон" (орендар) укладено договір
оренди зазначеної земельної ділянки
строком на 1 рік з дати державної
реєстрації (а.с.15-16).

Рішенням 36-ої сесії 5-го скликання
Кременчуцької міської ради від 23.12.2008 р.
ТОВ "Яхтклуб "Посейдон" затверджено
технічну документацію із землеустрою
щодо складання договору оренди землі
для розташування яхтклубу по вул.
Богдана Хмельницького, передано в
оренду терміном на 2 роки земельну
ділянку площею 43000 кв. м за рахунок
земель, що надавались йому в оренду, для
розташування яхтклубу по вул. Богдана
Хмельницького (а.с.17).

На підставі вказаного рішення, 11.02.2009 р.
між Кременчуцькою міською радою
(орендодавець) та ТОВ "Яхтклуб
"Посейдон" (орендар) укладено договір
оренди земельної ділянки площею 43 000 кв.
м строком на 2 роки (а.с.18-21).

Рішенням 10-ої сесії 6-го скликання
Кременчуцької міської ради від 30.08.2011 р.
ТОВ "Яхтклуб "Посейдон" затверджено
технічну документацію із землеустрою
щодо складання документів, що
посвідчують право користування
земельною ділянкою для розташування
яхтклубу по вул. Богдана Хмельницького,
7а та поновлено договір оренди
земельної ділянки від 11.02.2009 р. строком
на 2 роки (а.с.22).

На підставі вказаного рішення, 07.02.2012 р.
між Кременчуцькою міською радою
(орендодавець) та ТОВ "Яхтклуб
"Посейдон" (орендар) укладено договір
оренди земельної ділянки площею 43000 кв.
м строком на 2 роки.

В договорі сторони також визначили:
об'єкт оренди (кадастровий номер, місце
розташування та розмір земельної
ділянки); розмір орендної плати, її
індексацію, строки та порядок її
внесення і перегляду, а також
відповідальність за її несплату; умови
використання та цільове призначення
земельної ділянки, умови збереження
стану об'єкта оренди та повернення
земельної ділянки; відповідальність
сторін, а також інші умови, які
необхідні для даного виду договорів.

Згідно відмітки на останньому аркуші
договору, він зареєстрований
управлінням Держкомзему у м. Кременчук
Полтавської області 29.02.2012 р. за №
00102 (а.с.23-25).

Вважаючи, що вказані вище рішення
прийняті з порушенням законодавства,
що тягне за собою недійсність договору
оренди, прокурор звернувся до суду з
даним позовом.

Рішення приймається після перерви,
оголошеної в судовому засіданні 30.01.2014
року.

При прийнятті рішення суд виходить з
наступного:

Абзацом 2 статті 19 Конституції
України визначено, що органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до частини 3 статті 140,
частини 1 статті 144 Конституції України
місцеве самоврядування
здійснюється територіальною громадою
в порядку, встановленому законом, як
безпосередньо, так і через органи
місцевого самоврядування: сільські,
селищні, міські ради та їх виконавчі
органи, органи місцевого
самоврядування в межах повноважень,
визначених законом, приймають рішення,
які є обов'язковими до виконання на
відповідній території.

Статтею 26 Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні" визначено,
що виключною компетенцією міських рад
є вирішення відповідно до закону
питань регулювання земельних відносин.

Згідно статті 12 Земельного кодексу
України до повноважень сільських,
селищних, міських рад у галузі
земельних відносин на території сіл,
селищ, міст належить, зокрема,
розпорядження землями територіальних
громад; надання земельних ділянок у
користування із земель комунальної
власності відповідно до цього
Кодексу; здійснення контролю за
використанням та охороною земель
комунальної власності, додержанням
земельного та екологічного
законодавства; вирішення інших питань
у галузі земельних відносин відповідно
до закону.

Згідно з пунктом 12 Перехідних положень
розділу Х Земельного кодексу
України, до розмежування земель
державної та комунальної власності
повноваження щодо розпорядження
землями в межах населених пунктів:

- крім земель, переданих у приватну
власність, та земель, на яких
розташовані державні, в тому числі
казенні, підприємства, господарські
товариства, у статутних фондах яких
державі належать частки (акції, паї),
об'єкти незавершеного будівництва та
законсервовані об'єкти, здійснюють
відповідні сільські, селищні, міські
ради, а за межами населених пунктів -
відповідні органи виконавчої влади
(станом на момент прийняття рішення від
27.06.2007 р.);

-(крім земель, переданих у приватну
власність, та земель, зазначених в
абзаці третьому цього пункту) в межах
населених пунктів здійснюють
відповідні сільські, селищні, міські
ради, а за межами населених пунктів -
відповідні органи виконавчої влади
(станом на момент прийняття рішення від
23.12.2008 р.);

-(крім земель, переданих у приватну
власність, та земель, зазначених в
абзаці другому цього пункту) в межах
населених пунктів здійснюють
відповідні сільські, селищні, міські
ради з урахуванням вимог абзацу
третього цього пункту, а за межами
населених пунктів - відповідні органи
виконавчої влади, (станом на момент
прийняття рішення від 30.08.2011 р.)

Згідно вимог статті 4 Закону України
"Про оренду землі", орендодавцями
земельних ділянок, що перебувають у
державній власності є районні, обласні
Київська і Севастопольська міські
державні адміністрації, Рада міністрів
Автономної Республіки Крим та Кабінет
Міністрів України в межах повноважень,
визначених законом.

Відповідно до абз. 3 п. 1 Прикінцевих
положень Закону України "Про оренду
землі" до розмежування, відповідно до
закону земель державної і комунальної
власності орендодавцями земельних
ділянок у межах населених пунктів, крім
земель, переданих у приватну власність,
є відповідні сільські, селищні, міські
ради, а за межами населених пунктів -
відповідні органи виконавчої влади в
межах повноважень, визначених
Земельним кодексом України.

Як вбачається з викопіювання з
Генерального плану м. Кременчука
(т.2.а.с.19) земельна ділянка знаходиться
в межах м.Кременчук.

Прокурор в письмових поясненнях з
посиланням на інформацію виконавчого
комітету Кременчуцької міської
ради№01-37/1364 від18.03.2013р.посилається на
те, що спірна земельна ділянка площею
43000 кв.м.знаходиться в прибережній
захисній смузі Дніпродзержинського
водосховища і відноситься до земель
водного фонду.

Враховуючи знаходження земельної
ділянки в межах міста, а також те, що
прокурором не надано беззаперечних
доказів знаходження земельної
ділянки(її частини) у державній
власності, тому до розмежування земель
державної і комунальної власності
Кременчуцька міська рада мала
повноваження щодо розпорядження
земельною ділянкою.

Статтею 123 Земельного кодексу України
(у редакції, чинній на момент прийняття
відповідачем 1 рішення від 27.06.2007 р.)
встановлено, що надання земельних
ділянок юридичним особам у постійне
користування здійснюється на підставі
рішень органів виконавчої влади та
органів місцевого самоврядування за
проектами відведення цих ділянок.
Проект відведення земельної
ділянки погоджується із
землекористувачем, органом по
земельних ресурсах, природоохоронним і
санітарно-епідеміологічним органами,
органами архітектури та охорони,
культурної спадщини і після одержання
висновку державної землевпорядної
експертизи по об'єктах, які їй
підлягають, подається до відповідної
державної адміністрації або сільської,
селищної, міської ради, які розглядають
його у місячний строк і, в межах своїх
повноважень, визначених цим Кодексом,
приймають рішення про надання
земельної ділянки.

Відповідно до ст.124 Земельного кодексу
України передача в оренду земельних
ділянок, що перебувають у державній або
комунальній власності, здійснюється на
підставі рішення відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування шляхом укладення
договору оренди земельної ділянки.

Відповідно до ст. 35 Закону України "Про
державну експертизу землевпорядної
документації" результатом проведення
державної експертизи є висновок
державної експертизи. Якщо об'єкт
державної експертизи підготовлений
згідно з вимогами законодавства,
встановленими стандартами, нормами і
правилами, то він позитивно оцінюється
та погоджується. Позитивні висновки
державної експертизи щодо об'єктів
обов'язкової державної експертизи є
підставою для прийняття відповідного
рішення органами виконавчої влади чи
органами місцевого самоврядування,
відкриття фінансування робіт з
реалізації заходів, передбачених
відповідною документацією.

Відповідно до п. п. 3.5.3 Методики
проведення державної експертизи
землевпорядної документації,
затвердженої Наказом Держкомзему від
03.12.2004 р. за №391, підготовлені висновки
державної експертизи повинні
зводитись до трьох можливих варіантів:
землевпорядна документація в цілому
відповідає вимогам чинного
законодавства України, встановленим
нормам і правилам, оцінюється
позитивно та погоджується (у разі
необхідності погодження може
обумовлюватися певними умовами щодо
додаткового опрацювання окремих
питань та внесення коректив, виконання
яких не потребує суттєвих доробок);
землевпорядна документація не в повній
мірі відповідає вимогам чинного
законодавства України, встановленим
нормам і правилам, повертається на
доопрацювання; землевпорядна
документація, яка не відповідає
вимогам чинного законодавства України,
встановленим нормам і правилам,
оцінюється негативно і не
погоджується.

З матеріалів справи вбачається, що
висновок державної експертизи
землевпорядної документації №956-е від
18.06.2007 р. оцінений позитивно та
погоджений, в цілому відповідав
вимогам чинного законодавства,
встановленим стандартам, правилам і
прийнятий після виправлення зауважень,
про що свідчить відповідна відмітка на
висновку(т.1.а.с.32).

З огляду на наведене, посилання
прокурора на те, що висновок
Кременчуцького відділу охорони
навколишнього природного середовища
від 06.05.2007 р. щодо земельної ділянки для
розташування яхт-клубу не може
вважатись погодженням, оскільки він не
містить висновку про погодження або
відхилення проекту, є безпідставними,
оскільки в цілому висновок державної
експертизи землевпорядної
документації оцінений позитивно та
погоджений.

Враховуючи наведене, суд приходить до
висновку про відсутність порушень
вимог ст. 35 Закону України "Про державну
експертизу землевпорядної
документації"

Частинами 1,3,4 статті 85 Водного кодексу
України (в редакції чинній на момент
прийняття спірних рішень) передбачено,
що порядок надання земель водного
фонду в користування та припинення
права користування ними
встановлюється земельним
законодавством.

У тимчасове користування за
погодженням з постійними
користувачами земельні ділянки
прибережних захисних смуг, смуг
відведення та берегових смуг водних
шляхів можуть надаватися
підприємствам, установам,
організаціям, об'єднанням громадян,
релігійним організаціям, громадянам
України, іноземцям та особам без
громадянства, іноземним юридичним
особам для сінокосіння,
рибогосподарських потреб,
культурно-оздоровчих, рекреаційних,
спортивних і туристичних цілей, а
також для проведення науково-дослідних
робіт.

Користування цими ділянками у
зазначених цілях здійснюється з
урахуванням вимог щодо охорони річок і
водойм від забруднення, засмічення та
замулення, а також з додержанням правил
архітектури планування приміських
зон та санітарних вимог у порядку,
що встановлюється Кабінетом Міністрів
України.

Відповідно до частини 1 статті 58
Земельного кодексу України до земель
водного фонду належать землі, зайняті:

а) морями, річками, озерами,
водосховищами, іншими водними
об'єктами, болотами, а також островами,
не зайнятими лісами;

б) прибережними захисними смугами
вздовж морів, річок та навколо водойм,
крім земель, зайнятих лісами;

в) гідротехнічними, іншими
водогосподарськими спорудами та
каналами, а також землі, виділені під
смуги відведення для них;

г) береговими смугами водних шляхів.

Для створення сприятливого режиму
водних об'єктів уздовж морів, навколо
озер, водосховищ та інших водойм
встановлюються водоохоронні зони,
розміри яких визначаються за проектами
землеустрою (частина 2 статті 58
Земельного кодексу України).

Відповідно до ч. 4 ст. 59 Земельного
кодексу України громадянам та
юридичним особам органами виконавчої
влади або органами місцевого
самоврядування із земель водного фонду
можуть передаватися на умовах оренди
земельні ділянки прибережних захисних
смуг, смуг відведення і берегових смуг
водних шляхів, а також озера,
водосховища, інші водойми, болота та
острови для сінокосіння,
рибогосподарських потреб,
культурно-оздоровчих, рекреаційних,
спортивних і туристичних цілей,
проведення науково-дослідних робіт
тощо.

Згідно п.4-5 Порядку користування
землями водного фонду, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
від 13.05.1996 р. за №502 у тимчасове
користування за погодженням з
постійними користувачами земельні
ділянки прибережних захисних смуг,
смуг відведення та берегових смуг
водних шляхів можуть надаватися
підприємствам, установам,
організаціям, об'єднанням громадян,
релігійним організаціям, громадянам
України, іноземним юридичним та
фізичним особам (далі юридичні та
фізичні особи) для сінокосіння,
рибогосподарських потреб,
культурно-оздоровчих, рекреаційних,
спортивних і туристичних цілей, а також
для проведення науково-дослідних
робіт.

Право користування земельною ділянкою
на землях водного фонду виникає після
встановлення меж цієї ділянки в натурі
(на місцевості) і одержання
відповідного документа, що посвідчує
це право.

Право тимчасового користування
земельними ділянками на землях водного
фонду оформляється договором, який
укладається між відповідною Радою і
юридичною або фізичною особою.

Як вбачається з матеріалів справи, межі
земельної ділянки були встановлені
проектом землеустрою щодо відведення
земельної ділянки ТОВ "Яхтклуб
"Посейдон" та передачу її в оренду, що
спростовує твердження позивача про
неможливість надання земельної
ділянки в оренду в зв'язку з
відсутністю встановленої межі
прибрежно-захисної смуги.

Відповідно статті 60 Земельного
кодексу України вздовж річок, морів і
навколо озер, водосховищ та інших
водойм з метою охорони поверхневих
водних об'єктів від забруднення і
засмічення та збереження їх водності у
межах водоохоронних зон виділяються
земельні ділянки під прибережні
захисні смуги. Прибережні захисні
смуги встановлюються по берегах річок
та навколо водойм уздовж урізу води (у
меженний період) шириною: а) для малих
річок, струмків і потічків, а також
ставків площею менш як 3 гектари - 25
метрів; б) для середніх річок,
водосховищ на них, водойм, а також
ставків площею понад 3 гектари - 50
метрів; в) для великих річок, водосховищ
на них та озер - 100 метрів. Розмір та межі
прибережної захисної смуги уздовж
морів та навколо морських заток і
лиманів встановлюються за проектами
землеустрою, а в межах населених
пунктів - з урахуванням містобудівної
документації .

За приписами статті 61 Земельного
кодексу України прибережні захисні
смуги є природоохоронною територією з
режимом обмеженої господарської
діяльності.

У прибережних захисних смугах уздовж
річок, навколо водойм та на островах
забороняється:

а) розорювання земель (крім підготовки
ґрунту для залуження і залісення), а
також садівництво та городництво; б)
зберігання та застосування пестицидів
і добрив; в) влаштування літніх таборів
для худоби; г) будівництво будь-яких
споруд (крім гідротехнічних,
гідрометричних та лінійних), у тому
числі баз відпочинку, дач, гаражів та
стоянок автомобілів; ґ) влаштування
звалищ сміття, гноєсховищ,
накопичувачів рідких і твердих
відходів виробництва, кладовищ,
скотомогильників, полів фільтрації
тощо; д) миття та обслуговування
транспортних засобів і техніки.
Об'єкти, що знаходяться у прибережній
захисній смузі, можуть
експлуатуватися, якщо при цьому не
порушується її режим. Не придатні для
експлуатації споруди, а також ті, що не
відповідають встановленим режимам
господарювання, підлягають винесенню з
прибережних захисних смуг. Режим
господарської діяльності на земельних
ділянках прибережних захисних смуг
уздовж річок, навколо водойм та на
островах встановлюється законом.

Аналогічні обмеження встановленні і в
статті 89 Водного кодексу України.

Тобто, Водний кодекс України та
Земельний кодекс України не містять
імперативної заборони на передачу в
користування земельних ділянок
прибережних захисних смуг.

Порядком визначення розмірів і меж
водоохоронних зон та режиму ведення
господарської діяльності в них,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 08.05.1996 р. № 486,
передбачено, що розміри і межі
водоохоронних зон визначаються
проектом на основі
нормативно-технічної документації.
Проекти цих зон розробляються на
замовлення органів водного
господарства та інших спеціально
уповноважених органів, узгоджуються з
органами Мінекоресурсів, Держводгоспу,
Держкомзему, власниками землі,
землекористувачами і затверджуються
відповідними місцевими органами
державної виконавчої влади та
виконавчими комітетами Рад.

Межі водоохоронних зон встановлюються
з урахуванням: рельєфу місцевості,
затоплення, підтоплення, інтенсивності
берегоруйнування, конструкції
інженерного захисту берега; цільового
призначення земель, що входять до
складу водоохоронної зони (пункти 5, 6
Порядку в редакції станом на 30.11.2005 р.).

Згідно ст. 87 Водного кодексу України
контроль за створенням водоохоронних
зон прибережних захисних смуг, а також
за додержанням режиму використання їх
територій покладено на місцеві органи
державної виконавчої влади, виконавчі
комітети рад, органи охорони
навколишнього природного середовища.
Проекти цих зон розробляються на
замовлення органів водного
господарства та інших спеціально
уповноважених організацій за рахунок
різних джерел фінансування,
узгоджуються з органами охорони
навколишнього природного середовища,
використання земельних ресурсів,
власниками землі,
землекористувачами та
затверджуються відповідними місцевими
органами державної виконавчої влади та
виконавчими комітетами рад.

Крім того, межі земельних ділянок, на
які розповсюджуються права будь-яких
фізичних чи юридичних осіб або органів
місцевого самоврядування, у тому числі,
зони спеціальних обмежень щодо
використання земель, повинні бути
визначені у відповідності до існуючих
вимог. За відсутності встановлених меж
земельних ділянок спеціального
обмеження (меж прибережних захисних
смуг) порушення або перетин таких меж є
неможливим.

Також, згідно листа Управління
містобудування та архітектури від 21
січня 2009 року №48-0102, вбачається, що
земельна ділянка по
вул.Б.Хмельницького, на якій
розміщується яхтклуб, відноситься до
ландшафтно-рекреаційних зон
загальноміського значення. А згідно до
розробленого проекту встановлення
водоохоронної зони та прибережної
захисної смуги генерального плану
передбачено, що земельна ділянка
підлягає вилученню із водоохоронної
зони та прибережної захисної
смуги.(т.2.а.с.18,19

Як вбачається з наданого прокурором
копії рішення виконавчого комітету
Кременчуцької міської ради від 14.09.2009
року № 674 , виконавчим комітетом
затверджено проект встановлення та
облаштування прибережних захисних
(водоохоронних) смуг вздовж річок та
водосховища на території
Кременчуцької міської ради(т.2.а.с.48).

Відповідно до приписів частини 1
статті 21 Цивільного кодексу України
суд визнає незаконним та скасовує
правовий акт індивідуальної дії,
виданий органом державної влади,
органом влади Автономної Республіки
Крим або органом місцевого
самоврядування, якщо він суперечить
актам цивільного законодавства і
порушує цивільні права або інтереси.

Частиною 10 статті 59 Закону України
"Про місцеве самоврядування в Україні"
встановлено, що акти органів та
посадових осіб місцевого
самоврядування з мотивів їхньої
невідповідності Конституції або
законам України визнаються
незаконними в судовому порядку.

Акт державного чи іншого органу - це
юридична форма рішень цих органів,
тобто офіційний письмовий документ,
який породжує певні правові наслідки,
спрямований на регулювання тих чи
інших суспільних відносин і має
обов'язковий характер для суб'єктів цих
відносин.

Підставами для визнання акта недійсним
є невідповідність його вимогам чинного
законодавства та/або визначеній
законом компетенції органу, який видав
цей акт. Обов'язковою умовою визнання
акта недійсним є також порушення у
зв'язку з прийняттям відповідного акта
прав та охоронюваних законом інтересів
підприємства чи організації - позивача
у справі.

Відповідно до вимог статті 32
Господарського процесуального кодексу
України: доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський у визначеному законом
порядку встановлює наявність чи
відсутність обставин, які мають
значення для правильного вирішення
господарського спору.

Згідно ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і заперечень

Враховуючи вищенаведене, суд приходить
до висновку, що прокурором не надано
переконливих доказів: знаходження
спірної земельної ділянки(її частини)
під об'єктом загальнодержавного
значення (р.Дніпро), прийняття
оскаржуваних рішень з перевищенням
повноважень , за відсутності
затвердженого проекту та встановлення
меж, а тому вимоги про визнання
незаконними та скасування: п. 37 рішення
Кременчуцької міської ради від 27.06.2007
р.; п. 69 рішення Кременчуцької міської
ради від 23.12.2008 р.; п.28 рішення
Кременчуцької міської ради від 30.08.2011 р.
є безпідставними, спростовані наявними
в матеріалах справи доказами, в зв'язку
з чим задоволенню не підлягають.

Згідно із частиною першою статті 215
Цивільного кодексу України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

У частині першій статті 203 Цивільного
кодексу України встановлено, що зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного
кодексу України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно ст. 628 Цивільного кодексу
України зміст договору становлять
умови (пункти), визначені на розсуд
сторін і погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 15 Закону України "Про
оренду землі" істотними умовами
договору оренди землі є: об'єкт оренди
(кадастровий номер, місце розташування
та розмір земельної ділянки); строк дії
договору оренди; орендна плата із
зазначенням її розміру, індексації,
форм платежу, строків, порядку її
внесення і перегляду та
відповідальності за її несплату; умови
використання та цільове призначення
земельної ділянки, яка передається в
оренду; умови збереження стану об'єкта
оренди; умови і строки передачі
земельної ділянки орендарю; умови
повернення земельної ділянки
орендодавцеві; існуючі обмеження
(обтяження) щодо використання
земельної ділянки; визначення сторони,
яка несе ризик випадкового пошкодження
або знищення об'єкта оренди чи його
частини; відповідальність сторін;
умови передачі у заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України
"Про оренду землі" відсутність у
договорі оренди землі однієї з
істотних умов, передбачених цією
статтею, а також порушення вимог статей
4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для
відмови в державній реєстрації
договору оренди, а також для визнання
договору недійсним відповідно до
закону.

Враховуючи те, що прокурором не
доведено перевищення повноважень та
порушення законодавства України
Кременчуцькою міською радою при
прийнятті оскаржуваних рішень,
оспорюваний договір відповідає
вимогам земельного та водного
законодавства, вимог про визнання
договору оренди землі від 07.02.2012 р.
недійсним та скасування його державної
реєстрації відсутні.

Керуючись ст. ст. 43,49 82-85 ГПК
України, суд -

В И Р І Ш И В :

1.В задоволенні позову відмовити
повністю.

2. Рішення може бути оскаржено до
Харківського апеляційного
господарського суду через
господарський суд Полтавської області
на протязі 10 днів.

Повний текст рішення складено 24
лютого 2014р.

Суддя
Кульбако М.М.