м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/7765/14 13.05.14

За позовом Державного публічного
акціонерного товариства «Будівельна
компанія

«Укрбуд»

До Товариства з обмеженою
відповідальністю «Старкарго»

про стягнення 28 363,53 грн.

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача Лихота А.В. - по дов.
№ 07/01-17 від 16.01.2014

від відповідача Коваленко В.З. -
директор

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста
Києва передані вимоги Державного
публічного акціонерного товариства
«Будівельна компанія «Укрбуд» до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Старкарго» про
стягнення 21 220,84 грн., з яких: 14 409,26 грн.
боргу по орендній платі, 1 372,41 грн. пені,
5 277,99 грн. штрафу, 161,18 грн. збитків від
зміни індексу інфляції за неналежне
виконання взятих на себе останнім
зобов'язань згідно договору оренди №
КР/14-0129 від 01.12.2013.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 28.04.2014 порушено провадження у
справі № 910/7765/14 та призначено справу
до розгляду на 13.05.2014.

Позивачем 13.05.2014 до відділу діловодства
суду подано заяву в порядку ст. 22
Господарського процесуального кодексу
України про збільшення розміру
позовних вимог, відповідно до якої
позивач просить стягнути з відповідача
28 363,53 грн. основного боргу, 1 394,12 грн.
пені, 5 361,65 грн. штрафу, 161,18 грн. збитків
від зміни індексу інфляції.

Позивач в судовому засіданні 13.05.2014
позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач письмовий відзив на позов
не подав.

Відповідач в судовому засіданні 13.05.2014
позовні вимоги визнав в повному обсязі.

В судовому засіданні 13.05.2014, відповідно
до ст. 85 Господарського процесуального
кодексу України, було оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення представників
сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу
України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

01.12.2013 між Державним публічним
акціонерним товариством «Будівельна
компанія «Укрбуд» (орендодавець) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Старкарго» (орендар)
було укладено договір оренди № КР/14-0129
(далі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору
орендодавець передає, а орендар
приймає у строкове платне користування
нерухоме майно (далі - майно), площею в
розмірі та за цільовим призначенням
згідно з актом приймання-передачі
майна (додаток 1), яке розташоване у
адміністративному будинку за адресою:
м. Київ, вул. М. Раскової, 23.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу
України, договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Договір є
двостороннім, якщо правами та
обов'язками наділені обидві сторони
договору.

Згідно з ст. 627 Цивільного кодексу
України встановлено, що відповідно до
ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Згідно з ст. 628 Цивільного кодексу
України зміст договору становлять
умови, визначені на розсуд сторін і
погодженні ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Статтею 759 Цивільного кодексу України
встановлено, що за договором найму
(оренди) наймодавець передає або
зобов'язується передати наймачеві
майно у користування за плату на певний
строк.

За приписами ст. 765 Цивільного кодексу
України наймодавець зобов'язаний
передати наймачеві майно у
користування негайно або у строк
встановлений договором найму.

Згідно з п. 2.1. договору орендар вступає
у строкове платне користування майном
не раніше дати підписання сторонами
акту приймання-передачі майна в оренду
(додаток 1) і користується ним протягом
узгодженого цим договором строку
оренди.

Відповідно до п. 6.1. договору
орендодавець зобов'язаний передати
орендарю в оренду майно по акту
приймання-передачі майна згідно з цим
договором.

На підставі акту приймання-передачі
від 01.12.2013 орендодавець передав, а
орендар прийняв у користування
приміщення загальною площею 42,9 кв. м.

Відповідно до ч.1 ст. 763 Цивільного
кодексу України договір найму
укладається на строк, встановлений
договором.

Згідно з п. 10.1. договору сторони
визначили, що договір діє з 01.12.2013 до
30.11.2014.

Пункт 1 ст. 762 Цивільного кодексу
України визначає, що за користування
майном з наймача справляється плата,
розмір якої встановлюється договором
найму.

Відповідно до п. 3.1. договору орендні
платежі за місяць оренди майна є
договірними і визначаються згідно
узгодженого з орендарем розрахунку
розміру щомісячного платежу за оренду
майна (додаток 2).

Згідно з додатком 2 до договору розмір
щомісячного орендного платежу
становить 7 037,32 грн.

Пунктом 3.3. договору передбачено, що
орендар зобов'язаний сплачувати
орендні платежі за поточний місяць не
пізніше десятого числа поточного
місяця відповідно до узгодженого
розміру щомісячного платежу та
рахунки-фактури, який орендар не
пізніше п'ятого числа поточного місяця
повинен отримати у орендодавця.
Несвоєчасне отримання орендарем
рахунку-фактури у орендодавця не
звільняє орендаря від зобов'язання
вчасно сплачувати орендні платежі.

Згідно з п. 1 ст. 530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Відповідно до п. 1.3. договору плата за
користування майном (орендні платежі)
здійснюються орендарем щомісячно.

Стаття 610 Цивільного кодексу України
визначає що порушенням зобов'язання є
його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).

Матеріали справи свідчать, що
відповідач в порушення умов договору
не виконав основного обов'язку
орендаря, орендну плату за період з
грудня 2013 року по травень 2014 року
повністю не вніс, в результаті чого
виникла заборгованість, яка згідно
підписаного та скріпленого печатками
обох сторін, становить 21 446,58 грн.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Пунктом 5 ст. 762 Цивільного кодексу
України визначено, що плата за
користування майном вноситься
щомісячно, якщо інше не встановлено
договором.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог ЦК України, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно п. 1 ст. 193 Господарського кодексу
України суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу України
встановлено, що одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Відповідно до п. 7 ст. 193 Господарського
кодексу України не допускаються
одностороння відмова від виконання
зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова
від виконання або відстрочка виконання
з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було
виконано належним чином.

Таким чином, позовні вимоги в частині
стягнення з відповідача 21 446,58 грн.
боргу по орендній платі обґрунтовані
та підлягають задоволенню.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу
України визначає що боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Матеріалами справи підтверджується те,
що відповідач у визначені строки плату
за оренду майна повністю не вніс, а отже
є таким, що прострочив виконання
зобов'язання.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу
України встановлено що, учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу
України, підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері
господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського
кодексу України, штрафними санкціями
у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом зокрема сплата
неустойки.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу
України визначає, що якщо предметом
неустойки є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства.

Сторони можуть домовитись про
зменшення розміру неустойки,
встановленого актом цивільного
законодавства, крім випадків
передбачених законом.

Пунктом 9.2. договору передбачено, що за
несвоєчасне внесення орендних
платежів (після 15 числа поточного
місяця) орендар сплачує на користь
орендодавця пеню у розмірі 0,5% від суми
простроченого платежу за кожний день
прострочення до 28 числа поточного
місяця включно, а у разі несплати
орендних платежів до 28 числа поточного
місяця, орендар крім зазначеної пені,
сплачує на користь орендодавця штраф в
розмірі 25% від суми простроченого
платежу.

Згідно з ч. 2 ст. 343 Господарського
кодексу України платник грошових
коштів сплачує на користь одержувача
цих коштів за прострочку платежу пеню в
розмірі, що встановлюється за згодою
сторін, але не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Згідно ст. 1 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
встановлює, що розмір пені,
передбачений статтею 1 цього Закону,
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

При укладанні договору сторони
визначили відповідальність за
порушення зобов'язання щодо оплати
орендної плати, проте враховуючи
вищезазначені норми розмір пені, що
підлягає стягненню, має бути обмежений
у розмірі подвійної облікової ставки
НБУ у відповідний період.

Разом з цим, пунктом 6 статті 232
Господарського кодексу України
встановлено, що нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Зазначена стаття передбачає строк, у
межах якого нараховуються штрафні
санкції, у разі якщо інше не
встановлено законом або договором, а
строк, протягом якого особа може
звернутися до суду за захистом свого
порушеного права встановлюється
Цивільним кодексом України.

Укладеним між сторонами договором
передбачено нарахування пені за кожний
день прострочення, тобто,
відповідальність носить
подовжувальний характер.

Враховуючи, що в силу умов пункту 3.3.
договору, відповідач зобов'язаний був
вносити платежі до 10 числа кожного
місяця, то момент прострочення
виконання зобов'язання слід
встановлювати щодо кожного місяця, і, в
залежності від встановленого,
нараховувати пеню, за кожний місяць
наданих послуг оренди окремо.

В зв'язку з тим, що взяті на себе
зобов'язання по сплаті наданих послуг
відповідач не виконав, він повинен
сплатити позивачу, крім суми основного
боргу, пеню відповідно до п. 9.2.
договору, розмір якої, за розрахунками
суду на визначені позивачем суми боргу
та періоди становить 100,00 грн.

Вимоги позивача в частині стягнення з
відповідача пені в розмірі 100,00 грн.
обґрунтовані і підлягають задоволенню.

В частині нарахування розміру пені в
сумі 1 294,12 грн. в позові слід відмовити,
оскільки при здійсненні розрахунку
позивачем порушено норми чинного
законодавства України.

Оскільки матеріали справи свідчать, що
прострочення оплати орендної плати за
майно мало місце після 28 числа, суд
приходить до висновку про задоволення
вимог про стягнення з відповідача суми
штрафу в розмірі 5 361,65 грн.

В зв'язку з тим, що відповідач
припустився прострочення по сплаті
орендних платежів, позивач на підставі
ст. 625 Цивільного кодексу України
просить суд стягнути з відповідача
161,18 грн. збитків від зміни індексу
інфляції.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми,
наслідки прострочення боржником
грошового зобов'язання у вигляді
інфляційного нарахування на суму боргу
та 3 % річних, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом, не є санкціями, а
виступають способом захисту майнового
права та інтересу, який полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
та отриманні компенсації (плати) від
боржника за користування утримуваними
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредиторові, а тому ці кошти
нараховуються незалежно від вини
боржника.

Суд приходить до висновку про
задоволення вимог позивача щодо
стягнення з відповідача 161,18 грн.
збитків від зміни індексу інфляції.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідач доказів на спростування
обставин, повідомлених позивачем, не
надав.

З огляду на викладене, позовні вимоги
Державного публічного акціонерного
товариства «Будівельна компанія
«Укрбуд» обґрунтовані та підлягають
задоволенню частково.

Витрати по сплаті судового збору,
відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
підлягають стягненню з відповідача на
користь позивача пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 49, ст.ст. 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Старкарго» (м. Київ,
вул. А.Малишка, 27, кв. 98, )
на користь Державного публічного
акціонерного товариства «Будівельна
компанія «Укрбуд» (м. Київ, вул.
М,Раскової, 23, ) 21 446
(двадцять одну тисячу чотириста сорок
шість) грн. 58 коп. боргу по орендній
платі, 100 (сто) грн. 00 коп. пені, 5 361 грн.
(п'ять тисяч триста шістдесят одну) грн.
65 коп. штрафу, 161 (сто шістдесят одну)
грн. 18 коп. збитків від зміни індексу
інфляції, 1 743 (одну тисячу сімсот сорок
три) грн. 64 коп. витрат по сплаті
судового збору.

3. В іншій частині в позові відмовити
повністю.

Повне рішення складено 14.05.2014.

СуддяВ.В. Сівакова