м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/2200/14 05.05.14

Суддя Отрош І.М., розглянувши справу

за позовомКомунального підприємства
"Батиївське" Солом'янської районної у м.
Києві державної
адміністраціїдоТовариства з обмеженою
відповідальністю "Небо-2005"простягнення
58152 грн. 24 коп.Представники: від
позивача: Дугін О.С. - представник за
довіреністю № 46/003 від 03.01.2014від
відповідача: Ночка І.П. - представник за
довіреністю б/н від 06.03.2014

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

11.02.2014 до Господарського суду м. Києва
надійшла позовна заява Комунального
підприємства "Батиївське"
Солом'янської районної у м. Києві
державної адміністрації з вимогами до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Небо-2005" про
стягнення заборгованості за договором
про надання послуг з водо-,
теплопостачання, водовідведення та
участь в витратах по утриманню будинку
та прибудинкової території № 19 від
01.04.2008 у розмірі 58152 грн. 24 коп., в тому
числі 51913 грн. 33 коп. основного боргу, 2922
грн. 10 коп. інфляційних втрат та 3316 грн.
81 коп. 3 % річних.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що відповідач в
порушення норм чинного законодавства
України та укладеного між сторонами
договору про надання послуг з водо-,
теплопостачання, водовідведення та
участь в витратах по утриманню будинку
та прибудинкової території № 19 від
01.04.2008 не виконав взяті на себе
зобов'язання, у зв'язку з чим в
останнього виникла заборгованість за
експлуатаційні втирати за період з
01.09.2009 по 01.01.2014 у розмірі 51913 грн. 33 коп.,
крім того, у зв'язку з неналежним
виконанням зобов'язань за договором
позивачем нараховано інфляційні
втрати у розмірі 2922 грн. 10 коп. та 3 %
річних у розмірі 3316 грн. 81 коп.

Ухвалою Господарського суду м. Києва
від 12.02.2014 порушено провадження у
справі № 910/2200/13 та справу призначено до
розгляду на 28.02.2014.

27.02.2014 до відділу діловодства
Господарського суду м. Києва від
позивача надійшло клопотання про
долучення документів до матеріалів
справи.

Розпорядженням Голови Господарського
суду міста Києва від 28.02.2014 справу
№ 910/2200/14 передано на розгляд судді
Головіній К.І.

Ухвалою Господарського суду м. Києва
від 28.02.14 (суддя Головіна К.І.) розгляд
справи призначено на 21.03.2014.

Розпорядженням Заступника Голови
Господарського суду міста Києва від
17.03.2014 справу № 910/2200/14 передано на
розгляд судді Отрош І.М.

Ухвалою Господарського суду м. Києва
від 17.03.2014 (суддя Отрош І.М.) справу
прийнято до провадження.

20.03.2014 до відділу діловодства
господарського суду м. Києва від
представника відповідача надійшов
відзив та додаткові документи на
виконання вимог суду.

Ухвалою Господарського суду м. Києва
від 21.03.2014 розгляд справи відкладено на
04.04.2014 у зв'язку із неявкою представника
відповідача та необхідністю
витребування додаткових доказів по
справі.

04.04.2014 до відділу діловодства
Господарського суду м. Києва від
позивача надійшли додаткові документи
по справі.

04.04.2014 до відділу діловодства
господарського суд м. Києва від
відповідача надійшло клопотання про
застосування строків позовної
давності.

Ухвалою Господарського суду м. Києва
від 04.04.2014 розгляд справи відкладено
14.04.2014 у зв'язку з необхідністю
витребування додаткових доказів по
справі та неподання сторонами
витребуваних доказів.

14.04.2014 до відділу діловодства
господарського суд м. Києва від
відповідача надійшла заява про
застосування позовної давності по
кожному простроченому платежу.

У відповідності до статті 77
Господарського процесуального кодексу
України, для дослідження та оцінки
доказів по справі у судовому засіданні
14.04.2014 оголошено перерву до 05.05.2014.

30.04.2014 до відділу діловодства
Господарського суду міста Києві від
позивача надійшли документи для
долучення до матеріалів справи.

У судове засідання 05.05.2014 з'явились
представники сторін та надали
пояснення по суті справи. Представник
позивача в повному обсязі підтримав
заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача надав
пояснення по суті справи, відповідно до
яких заперечує проти заявлених
позовних вимог з підстав, викладених у
відзиві на позовну заяву. В
обґрунтування обставин, викладених у
відзиві на позов, представник
відповідача зазначає про сплив строку
позовної давності щодо вимог про
стягнення заборгованості за
житлово-комунальні послуги, надані за
період з жовтня 2009 по жовтень 2012 року, а
також вказує на те, що укладений
сторонами договір містить обов'язок
позивача щодо припинення надання
комунальних послуг у разі прострочення
відповідачем оплати комунальних
послуг понад 1 місяць. Крім того,
відповідач вказує на те, що
заборгованість не підтверджена
жодними доказами та є такою, що
навмисно завищена.

У судовому засіданні 05.05.2014 було
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши надані суду докази
та матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

01.04.2008 між Комунальним підприємством
"Батиївське" Солом'янської районної у
м. Києві ради (підприємство за
договором) та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Небо-2005" (орендар
(власник) за договором) укладено
договір про надання послуг з водо-,
теплопостачання, водовідведення та
участь в витратах по утриманню будинку
та прибудинкової території № 19,
відповідно до умов якого підприємство
за плату надає орендарю комунальні
послуги (холодне, гаряче
водопостачання, центральне опалення і
водовідведення) в приміщення, будівлю,
загальною площею 498,4 кв. м., яке
знаходиться за адресою: м. Київ, вул.
Волгоградська, 21а, і участь орендаря в
витратах по утриманню будинку і
прибудинкової території.

Відповідно до рішення Київської
міської ради від 10.11.2011 № 607/6843 «Про
внесення змін до рішення Київради від
23.06.2011 № 291/5678 «Про деякі питання
діяльності комунальних підприємств та
установ, що належать до комунальної
власності територіальної громади м.
Києва та передаються до сфери
управління Солом'янської районної в
місті Києві державної адміністрації»
було змінено найменування
Комунального підприємства "Батиївське"
Солом'янської районної в місті Києві
ради на Комунальне підприємство "
Батиївське " Солом'янської районної в
місті Києві державної адміністрації.

Положеннями розділу 5 договору
визначено, що строк дії договору
встановлено з 01.04.2008 до 31.12.2010. Дія
договору продовжується на наступний
строк, якщо жодна із сторін до його
закінчення не попередить інші сторони
про припинення договору.

Згідно з пунктами 2.1. та 2.2. договору
орендар щомісячно сплачує
підприємству вартість фактично
отриманих комунальних послуг
(опалення, гаряче водопостачання та
холодне водопостачання) згідно
виставлених постачальниками
табуляграм за діючими тарифами,
встановленими відповідними державними
органами.

Крім плати за комунальні послуги
орендар сплачує підприємству
експлуатаційні витрати, розмір яких на
день укладання договору становить 378
грн. 78 коп. на місяць (0,76*498,4). Розмір цих
витрат може коригуватися з погодження
сторін в залежності від фактичних
витрат в звітному періоді (пункт 2.6.
договору).

Пунктом 2.8 договору сторони узгодили,
що орендар (власник) повинен сплачувати
всі платежі, які передбачені цим
договором незалежно від результатів
господарської діяльності щомісячно до
1 числа місяця наступного за звітним.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді у судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд вважає, що
вимоги позивача підлягають частковому
задоволенню з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11
Цивільного кодексу України підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків є, зокрема, договори та інші
правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509
Цивільного кодексу України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між
позивачем та відповідачем договору,
суд дійшов висновку, що даний правочин
за своєю правовою природою є договором
про надання житлово-комунальних
послуг.

Відповідно до статті 901 Цивільного
кодексу України за договором про
надання послуг одна сторона
(виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 903 Цивільного
кодексу України, якщо договором
передбачено надання послуг за плату,
замовник зобов'язаний оплатити надану
йому послугу в розмірі, у строки, та в
порядку, що встановлені договором.

Основні засади господарських відносин,
що виникають у сфері надання та
споживання житлово-комунальних послуг
регулюються Законом України "Про
житлово-комунальні послуги".

Статтею 13 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги» визначено,
що до житлово-комунальних послуги
віднесені зокрема: комунальні послуги
(централізоване постачання холодної та
гарячої води, водовідведення, газо- та
електропостачання, централізоване
опалення, а також вивезення побутових
відходів тощо); послуги з утримання
будинків і споруд та прибудинкових
територій (прибирання
внутрішньобудинкових приміщень та
прибудинкової території,
санітарно-технічне обслуговування,
обслуговування внутрішньобудинкових
мереж, утримання ліфтів, освітлення
місць загального користування,
поточний ремонт, вивезення побутових
відходів тощо).

Положеннями статті 1 Закону України
«Про житлово-комунальні послуги»
визначено, що утримання будинків і
прибудинкових територій - господарська
діяльність, спрямована на задоволення
потреби фізичної чи юридичної особи
щодо забезпечення експлуатації та/або
ремонту жилих та нежилих приміщень,
будинків і споруд, комплексів будинків
і споруд, а також утримання прилеглої
до них (прибудинкової) території
відповідно до вимог нормативів, норм,
стандартів, порядків і правил згідно із
законодавством;

Згідно з частиною 1 статті 16 Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги» порядок надання
житлово-комунальних послуг, їх якісні
та кількісні показники мають
відповідати умовам договору та вимогам
законодавства.

У відповідності до норм статті 20 Закону
України "Про житлово-комунальні
послуги" споживач має право одержувати
вчасно та відповідної якості
житлово-комунальні послуги згідно із
законодавством та умовами договору на
надання житлово-комунальних послуг та
зобов'язаний оплачувати
житлово-комунальні послуги у строки,
встановлені договором або законом.

Нормами частини 1-3 статті 32 "Про
житлово-комунальні послуги" плата за
житлово-комунальні послуги
нараховується щомісячно відповідно до
умов договору в порядку, визначеному
Кабінетом Міністрів України. Розмір
плати за комунальні послуги
розраховується виходячи з розміру
затверджених цін/тарифів та показань
засобів обліку або за нормами,
затвердженими в установленому порядку.
Розмір плати за утримання будинків і
споруд та прибудинкових територій
встановлюється залежно від
капітальності, рівня облаштування та
благоустрою.

Як встановлено судом, позивачем було
надано відповідачу житлові послуги
(експлуатаційні витрати) на умовах,
передбачених укладеним між сторонами
договором про надання послуг з водо-,
теплопостачання, водовідведення та
участь в витратах по утриманню будинку
та прибудинкової території № 19 від
01.04.2008 за період з 01.01.2010 по 01.01.2014. Факт,
обсяги та вартість наданих послуг
підтверджується доданими до позовної
заяви копіями рахунків-фактур, табелів
обліку робочого часу та нарядів на
роботу по утриманню придомової
території по КП «Батиївське».

Судом встановлено, що рішенням
Господарського суду міста Києва від
22.01.2010 у справі № 41/697 за позовом
Комунального підприємства "Батиївське"
Солом'янської районної у м. Києві
державної адміністрації з вимогами до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Небо-2005" про
стягнення 24859 грн. 09 коп. заборгованості
за договором про надання послуг з водо-,
теплопостачання, водовідведення та
участь в витратах по утриманню будинку
та прибудинкової території № 19 від
01.04.2008, встановлено факт наявності у
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Небо-2005"
заборгованості за договором про
надання послуг з водо-,
теплопостачання, водовідведення та
участь в витратах по утриманню будинку
та прибудинкової території № 19 від
01.04.2008 за період з серпня 2008 року по
грудень 2009 року та з Товариства з
обмеженою відповідальністю "Небо-2005"
стягнуто 6439 грн. 26 коп. основного боргу.

Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 80
Господарського процесуального суду
України господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо є рішення
господарського суду або іншого органу,
який в межах своєї компетенції вирішив
господарський спір між тими ж
сторонами, про той же предмет і з тих же
підстав.

Відповідно до пункту 4.5. постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" від 26.12.2011, № 18,
припинення провадження у справі на
підставі пункту 2 частини другої статті
80 Господарського процесуального суду
України можливе за умов, якщо рішення
господарського суду або іншого органу,
який вирішив господарський спір між
тими ж сторонами, про той же предмет і з
тих же підстав, набрало законної сили,
не змінено і не скасовано у відповідній
частині в передбаченому законом
порядку.

Як вбачається з інформаційної бази
«Діловодство спеціалізованого суду»,
05.03.2010, на виконання рішення
Господарського суду міста Києва № 41/697
від 22.01.2010, яке набрало законної сили
27.02.2010, видано наказ.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає
за доцільне припинити провадження у
справі в частині стягнення з
відповідача суми заборгованості за
експлуатаційні втирати за період з
01.09.2009 по 31.12.2009 у розмірі 3325 грн. 36 коп.

Крім того, судом встановлено, що
відповідно до доданих до позовної
заяви рахунків-фактур та розрахунку
позовних вимог позивачем
здійснювалось нарахування плати за
експлуатаційні витрати за тарифами,
розмір яких не погоджено між сторонами,
а саме замість 378 грн.78 коп. за місяць
позивачем застосовано тариф у розмірі
807 грн. 41 коп., 831 грн. 34 коп. та 1064 грн. 58
коп.

В обґрунтування розміру тарифу,
застосованого при нарахуванні плати за
експлуатаційні витрати за період 01.09.2009
по 01.01.2014, позивач посилається на наказ
Комунального підприємства "Батиївське"
Солом'янської районної у місті Києві
ради № 34 від 18.03.2009 «Про експлуатаційні
збори з орендарів та власників
нежитлових приміщень» та наказ
Комунального підприємства "Батиївське"
Солом'янської районної у місті Києві
ради № 14 від 04.02.2010 «Про тарифи
відшкодування експлуатаційних витрат
за утримання будинків та прибудинкових
територій орендарями та власниками
нежитлових приміщень», відповідно до
яких встановлено, що з 01.03.2009
нарахування експлуатаційних зборів з
орендарів та власників нежитлових
приміщень здійснюється у розмірі 1 грн.
59 коп. за 1 кв. м. та з 01.02.2010 суб'єктам
підприємницької діяльності, які
орендують (володіють на правах
власників) вбудованими чи
прибудинковими частинами житлових
будинків, а саме орендарю приміщення по
вул. Волгоградська, 21а, встановлено
плату з утримання будинків та
прибудинкових територій у розмірі 1,62
за кв. м.

Відповідно до частини 1 статті 19 Закону
України "Про житлово-комунальні
послуги" відносини між учасниками
договірних відносин у сфері
житлово-комунальних послуг
здійснюються виключно на договірних
засадах.

Частина 1 статті 26 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги"
встановлює, що істотними умовами
договору на надання
житлово-комунальних послуг є вичерпний
перелік житлово-комунальних послуг,
тарифи та їх складові на кожну з цих
послуг, загальна вартість послуг,
порядок оплати за спожиті
житлово-комунальні послуги, тощо.

Положеннями частини 5 статті 32 "Про
житлово-комунальні послуги" сторонами
погоджено, що у разі зміни цін/тарифів
на житлово-комунальні послуги
виконавець/виробник не менше ніж за 15
днів до введення їх у дію повідомляє
про це споживачів з посиланням на
рішення відповідних органів.

У відповідності з умовами пункту 2.6.
договору розмір експлуатаційних
витрат може коригуватися з погодження
сторін в залежності від фактичних
витрат в звітному періоді.

Проте, сторонами не надано суду
належних та допустимих доказів
погодження сторонами розміру тарифу,
застосованого позивачем при
нарахуванні плати за експлуатаційні
витрати за період 01.01.2010 по 01.01.2014,
зокрема не надано доказів укладення
сторонами додаткових угод або
повідомлення відповідача про зміну
тарифів.

З огляду на вищевикладене, при
здійсненні власного перерахунку
заборгованості за період з 01.01.2010 по
01.01.2014, розмір заборгованості
відповідача щодо сплати
експлуатаційних витрат за договором
про надання послуг з водо-,
теплопостачання, водовідведення та
участь в витратах по утриманню будинку
та прибудинкової території № 19 від
01.04.2008, за період з 01.01.2010 по 01.01.2014,
складає 18560 грн. 22 коп. (378 грн. 78 коп.
(розмір експлуатаційних витрат,
встановлений договором) * 49 (кількість
місяців у періоді).

Таким чином, суд приходить до висновку
про безпідставність та
необґрунтованість заявлених позивачем
вимог щодо стягнення з відповідача
заборгованості за експлуатаційні
витрати за період з 01.01.2010 по 01.01.2014 у
розмірі 30027 грн. 75 коп.

Щодо поданих відповідачем заяв про
застосування строку позовної давності
до вимог про стягнення заборгованості
за надані житлові послуги, суд
зазначає наступне.

Відповідно до статті 256 Цивільного
кодексу України позовна давність - це
строк, у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу.

Нормами статті 257 Цивільного кодексу
України встановлено, що загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Згідно з частиною 1 статті 261 Цивільного
кодексу України перебіг позовної
давності починається від дня, коли
особа довідалася або могла довідатися
про порушення свого права або про
особу, яка його порушила.

У відповідності до положень пункту 2.2.
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 10 від
29.05.2013 року «Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських спорів» за
змістом частини першої статті 261 ЦК
України позовна давність
застосовується лише за наявності
порушення права особи. Отже, перш ніж
застосовувати позовну давність,
господарський суд повинен з'ясувати та
зазначити в судовому рішенні, чи
порушене право або охоронюваний
законом інтерес позивача, за захистом
якого той звернувся до суду. У разі коли
такі право чи інтерес не порушені, суд
відмовляє в позові з підстав його
необґрунтованості. І лише якщо буде
встановлено, що право або охоронюваний
законом інтерес особи дійсно порушені,
але позовна давність спливла і про це
зроблено заяву іншою стороною у справі,
суд відмовляє в позові у зв'язку зі
спливом позовної давності - за
відсутності наведених позивачем
поважних причин її пропущення.

Положеннями пункту 4.4.2. постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України № 10 від 29.05.2013 року «Про деякі
питання практики застосування
позовної давності у вирішенні
господарських спорів» визначено, що з
урахуванням положення частини
четвертої статті 51 Господарського
процесуального кодексу України днем
подання позову слід вважати дату
поштового штемпеля підприємства
зв'язку, через яке надсилається позовна
заява (а в разі подання її
безпосередньо до господарського суду -
дату реєстрації цієї заяви в
канцелярії суду).

Таким чином, відповідно до норм чинного
законодавства України, порушене право
позивача підлягає захисту судом у разі
звернення позивача за захистом
протягом встановленого законом
загального 3-річного строку позовної
давності з моменту, коли позивач
дізнався або повинен був дізнатися про
порушення свого права.

За зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання (частина 5 статті 261
Цивільного кодексу України).

За змістом цієї норми початок перебігу
позовної давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов, тобто можливості
реалізувати своє право в примусовому
порядку через суд.

Оскільки умовами договору встановлені
окремі самостійні зобов'язання, які
деталізують обов'язок боржника
сплачувати частинами (окремими
платежами) та встановлюють самостійну
відповідальність за невиконання цього
обов'язку, то право кредитора
вважається порушеним з моменту
недотримання боржником строку
погашення кожного платежу, а відтак і
початок перебігу позовної давності за
кожний черговий платіж починається з
моменту порушення строку його
погашення.

Таким чином, оскільки за умовами
договору розрахунок за надані послуги
повинен здійснюватись відповідачем
частинами - періодичними платежами (до 1
числа наступного за звітним за кожен
місяць), початок позовної давності для
стягнення цих платежів необхідно
обчислювати з моменту прострочення
виконання відповідачем кожного із цих
зобов'язань окремо.

У випадку неналежного виконання
стороною зобов'язань за договором,
позовна давність за вимогами кредитора
про стягнення заборгованості, яка
визначена періодичними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення платежа.

Аналогічна позиція міститься у
постанові Верховного Суду України №
6-116цс13 від 06.11.2013.

Відповідно до частини 1 стаття 111-25
Господарського процесуального кодексу
України Рішення Верховного Суду
України, прийняте за наслідками
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначену норму права, та для всіх
судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішеннями Верховного
Суду України.

Згідно з частиною 4 статті 267 Цивільного
кодексу України сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові.

З огляду на вищевикладене, з
урахуванням пунктів 2.6. та 2.8 договору,
рішення Господарського суду міста
Києва від 22.01.2010 у справі № 41/697 та
звернення до суду з позовом 11.02.2014,
заявлені позивачем вимоги в частині
стягнення з відповідача
заборгованості, яка виникла у період з
01.01.2010 до 11.02.2011 у розмірі 5302 грн. 92 коп.,
не підлягають задоволенню, у зв'язку зі
спливом строку позовної давності, крім
того позивачем не надано суду доказів
щодо наявності поважних причин її
пропуску.

Твердження відповідача щодо обов'язку
позивача припинення надання
комунальних послуг у разі прострочення
відповідачем оплати комунальних
послуг понад 1 місяць, не приймаються
судом до уваги, оскільки пунктом 2.10.
договору передбачено право, а не
обов'язок позивача на припинення
надання послуг у разі прострочення
відповідачем оплати комунальних
послуг. Крім того, укладеним сторонами
договором не передбачено обов'язку
сторін щодо підписання акту прийняття
робіт (послуг). Таким чином відсутність
таких актів не може свідчити про
невиконання позивачем умов договору

Враховуючи вищевикладене, вимоги
позивача про стягнення з відповідача
заборгованості з оплати
експлуатаційних витрат за договором
про надання послуг з водо-,
теплопостачання, водовідведення та
участь в витратах по утриманню будинку
та прибудинкової території № 19 від
01.04.2008, яка виникла у період з 01.03.2010 по
01.01.2014 (тобто заборгованість, яка
виникла в межах строку позовної
давності), підлягають частковому
задоволенню у розмірі 13257 грн. 30 коп.

У зв'язку з неналежним виконання
зобов'язань за договором про наданні
послуг з водо-, теплопостачання,
водовідведення та участь в витратах по
утриманню будинку та прибудинкової
території № 19 від 01.04.2008, позивач
просить суд стягнути з відповідача на
свою користь 3 % у розмірі 3316 грн. 81 коп.,
нарахованих за період прострочення з з
01.09.2009 по 31.01.2014, та інфляційні втрати у
розмірі 2922 грн. 10 коп. нарахованих за
період прострочення з 01.09.2009 по 31.12.2013.

Відповідно до статті 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Кожна сторона повинна
вжити усіх заходів, необхідних для
належного виконання нею зобов'язання,
враховуючи інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу.

Зазначене також кореспондується зі
статтями 525, 526 Цивільного кодексу
України відповідно до яких
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України
передбачає, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного
кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Дії відповідача є порушенням умов
договору, що є підставою для захисту
майнових прав та інтересів позивача
відповідно до норм статті 625 Цивільного
кодексу України.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України, боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Згідно з пунктом 4.1 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» сплата трьох
процентів від простроченої суми (якщо
інший розмір не встановлений договором
або законом) не має характеру штрафних
санкцій і є способом захисту майнового
права та інтересу кредитора шляхом
отримання від боржника компенсації
(плати) за користування ним
утримуваними коштами, належними до
сплати кредиторові.

Згідно з положеннями пунктів 3.1 та 3.2
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 17
грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» інфляційні
нарахування на суму боргу, сплата яких
передбачена частиною другою статті 625
ЦК України, не є штрафною санкцією, а
виступають способом захисту майнового
права та інтересу, який полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення коштів
внаслідок інфляційних процесів за весь
час прострочення в їх сплаті. Зазначені
нарахування здійснюються окремо за
кожен період часу, протягом якого діяв
відповідний індекс інфляції, а
одержані таким чином результати
підсумовуються за весь час
прострочення виконання грошового
зобов'язання.

Згідно з Законом України "Про
індексацію грошових доходів населення"
індекс споживчих цін (індекс інфляції)
обчислюється спеціально уповноваженим
центральним органом виконавчої влади в
галузі статистики і не пізніше 10 числа
місяця, що настає за звітним,
публікується в офіційних періодичних
виданнях. На даний час індекс інфляції
розраховується Державною службою
статистики України і щомісячно
публікується, зокрема, в газеті
"Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені
друкованими засобами масової
інформації з посиланням на зазначений
державний орган відповідні показники
згідно з статтями 17, 18 Закону України
"Про інформацію" є офіційними і можуть
використовуватися господарським судом
і учасниками судового процесу для
визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що
характеризує динаміку загального
рівня цін на товари та послуги, які
купуються населенням для
невиробничого споживання, і його
найменший період визначення складає
місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу
інфляції визначається виходячи з суми
боргу, що існувала на останній день
місяця, в якому платіж мав бути
здійснений, помноженої на індекс
інфляції, визначений названою
Державною службою, за період
прострочення починаючи з місяця,
наступного за місяцем, у якому мав бути
здійснений платіж, і за будь-який
місяць (місяці), у якому (яких) мала
місце інфляція. При цьому в розрахунок
мають включатися й періоди часу, в які
індекс інфляції становив менше одиниці
(тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть
враховуватися рекомендації щодо
порядку застосування індексів
інфляції при розгляді судових справ,
викладені в листі Верховного Суду
України від 03.04.97 N 62-97р; цього листа
вміщено в газеті "Бизнес" від 29.09.97 N 39, а
також в інформаційно-пошукових
системах "Законодавство" і "Ліга".

Відповідно до пункту 4.1 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про
деякі питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань» сплата
трьох процентів від простроченої суми
(якщо інший розмір не встановлений
договором або законом) не має характеру
штрафних санкцій і є способом захисту
майнового права та інтересу кредитора
шляхом отримання від боржника
компенсації (плати) за користування ним
утримуваними коштами, належними до
сплати кредиторові.

З огляду на вищенаведене та доведення
факту несвоєчасності виконання
грошового зобов'язання за договором,
позивачем було правомірно нараховано 3
% річних та інфляційні втрати.

Відповідно до пункту 5.3. постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України № 10 від 29.05.2013 року «Про
деякі питання практики застосування
позовної давності у вирішенні
господарських спорів» зі спливом
позовної давності за вимогою про
повернення або сплату коштів спливає й
позовна давність за вимогою про сплату
процентів, передбачених статтями 536, 625
Цивільного кодексу України, і сум
інфляційних нарахувань згідно з тією ж
статтею 625 Цивільного кодексу України
(незалежно від періоду часу, за який
обчислено відповідні суми процентів та
інфляційних нарахувань,оскільки такі
суми є складовою загальної суми боргу).

З огляду на вищевикладене та
враховуючи розмір задоволеної суми
основного боргу, суд наводить власний
розрахунок 3 % річних та інфляційних
втрат за період прострочення,
визначений з урахуванням строку
позовної давності:

Сума боргу (грн.)Період
простроченняКількість днів
простроченняРозмір процентів
річнихЗагальна сума процентів378.7801.03.2011
- 31.01.201410683 %33.25378.7801.04.2011 - 31.01.201410373
%32.28378.7801.05.2011 - 31.01.201410073 %31.35378.7801.06.2011 -
31.01.20149763 %30.39378.7801.07.2011 - 31.01.20149463
%29.45378.7801.08.2011 - 31.01.20149153 %28.49378.7801.09.2011 -
31.01.20148843 %27.52378.7801.10.2011 - 31.01.20148543
%26.59378.7801.11.2011 - 31.01.20148233 %25.62378.7801.12.2011 -
31.01.20147933 %24.69378.7801.01.2012 - 31.01.20147623
%23.72378.7801.02.2012 - 31.01.20147313 %22.76378.7801.03.2012 -
31.01.20147023 %21.86378.7801.04.2012 - 31.01.20146713
%20.89378.7801.05.2012 - 31.01.20146413 %19.96378.7801.06.2012 -
31.01.20146103 %18.99378.7801.07.2012 - 31.01.20145803
%18.06378.7801.08.2012 - 31.01.20145493 %17.09378.7801.09.2012 -
31.01.20145183 %16.13378.7801.10.2012 - 31.01.20144883
%15.19378.7801.11.2012 - 31.01.20144573 %14.23378.7801.12.2012 -
31.01.20144273 %13.29378.7801.01.2013 - 31.01.20143963
%12.33378.7801.02.2013 - 31.01.20143653 %11.36378.7801.03.2013 -
31.01.20143373 %10.49378.7801.04.2013 - 31.01.20143063
%9.53378.7801.05.2013 - 31.01.20142763 %8.59378.7801.06.2013 -
31.01.20142453 %7.63378.7801.07.2013 - 31.01.20142153
%6.69378.7801.08.2013 - 31.01.20141843 %5.73378.7801.09.2013 -
31.01.20141533 %4.76378.7801.10.2013 - 31.01.20141233
%3.83378.7801.11.2013 - 31.01.2014923 %2.86378.7801.12.2013 -
31.01.2014623 %1.93378.7801.01.2014 - 31.01.2014313 %0.97

Всього:598.50

Період заборгованостіСума боргу
(грн.)Сукупний індекс інфляції за
періодІнфляційне збільшення суми
боргу01.03.2011 - 31.12.2013378.781.02910.9901.04.2011 -
31.12.2013378.781.0155.6101.05.2011 -
31.12.2013378.781.0020.6801.06.2011 -
31.12.2013378.780.994-2.3301.07.2011 -
31.12.2013378.780.990-3.8301.08.2011 -
31.12.2013378.781.0031.1001.09.2011 -
31.12.2013378.781.0072.6301.10.2011 -
31.12.2013378.781.0062.2501.11.2011 -
31.12.2013378.781.0062.2501.12.2011 -
31.12.2013378.781.0051.8701.01.2012 -
31.12.2013378.781.0031.1101.02.2012 -
31.12.2013378.781.0010.3501.03.2012 -
31.12.2013378.780.999-0.4101.04.2012 -
31.12.2013378.780.996-1.5401.05.2012 -
31.12.2013378.780.996-1.5401.06.2012 -
31.12.2013378.780.999-0.4001.07.2012 -
31.12.2013378.781.0020.7401.08.2012 -
31.12.2013378.781.0041.5001.09.2012 -
31.12.2013378.781.0072.6401.10.2012 -
31.12.2013378.781.0062.2601.11.2012 -
31.12.2013378.781.0062.2601.12.2012 -
31.12.2013378.781.0072.6401.01.2013 -
31.12.2013378.781.0051.8801.02.2013 -
31.12.2013378.781.0031.1201.03.2013 -
31.12.2013378.781.0041.5001.04.2013 -
31.12.2013378.781.0041.5001.05.2013 -
31.12.2013378.781.0041.5001.06.2013 -
31.12.2013378.781.0031.1201.07.2013 -
31.12.2013378.781.0031.1201.08.2013 -
31.12.2013378.781.0041.5001.09.2013 -
31.12.2013378.781.0114.1801.10.2013 -
31.12.2013378.781.0114.1801.11.2013 -
31.12.2013378.781.0072.6601.12.2013 - 31.12.2013378.781.0051.89

Всього:54.98З огляду на вищенаведене та
доведення факту несвоєчасності
виконання грошового зобов'язання за
договором, вимоги позивача про
нарахування відповідачу 3 % річних та
інфляційних втрат підлягають
частковому задоволенню, а саме 3 %
річних у розмірі 598 грн. 50 коп.,
нарахованих за період з 01.03.2011 по 31.01.2014,
та інфляційних втрат у розмірі 54 грн. 98
коп., нарахованих за період з 01.03.2011 по
31.12.2013.

Відповідно до частини 1 статті 32
Господарського процесуального кодексу
України доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Згідно з частиною 1 статті 33
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Статтею 34 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до статті 44 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати складаються з судового збору,
сум, що підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, призначеної
господарським судом, витрат, пов'язаних
з оглядом та дослідженням речових
доказів у місці їх знаходження, оплати
послуг перекладача, адвоката та інших
витрат, пов'язаних з розглядом справи.
Розмір судового збору, порядок його
сплати, повернення і звільнення від
сплати встановлюються законом.

Згідно з частиною 1 статті 49
Господарського процесуального кодексу
України судовий збір покладається: у
спорах, що виникають при укладанні,
зміні та розірванні договорів, - на
сторону, яка безпідставно ухиляється
від прийняття пропозицій іншої
сторони, або на обидві сторони, якщо
господарським судом відхилено частину
пропозицій кожної із сторін; у спорах,
що виникають при виконанні договорів
та з інших підстав, - на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.
44, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 82, 82-1, ст.ст. 84, 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Небо-2005" (03035, м. Київ,
вул. Урицького, буд. 40,
ідентифікаційний код 33944601) на користь
Комунального підприємства "Батиївське"
Солом'янської районної у м. Києві
державної адміністрації (03110, м. Київ,
вул. Солом'янська, буд. 33,
ідентифікаційний код 35756966)
заборгованість за експлуатаційні
витрати у розмірі 13257 (тринадцять тисяч
двісті п'ятдесят сім) грн. 30 коп., 3 %
річних у розмірі 598 (п'ятсот дев'яносто
вісім) грн. 50 коп., інфляційні втрати у
розмірі 54 (п'ятдесят чотири) грн. 98 коп.
та витрати по сплаті судового збору у
розмірі 437 (чотириста тридцять сім) грн.
04коп.

3. Припинити провадження у справі в
частині стягнення з Комунального
підприємства "Батиївське"
Солом'янської районної у м. Києві
державної адміністрації на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Небо-2005"
заборгованості за експлуатаційні
витрати за період з 01.09.2009 по 31.12.2009 у
розмірі 3325 грн. 36 коп.

4. В іншій частині позову відмовити.

5. Після набрання рішенням законної
сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85
Господарського процесуального кодексу
України рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Київського
апеляційного господарського суду
шляхом подання, протягом 10 днів з дня
складання повного рішення, апеляційної
скарги через Господарський суд міста
Києва.

Повне рішення складено: 12.05.2014

Суддя
І.М. Отрош