ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

22.04.2014
Справа № 905/2129/14

Господарський суд Донецької області у
складі головуючого судді Мирошниченка
Я.С.,

При секретарі судового засідання
Займак Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу

за позовом: Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України", м.Київ

до відповідача: Державного
підприємства "Зуївська
експериментальна
теплоелектроцентраль", м.Зугрес
Донецької області

про стягнення 3% річних у розмірі 1805149,76
грн., -

За участю представників сторін:

від позивача: Станішевський І.С., за
довіреністю

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України", м.Київ (далі-Позивач)
звернулось до господарського суду
Донецької області з позовом до
Державного підприємства "Зуївська
експериментальна
теплоелектроцентраль", м.Зугрес
Донецької області (далі-Відповідач)
про стягнення 3% річних у розмірі 1805149,76
грн .

В обґрунтування позовних вимог
Позивач, посилається на неналежне
виконання Відповідачем зобов'язань за
Договором поставки №14/2265/11 на
купівлю-продаж природного газу від
30.09.2011р., а саме на несвоєчасну оплату за
отриманий товар.

Нормативно свої вимоги Позивач
обґрунтовує посиланням на
ст.ст.526,599,611,625 Цивільного кодексу
України, 193Господарського кодексу
України, ст.ст. 1,2,12,15,54 Господарського
процесуального кодексу України.

На підтвердження позовних вимог
Позивач надав суду (у копіях):
правоустановчі документи Позивача,
договір №14/2265/11 на купівлю-продаж
природного газу від 3009.2011р., додаткову
угоду №1 до договору на купівлю-продаж
природного газу від 30.09.2011р. №14/2265/11 від
30.09.2011р., додаткову угоду №2 до договору
на купівлю-продаж природного газу від
30.09.2011р. №14/2265/11 від 11.10.2011р., додаткову
угоду №3 до договору на купівлю-продаж
природного газу від 30.09.2011р. №14/2265/11 від
14.11.2011р., додаткову угоду №4 до договору
на купівлю-продаж природного газу від
30.09.2011р. №14/2265/11 від 31.01.2012р., додаткову
угоду №5 до договору на купівлю-продаж
природного газу від 30.09.2011р. №14/2265/11 від
12.11.2012р., акт приймання - передачі від
30.11.2011р., акт приймання - передачі від
31.12.2011р., акт приймання - передачі від
31.12.2012р., акт приймання - передачі від
29.02.2012р., акт приймання - передачі від
31.12.2012р.

Ухвалою господарського суду Донецької
області від 02.04.2014р. позовну заяву
прийнято до розгляду та порушено
провадження у справі. Справу
призначено до розгляду на 22.04.2014р.

Представник Позивача підтримав
позовні вимоги в повному обсязі.

Представник Відповідача через
канцелярію суду надав надав відзив на
позовну заяву , в якій визнає позовні
вимоги в повному обсязі.

Представник Позивача клопотання щодо
фiксацii судового процесу не заявляв, у
зв'язку з чим, розгляд справи
здiйснювався без застосування
техничного фiксування судового процесу
у відповідності до ст. 81-1 ГПК Украiни.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення Позивача,
всебiчно i повно з'ясувавши всi факти і
обставини справи, об'ективно оцiнивши
докази, якi мають значення для вирiшення
справи, суд:

ВСТАНОВИВ:

30 вересня 2011 р. між Національною
акціонерною компанією «Нафтогаз
України», м. Київ (надалі -
Позивач/Постачальник) та Державним
підприємством «Зуївська
експериментальна
теплоелектроцентраль», м. Зугрес
Донецької області (надалі -
Відповідач/Покупець) укладено Договір
№14/2265/11 купівлі-продажу природного
газу (надалі - Договір).

Відповідно до умов Договору,
Постачальник зобов'язується передати у
власність Покупцю у IV кварталі 2011 року
та у 2012 році природний газ (за кодом
згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезеного на
митну територію України), а Покупець
зобов'язується приймати та оплачувати
газ на умовах цього Договору) (пункт 1.1
Договору) (а.с. 53-58).

Відповідно до пункту 11.1 Договору, він
(договір) набуває чинності з дати його
підписання уповноваженими
представниками сторін та скріплення їх
підписів печатками сторін і діє в
частині реалізації газу з 01 жовтня 2011
року до 31 грудня 2012 року, а в частині
проведення розрахунків за газ та
послуг з його транспортування - до
повного погашення заборгованості.

На виконання умов Договору, Позивач
поставив протягом листопада - грудня 2011
р., січня - лютого, грудня 2012 р., а
Відповідач прийняв природний газ на
загальну суму 51253007,51 грн., що
підтверджується актами
приймання-передачі природного газу
(а.с. 64-68).

Внаслідок неналежного виконання
Відповідачем свої обов`язків за
Договором щодо оплати поставленого
природного газу, утворилась
заборгованість у розмірі 45203007,51.

Згідно зі ст.33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Відповідно до ст.34 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення, для господарського суду
не є обов'язковим ( ст.43 Господарського
процесуального кодексу України).

Оцінивши зміст зазначеного договору,
суд дійшов висновку, що укладений
правочин за своїм змістом та правовою
природою є договором поставки, який
підпадає під правове регулювання норм
статті 712 Цивільного кодексу України та
статей 264-271 Господарського кодексу
України. В частині, що не суперечить
договору, до вказаного правочину також
застосовуються норми Цивільного
кодексу України, які регулюють правила
купівлі-продажу (статті 655-697 Цивільного
кодексу України).

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу
України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Згідно із ч.2 ст. 11 Цивільного кодексу
України, підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема,
є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.3 ст.264 Господарського
кодексу України, основні вимоги щодо
укладення та виконання договорів
поставки встановлюються цим Кодексом,
іншими законодавчими актами.

Згідно ч.1 ст.265 Господарського кодексу
України, за договором поставки одна
сторона - постачальник зобов'язується
передати (поставити) у зумовлені строки
(строк) другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч.1, ч.2 статті 712 Цивільного
кодексу України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.1 ст.691 Цивільного
кодексу України, покупець зобов'язаний
оплатити товар за ціною, встановленою у
договорі купівлі-продажу.

Частина 1 статті 193 Господарського
кодексу України встановлює, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору.

Рішенням господарського суду
Донецької області від 24.10.2012 р. по
справі № 5006/48/61/2012 та Рішенням
господарського суду Донецької області
від 23.05.2013 р. по справі № 905/3171/13 (а.с. 29-50)
позовні вимоги Позивача щодо стягнення
сум основної заборгованості
задоволені.

Згідно ст.. 35 Господарського
процесуального кодексу, факти
встановлені рішенням господарського
суду не доводяться знову при вирішенні
інших спорів, в яких беруть участь ті
самі сторони.

Таким чином, господарським судом
встановлено, що Позивач свої
зобов'язання за Договором виконав
належним чином, а саме поставив
Відповідачу природний газ, що
підтверджується матеріалами справи, а
Відповідач порушив умови Договору та
не здійснив оплату вартості
поставленого природного газу.

На момент звернення до суду,
Відповідачем зобов`язання щодо оплати
отриманого природного газу не
виконані, у зв`язку з чим Позивач
просить стягнути 3% річних у розмірі
1805149,76 грн.

Ст. 625 Цивільного кодексу України
передбачено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов`язання, на вимогу кредитора має
сплатити суму боргу з урахуванням
встановленого індексу інфляції за весь
час прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Згідно правової позиції, викладеної у
постанові Верхового Суду України від
25.03.2002 у справі № 8/606, три відсотки
річних є іншим засобом захисту
порушеного права, котрий не може бути
різновидом (тотожністю) неустойки. Три
відсотки річних не є додатковою
вимогою за законодавством. Стягнення з
боржників інфляційних відсотків
річних на існуючу заборгованість за
невиконаними ними зобов'язаннями є
обґрунтованим.

При цьому, застосування положень ч.2 ст.
625 Цивільного кодексу України не
передбачає наявність вини боржника,
оскільки згідно частини першої цієї ж
статті боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Позивачем надано розрахунок 3% річних
на загальну суму 1805149,76, а саме:

- за зобов`язаннями листопада 2011 р.
з урахуванням часткових оплат, за
період з 28.06.2012 р. до 30.12.2013 р. - на суму
77189,79 грн.

- за зобов`язаннями грудня 2011 р. за
період з 28.06.2012 р. до 30.12.2013 р. - на суму
380593,85 грн.

- за зобов`язаннями січня 2012 р. за
період з 28.06.2012 р. до 30.12.2013 р. - на суму
500833,83 грн.

- за зобов`язаннями лютого 2012 р. за
період з 28.06.2012 р. до 30.12.2013 р. - на суму
504739,63 грн.

- за зобов`язаннями грудня 2012 р. за
період з 01.03.2013 р. до 30.12.2013 р. - на суму
341792,65 грн.

Позивачем надано розрахунок 3% річних
без урахування періодів, за які
стягувалися 3% річних Рішенням
господарського суду Донецької області
від 24.10.2012 р. по справі № 5006/48/61/2012 та
Рішенням господарського суду
Донецької області від 23.05.2013 р. по
справі № 905/3171/13.

Судом встановлено, що розрахунок
наданий Позивачем є обґрунтованим та
вірним.

Відповідач надав Відзив на позовну
заяву №468 від 09.04.2014 р. (а.с. 74) підписаний
належним чином уповноваженим
представником Відповідача, у якому
визнає позовні вимоги у повному обсязі.

Стаття 22 ГПК України визначає основні
процесуальні права та обов'язки сторін.
Зокрема, відповідач має право визнати
позов повністю або частково.

Відповідно до частини п'ятої статті 78
ГПК України у разі визнання
відповідачем позову господарський суд
приймає рішення про задоволення позову
за умови, що дії відповідача не
суперечать законодавству або не
порушують прав і охоронюваних законом
інтересів інших осіб.

Враховуюче те, що позовні вимоги є
обґрунтованими, такими, що
відповідають фактичним обставинам
справи та визнані Відповідачем, то вони
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Згідно зі ст.49 Господарського
процесуального кодексу України, судові
витрати покладаються на Відповідача.

Керуючись ст.ст.32, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85, 115, 116,
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України",
м.Київ до Державного підприємства
"Зуївська експериментальна
теплоелектроцентраль", м.Зугрес
Донецької області про стягнення 3%
річних у розмірі 1805149,76 грн.-
задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з Державного підприємства
"Зуївська експериментальна
теплоелектроцентраль", м.Зугрес
Донецької області (86783, м. Зугрес
Донецької області, вул.Станційна,1, ) на користь Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України",
м.Київ (01001, м.Київ, Шевченківський р-н.,
вулиця Богдана Хмельницького, будинок
6, ) суму 3% річних у
розмірі 1 805 149,76 грн. та витрати по
сплаті судового збору у розмірі 36 103,00
грн.

У судовому засіданні 22 квітня 2014 року
проголошено та підписано вступну та
резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та
підписано 28 квітня 2014 року.

Після набрання рішенням законної сили
видати наказ у встановленому порядку.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційну скаргу не було
подано, а у разі подання апеляційної
скарги - після розгляду справи
апеляційним господарським судом, якщо
рішення не буде скасовано.

Суддя
Я.С.
Мирошниченко