ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2014 року Справа № 907/348/13

Вищий господарський суд України в
складі колегії

суддів:Грейц К.В. - головуючого
(доповідача), Бакуліної С.В., Глос
О.І.,розглянувши матеріали касаційної
скаргиФізичної особи-підприємця
ОСОБА_4на постановувід
17.12.2013Львівського апеляційного
господарського судуу справі
Господарського суду Закарпатської
області № 907/348/13за позовомХустської
міської радидоФізичної особи -
підприємця ОСОБА_4третя особа без
самостійних вимог на стороні позивача
Управління з питань майна комунальної
власності Хустської міської
радипрозобов'язання звільнити
нежитлове приміщення та стягнення 3046,48
грн,за участю представників: - позивача
- відповідача - 3-ї особи не з'явились
ОСОБА_4, Дудаш І.І. не
з'явилисьВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду
Закарпатської області від 18.06.2013 у
справі №907/348/13 (суддя Васьковський О.В.),
залишеним без змін постановою
Львівського апеляційного
господарського суду від 17.12.2013 (колегія
суддів у складі головуючого судді
Костів Т.С., суддів Малех І.Б., Бойко С.М.),
позовні вимоги Хустської міської ради
(далі-позивач) (з урахуванням заяви від
18.06.2013 про відмову від позову в частині
стягнення заборгованості з орендної
плати) до Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_4 (далі-відповідач), за участю
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні позивача - Управління з питань
майна комунальної власності Хустської
міської ради, задоволені, зобов'язано
відповідача звільнити нежитлове
приміщення, розташоване за адресою:
АДРЕСА_1, у зв'язку із закінченням
терміну дії договору оренди.

Відповідач з рішенням та постановою у
справі не згоден, в поданій касаційній
скарзі просить їх скасувати та
передати справу на новий розгляд до
місцевого господарського суду,
посилаючись на порушення та
неправильне застосування судами
попередніх інстанцій норм
матеріального права, а саме: ч. ч. 2, 4 ст.
538, ч. 1 ст. 764 Цивільного кодексу України,
ч.2 ст. 188, ч. 4 ст. 284 Господарського
процесуального кодексу України.

Зокрема, скаржник вважає, що договір
оренди нежитлового приміщення від
01.10.1999 №100 пролонговано на новий строк
внаслідок відсутності повідомлення
орендодавця про небажання
продовжувати орендні відносини
протягом визначеного законодавством
місячного строку після припинення
договору. Крім того, на думку скаржника,
ще однією обставиною, яка свідчить про
поновлення договірних відносин оренди
між сторонами на новий строк, є
наявність непогашеної на момент
припинення договору заборгованості у
орендодавця перед орендарем за
здійснення поліпшень комунального
майна.

У відзиві на касаційну скаргу позивач
заперечив проти її задоволення.

Представники позивача та третьої особи
не скористались своїми процесуальними
правами на участь в судовому засіданні
касаційної інстанції, про дату і час
якого були належним чином повідомлені
ухвалою Вищого господарського суду
України від 22.04.2014.

За розпорядженням Секретаря другої
судової палати Вищого господарського
суду України від 12.05.2014 № 03-05/506 у зв'язку
з закінченням терміну тимчасової
непрацездатності судді Глос О.І.
розгляд касаційної скарги у даній
справі здійснюється в постійному
складі колегії суддів: головуючий
суддя Грейц К.В. (доповідач), судді
Бакуліна С.В., Глос О.І.

Заслухавши пояснення присутніх у
відкритому судовому засіданні
представників скаржника, перевіривши
повноту встановлення обставин справи
та правильність їх юридичної оцінки в
постанові апеляційного та рішенні
місцевого господарських судів, колегія
суддів Вищого господарського суду
України дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню,
виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій під час
розгляду справи встановлено, що 01.10.1999
між Представництвом Фонду державного
майна України в м. Хуст (орендодавець)
та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4
(орендар) укладено договір №100 оренди
нежитлового приміщення, за умовами
якого орендодавець передає, а орендар
приймає в строкове платне користування
нежиле приміщення по АДРЕСА_1, площею 334
м2 для побутової та торгівельної
діяльності (п.1.1 договору); орендна
плата становить 386,6 грн, ПДВ - 77,3 грн, до
оплати 463,90 грн (п.4.3 договору); договір
оренди укладається на строк від 01.10.1999
до 01.10.2009 (п.3.1, п.10.1 договору); в разі
відсутності заяви однієї із сторін про
припинення або зміну договору після
закінчення цього строку протягом
одного місяця, він вважається
продовженим на той самий термін і на
тих умовах, які були передбачені
договором (п.10.3 договору); дія договору
оренди припиняється внаслідок,
зокрема, закінчення строку, на який
його було укладено (п.10.4 договору);
приміщення, що здаються в оренду
знаходяться у стані непридатному до
використання орендарем без проведення
капітального ремонту; початковий
капітальний ремонт приміщень, що
здаються в оренду, згідно кошторису,
який додається, проводиться орендарем
в рахунок орендної плати (пп.2, 3 п.10.6
договору).

Рішеннями Виконавчого комітету
Хустської міської ради № 514 від 11.11.1999,
№ 436 від 29.09.1999, №138 від 12.04.2000 орендарю
надано дозвіл на проведення
капітального ремонту орендованих
приміщень з відшкодуванням вартості
проведених ним покращень в рахунок
орендної плати.

Рішенням Господарського суду
Закарпатської області від 31.05.2006 у
справі №2/71 за позовом Хустської
міської ради до Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_4 про розірвання
договору від 01.10.1999 №100 та стягнення
заборгованості по орендній платі
встановлено, що орендарем приміщень
здійснені ремонтно-відновлювальні
роботи орендованого майна на загальну
суму 92349,00 грн.

01.08.2001 до договору оренди нежитлових
приміщень від 01.10.1999 №100 внесені зміни,
якими зменшено загальну площу
орендованих приміщень до 179,1 м2 та
встановлено новий розмір орендної
плати - 398,24 грн, в т.ч. ПДВ 66,37 грн.

У зв'язку з прийняттям Хустською
міською радою рішення №42 від 19.06.2002,
яким призупинено право Представництва
ФДМУ у м. Хуст укладати та переукладати
договори оренди комунального майна м.
Хуст і таке право надане
новоствореному Управлінню з питань
майна комунальної власності
Виконавчого комітету Хустської
міської ради, 31.10.2002 до договору оренди
нежитлових приміщень від 01.10.1999 №100
внесені відповідні зміни, згідно з
якими орендодавцем майна визначено
Хустську міську раду в особі
Управління з питань майна комунальної
власності Хустської міської ради.

Листами від 01.08.2009 № 13/160, від 15.09.2009
№М/13-250 та від 12.10.2009 №М13/270, які
відповідно до наявних в матеріалах
справи повідомлень про вручення №70869,
№735170 та №00794540 отримані відповідачем,
Управління з питань майна комунальної
власності повідомило орендаря, що
строк дії договору оренди після його
закінчення 01.10.2009 не буде
продовжуватись на новий термін,
оскільки власник майна має намір
використовувати орендовані приміщення
за цільовим призначенням (місцевий
стадіон), в зв'язку з чим необхідно
повернути майно за актом
приймання-передачі, втім зазначених
вимог відповідач не виконав.

Натомість 03.02.2010 відповідач звернувся
до позивача із заявою про повернення
коштів у сумі 37469,05 грн у відшкодування
вартості невід'ємних покращень
орендованих приміщень, чим фактично
підтвердив закінчення договору оренди,
однак продовжував користуватись
орендованими приміщенням, в зв'язку з
чим та враховуючи неможливість
повернення коштів через відсутність
наявного зобов'язання Хустської
міської ради за відповідними кодами
економічної класифікації, Управління з
питань майна комунальної власності
після закінчення дії договору оренди
проводило нарахування орендної плати у
розмірі, визначеному договором від
01.10.1999 №100, та зарахування цих платежів
в рахунок погашення заборгованості за
здійснені поліпшення майна в сумі 37469,05
грн.

Листом від 19.10.2012 №063/М-13 Управління з
питань майна комунальної власності
Хустської міської ради повідомило
відповідача, що залишок коштів за
здійснення покращення майна становить
2273,36 грн., у зв'язку з чим зазначило про
необхідність звільнення та повернення
орендованих приміщень за актом
приймання-передачі до 20.12.2012.

Втім, орендоване майно відповідач не
повернув, що і стало підставою
звернення Хустської міської ради до
господарського суду з цим позовом,
вимоги якого обґрунтовані, зокрема,
нормами ч.1 ст. 785 ЦК України, ч.1 ст. 27
Закону України "Про оренду держаного та
комунального майна".

Вирішуючи спір у справі, суди
попередніх інстанцій, виходячи з того,
що орендодавцем майна як до закінчення
строку дії договору оренди, так і
протягом місячного строку після його
закінчення було повідомлено орендаря
про небажання продовжувати орендні
відносини та намір використовувати
визначені умовами договору нежитлові
приміщення за цільовим призначенням,
встановили, що договір оренди від 01.10.1999
№100 припинив свою дію 01.10.2009 внаслідок
закінчення строку, на який його
укладено, і не був пролонгований на
новий строк, у зв'язку з чим дійшли
висновку про підставність та
ґрунтовність заявлених позовних вимог.

Колегія суддів Вищого господарського
суду України вважає висновки
господарських судів попередніх
інстанцій щодо наявності підстав для
задоволення позовних вимог законними і
обґрунтованими, а доводи касаційної
скарги непереконливими, враховуючи
таке.

Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до ст. 759 ЦК України за
договором найму (оренди) наймодавець
передає або зобов'язаний передати
наймачеві майно у користування за
плату на певний строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 763 ЦК України
договір найму укладається на строк,
встановлений договором.

Згідно зі ст. 764 ЦК України якщо наймач
продовжує користуватися майном після
закінчення строку договору найму
(оренди), то, за відсутності заперечень
наймодавця протягом одного місяця,
договір вважається поновленим на
строк, який був раніше встановлений
договором.

Аналогічна норма міститься в частині
другій статті 17 Закону України "Про
оренду державного та комунального
майна", відповідно до якої у разі
відсутності заяви однієї із сторін про
припинення або зміну умов договору
оренди протягом одного місяця після
закінчення терміну дії договору він
вважається продовженим на той самий
термін і на тих самих умовах, які були
передбачені договором.

Зі змісту зазначених правових норм
вбачається, що після закінчення строку
договору оренди він може бути
продовжений на такий самий строк, на
який цей договір укладався, за умови,
якщо проти цього не заперечує
орендодавець. При цьому, такі
заперечення мають бути висловлені ним
як до закінчення терміну дії договору
оренди, так і протягом одного місяця
після закінчення цього строку.

Відтак, якщо на дату закінчення строку
договору оренди і протягом місяця
після закінчення цього строку мали
місце заперечення орендодавця щодо
поновлення договору на новий строк, то
такий договір припиняється.

Судами попередніх інстанцій
достеменно встановлено, що
волевиявлення орендодавця відносно
припинення договору в зв'язку з
закінченням строку його дії 01.10.2009 і
небажання продовжувати орендні
відносини, підтверджується його
листами від 01.08.2009 № 13/160, від 15.09.2009
№М/13-250 та від 12.10.2009 №М13/270, які
відповідно до наявних в матеріалах
справи повідомлень про вручення № 70869,
№ 735170 та № 00794540 отримані відповідачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 785 ЦК України у
разі припинення договору найму наймач
зобов'язаний негайно повернути
наймодавцеві річ у стані, в якому вона
була одержана, з урахуванням
нормального зносу, або у стані, який
було обумовлено в договорі.

Згідно з ч. 1 ст. 27 Закону України "Про
оренду державного та комунального
майна" в разі розірвання договору
оренди, закінчення строку його дії та
відмови від його продовження або
банкрутства орендаря він зобов'язаний
повернути орендодавцеві об'єкт оренди
на умовах, визначених договором оренди.

Отже, враховуючи, що відповідач після
закінчення строку дії договору не
повернув позивачеві орендоване
приміщення, колегія суддів
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій про наявність
правових підстав для задоволення
позовних вимог.

При цьому, доводи скаржника щодо
продовження договору внаслідок
нарахуванням орендодавцем майна
орендної плати після 01.10.2009, яка
зараховувалася в рахунок погашення
заборгованості перед орендарем за
здійснені ним поліпшення майна,
колегія суддів вважає безпідставним,
оскільки такі зарахування не можна
розцінювати як автоматичну згоду
орендодавця на пролонгацію договору
оренди, адже останній, зазначивши про
небажання поновлювати строк дії
договору у вказаних вище листах,
нараховував орендну плату за фактичне
користування майном, що безумовно не є
підставою продовження договору, термін
дії якого закінчився.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що доводи касаційної скарги не
спростовують висновків судів першої та
апеляційної інстанцій про наявність
правових підстав для задоволення
позовних вимог, а зводяться до
намагання надати їм перевагу та
переоцінити встановлені судами
обставини, що за приписами ст. ст. 1115, 1117
Господарського процесуального кодексу
України перебуває поза процесуальними
межами повноважень суду касаційної
інстанції.

З урахуванням меж перегляду справи в
касаційній інстанції, колегія суддів
вважає, що під час розгляду справи
фактичні її обставини встановлені
господарськими судами попередніх
інстанцій на підставі всебічного,
повного і об'єктивного дослідження
поданих доказів, висновки судів
відповідають цим обставинам і їм дана
належна юридична оцінка з правильним
застосуванням норм матеріального і
процесуального права, у зв'язку з чим
підстав для скасування оскаржуваних
судових актів та задоволення вимог
касаційної скарги не вбачається.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 залишити без
задоволення.

Постанову Львівського апеляційного
господарського суду від 17.12.2013 у справі
Господарського суду Закарпатської
області № 907/348/13 залишити без змін.

Головуючий суддя
К.В. Грейц

Судді
С.В. Бакуліна

О.І.Глос