ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
_____________ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ

22 квітня 2014 року
Справа № 913/501/14

Провадження №17/913/501/14

За позовом Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до Комунального спеціалізованого
теплопостачаючого підприємства
"Рубіжнетеплокомуненерго"
Рубіжанської міської ради, м. Рубіжне
Луганської області

про стягнення 285507 грн. 12 коп.

Суддя Фонова О.С.

У засіданні брали участь:

від позивача - Єгоров В.С., довіреність
№ 14-30 від 30.01.2013;

від відповідача - Тоцький О.І.,
довіреність № 1144 від 19.10.2012.

Суть спору: позивачем заявлено вимогу
про стягнення з відповідача на користь
позивача інфляційних нарахувань у сумі
10552,59 грн., 3% річних у сумі 25982,05 грн., 7%
штрафу у сумі 182652,69 грн., пені у сумі
66319,79 грн., за договором на
купівлю-продаж природного газу №14/2371/11
від 30.09.2011.

Представник відповідача 20.03.2014 надав
суду відзив на позовну заяву №262 від
19.03.2014, в якому зазначив, що визнає
позовні вимоги частково в сумі 82573,56
грн., а саме: інфляційні нарахування у
сумі 4211,95 грн., 3% річних у сумі 25982,05 грн.
та пеню у сумі 52379,56 грн., та надав суду
контррозрахунок інфляційних
нарахувань.

Крім того, представник відповідача
надав суду заяву №261 від 19.03.2014 про
застосування строку позовної давності,
в якій зазначив, що позивачем заявлені
вимоги про стягнення пені та штрафу,
які позивач нарахував вже після спливу
строку позовної давності. Тому,
відповідач просив суд застосувати
строк позовної давності до вказаних
вимог.

Також, представник відповідача надав
суду клопотання №263 від 19.03.2014, в якому
просив суд зменшити штрафні санкції за
прострочення платежу на 50%, з підстав
зазначених у клопотанні.

Представником позивача 20.03.2014 був
наданий розрахунок інфляційних
нарахувань, який за своїм алгоритмом
розрахунку є ідентичним раніше
наданому.

Представник позивача 22.04.2014 надав суду
заперечення на відзив, в якому просив
задовольнити позовні вимоги у повному
обсязі.

Дослідивши обставини справи,
витребувані судом та надані сторонами
докази на підтвердження своїх доводів,
заслухавши пояснення представників
сторін, що були присутніми у судовому
засіданні, суд

в с т а н о в и в:

Між Національною акціонерною
компанією "Нафтогаз України", як
Продавцем, та Комунальним
спеціалізованим теплопостачаючим
підприємством
"Рубіжнетеплокомуненерго"
Рубіжанської міської ради (відповідач
у справі), як Покупцем, укладено договір
на купівлю-продаж природного газу
№14/2371/11 від 30.09.2011 (далі - Договір).

Згідно п. 1.1 Договору, Продавець
зобов'язується передати у власність
Покупцю у IV кварталі 2011 року та у 2012
році імпортований природний газ, для
виробництва теплової енергії, яка
споживається населенням та
релігійними організаціями, а Покупець
зобов'язується приймати та оплачувати
газ на умовах цього Договору.

Відповідно до п. 2.1 Договору, Продавець
передає Покупцю з 01.10.2011 по 31.12.2012 газ у
обсязі до 25064,0 тис. куб. м., у тому числі
по місяцях кварталів: жовтень 2011 року -
1356,0 тис. куб. м, листопад 2011 року - 2464,0
тис. куб. м, грудень 2011 року - 3344,0 тис.
куб. м, січень 2012 року - 3696,0 тис. куб. м,
лютий 2012 року - 3344,0 тис. куб. м, березень
2012 року - 2816,0 тис. куб. м, квітень 2012 року
- 880,0 тис. куб. м, жовтень 2012 року - 1356,0
тис. куб. м, листопад 2012 року - 2464,0 тис.
куб. м, грудень 2012 року - 3344,0 тис. куб. м.

Як зазначено у п. 3.3 Договору,
приймання-передача газу, переданого
Продавцем Покупцеві у відповідному
місяці продажу, оформлюється актом
приймання-передачі газу. Обсяг
споживання газу Покупцем у
відповідному місяці поставки
встановлюється шляхом складання
добових обсягів, визначених на
підставі показів комерційного
вузла/вузлів обліку газу Покупця.

Відповідно до п. 3.4 Договору, не пізніше
5-го числа місяця, наступного за місяцем
продажу газу, Покупець зобов'язується
надати Продавцеві підписані та
скріплені печатками Покупця та
газорозподільного (газотранспортного)
підприємства три примірники акта
приймання-передачі газу, у якому
зазначаються фактичні обсяги
використаного газу, його фактична ціна
та вартість. Продавець не пізніше 8-го
числа зобов'язується повернути
Покупцеві та газорозподільному
(газотранспортному) підприємству по
одному примірнику оригіналу акта,
підписаний уповноваженим
представником та скріплений печаткою,
або надати в письмовій формі
мотивовану відмову від підписання
акта. Акти є підставою для остаточних
розрахунків між Сторонами.

Згідно п. 6.1 Договору, оплата за газ
здійснюється Покупцем виключно
грошовими коштами шляхом 100% поточної
оплати протягом місяця поставки газу.
Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 14-го
числа місяця наступного за місяцем
поставки газу.

Пунктом 7.1 Договору встановлено, що за
невиконання або неналежне виконання
договірних зобов'язань сторони несуть
відповідальність у випадках,
передбачених чинним законодавством
України, а також цим Договором.

Як зазначено у п. 7.2 Договору, у разі
невиконання Покупцем умов п. 6.1 цього
Договору Продавець має право не
здійснювати поставку газу Покупцю або
обмежити поставку пропорційно до
кількості несплачених обсягів з
наступною поставкою цих обсягів при
умові їх оплати та наявності технічної
можливості. У разі невиконання
Покупцем пункту 6.1 умов цього Договору
він у безспірному порядку
зобов'язується сплатити Продавцю крім
суми заборгованості пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла у період, за який сплачується
пеня від суми простроченого платежу за
кожний день прострочення платежу, а за
прострочення понад 30 днів додатково
сплатити штраф у розмірі 7% від суми
простроченого платежу. Пеня
сплачується протягом 3 банківських
днів з моменту отримання покупцем
вимоги Продавця. У разі несплати пені у
вказаний строк Покупець вважається
таким, що має заборгованість за цим
Договором.

Відповідно до пункту 11.1 Договору, цей
Договір набуває чинності з дати його
підписання уповноваженими
представниками Сторін та скріплення їх
підписів печатками Сторін і діє в
частині реалізації газу з 01.10.2011 до
31.12.2012, а в частині проведення
розрахунків за газ та послуг з його
транспортування - до повного погашення
заборгованості.

Крім того, сторонами укладена
Додаткова угода № 2 від 01.08.2012, згідно
якої п. 2.1 Договору викладений у
наступній редакції: "Продавець передає
Покупцю у 2011 році природний газ у
обсязі 958,687 тис. куб. м. та у 2012 році до
6213,0 тис. куб. м., у тому числі по місяцях
2012 року: жовтень 2012 року - 956,0 тис. куб. м,
листопад 2012 року - 2230,0 тис. куб. м,
грудень 2012 року - 3027,0 тис. куб. м.".

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що на виконання умов
Договору протягом жовтня 2011 року та
вересня - грудня 2012 року він поставив
відповідачу природний газ в обсязі
5747,819 тис. куб. м. на загальну суму 7525044,64
грн.

Рішенням господарського суду
Луганської області у справі
№ 8/5014/2450/2012 було стягнуто 3%
річних, нарахованих до 03.08.2012. Проте,
рішення в частині стягнення основного
боргу за природний газ, поставлений у
жовтні 2011 року було повністю виконано
лише 01.10.2012, тому позивач заявляє до
стягнення 3% річних, нараховані на суму
заборгованості за природний газ,
поставлений у жовтні 2011 року, за період
з 04.08.2012 по 01.10.2012.

Однак, відповідач зобов'язання за
поставлений природний газ виконав з
порушенням строків, які зазначені у
Договорі, у зв'язку з чим, позивач
звернувся до суду з вимогою про
стягнення інфляційних нарахувань у
сумі 10552,59 грн., 3% річних у сумі 25982,05 грн.,
7% штрафу у сумі 182652,69 грн., пені у сумі
66319,79 грн.

Представник відповідача визнає
позовні вимоги частково та просить
зменшити розмір штрафних санкцій на 50%
та застосувати позовну давність.

Встановивши фактичні обставини справи,
оцінивши доводи позивача та
відповідача, надані ними докази, суд
дійшов висновку про наступне.

Згідно ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу
України господарським визнається
зобов'язання, що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
Господарським кодексом, в силу якого
один суб'єкт (зобов'язана сторона, у
тому числі боржник) зобов'язаний
вчинити певну дію господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до статті 193 Господарського
кодексу України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Згідно ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу
України (далі - ЦК України) одностороння
відмова від зобов'язання не
допускається, зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов, що передбачені
договором, вимогами Цивільного кодексу
України, тощо.

Судом встановлено, що відповідно до
укладеного між сторонами Договору
позивач поставив відповідачу у жовтні
2011 року та вересні - грудні 2012 року
природний газ на суму 7525044,64 грн.
Відповідач зобов'язання за поставлений
природний газ виконав з порушенням
строків з оплати.

У зв'язку з порушенням строків з оплати
отриманого газу позивачем заявлено до
стягнення пеню в сумі 66319,79 грн.,
нараховану на зобов'язання грудня 2012
року за період з 01.02.2013 по 05.06.2013, згідно
наданого позивачем розрахунку (а.с.21-23).

Також позивач просить стягнути 7%
штрафу у сумі 182652,69 грн. за прострочення
зобов'язання по оплаті спожитого газу у
грудні 2012 року більш ніж на 30 днів.

Відповідно до п. 7.2 Договору, у разі
невиконання Покупцем умов п. 6.1 цього
Договору Продавець має право не
здійснювати поставку газу Покупцю або
обмежити поставку пропорційно до
кількості несплачених обсягів з
наступною поставкою цих обсягів при
умові їх оплати та наявності технічної
можливості. У разі невиконання
Покупцем пункту 6.1 умов цього Договору
він у безспірному порядку
зобов'язується сплатити Продавцю крім
суми заборгованості пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла у період, за який сплачується
пеня від суми простроченого платежу за
кожний день прострочення платежу, а за
прострочення понад 30 днів додатково
сплатити штраф у розмірі 7% від суми
простроченого платежу.

Пеня позивачем нарахована нормативно
та арифметично вірно, водночас,
Відповідачем була подана заява про
застосування позовної давності №261 від
19.03.2014, якою відповідач просить суд при
прийнятті рішення у даній справі,
застосувати позовну давність до вимог
про стягнення пені та штрафу, оскільки
позивачем заявлені вимоги про їх
стягнення вже після її спливу.

Згідно п. 1 ст. 256 ЦК України, позовна
давність - це строк, у межах якого
особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Відповідно до п.1. ст. 258 ЦК України, для
окремих видів вимог законом може
встановлюватися спеціальна позовна
давність: скорочена або більш тривала
порівняно із загальною позовною
давністю.

Як зазначено в ч. 1 п. 2 ст. 258 ЦК України,
позовна давність в один рік
застосовується, зокрема, до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

Якщо відповідно до чинного
законодавства або за договором
неустойка (штраф, пеня) підлягає
стягненню за кожний день прострочки
виконання зобов'язання, позовну
давність необхідно обчислювати щодо
кожного дня окремо.

Отже, за зобов'язаннями грудня 2012 року
пеня нарахована за період з 01.02.2013 по
05.06.2013 в сумі 66319,79 грн., тоді як
враховуючи, що позовна давність
обчислювалась в один рік, а позивач
звернувся до суду 14.02.2014, згідно
календарного штемпеля на конверті, то в
даному випадку пеню слід рахувати з
14.02.2013 по 05.06.2013, яка и буде складати 52379,56
грн.

Згідно частин 3-4 статті 267 ЦК України,
позовна давність застосовується
судом лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.
Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

З урахуванням викладеного, позовні
вимоги про стягнення пені в сумі 52379,56
грн. є такими, що підлягають
задоволенню. Щодо решти суми пені слід
відмовити у зв'язку з пропуском
позовної давності.

Стосовно штрафу в сумі 182652,69 грн. за
зобов'язаннями грудня 2012 року, то
позивачем також пропущено позовну
давність, оскільки право на його
стягнення виникло 13.02.2013, а позов було
подано 14.02.2014, тобто з пропуском річної
позовної давності.

Позивач також просить стягнути 3%
річних у сумі 25982,05 грн., нараховані на
зобов'язання жовтня 2011 року за період з
04.08.2012 по 01.10.2012; на зобов'язання жовтня
2012 року за період з 14.11.2012 по 21.12.2012; на
зобов'язання листопада 2012 року за
період з 14.12.2012 по 25.01.2013; на зобов'язання
грудня 2012 року за період з 14.01.2013 по
06.06.2013, згідно наданого позивачем
розрахунку (а.с.21-23).

Відповідно до пункту 2 статті 625
Цивільного кодексу України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також 3% річних від простроченої суми,
якщо розмір процентів не встановлено
договором або законом.

Стосовно розрахунку 3% річних суд
зазначає про його часткову
помилковість, оскільки кінцевою датою
розрахунку по кожному місяцю, а саме
01.10.2012, 21.12.2012, 25.01.2013 та 06.06.2013, є дата
остаточної оплати боргу, а оскільки
дата оплати не входить до періоду
прострочення, то період нарахування
зменшується на цей день і сума 3% річних,
яка підлягає стягненню за
зобов'язаннями жовтня 2011 року складає
3007,40 грн., за зобов'язаннями жовтня 2012
року складає 1589,07 грн., за
зобов'язаннями листопада 2012 року
складає 2605,35 грн., за зобов'язаннями
грудня 2012 року складає 18313,45 грн.,
всього - 25515,27 грн., яка підлягає до
стягнення. В решті 3% річних слід
відмовити.

Крім того, у зв'язку з порушенням
строків з оплати отриманого газу
позивачем заявлено до стягнення
інфляційні нарахування всього в сумі
10552,59 грн., що нараховані на зобов'язання
жовтня 2012 року за період з листопада по
грудень 2012 року в сумі 522,92 грн., на
зобов'язання листопада 2012 року за
період з грудня 2012 року по січень 2013
року в сумі 4125,84 грн., на зобов'язання
грудня 2012 року за період з січня 2013 року
по травень 2013 року в сумі 5903,83 грн.,
згідно наданого позивачем уточненого
розрахунку (а.с.21-23).

Стосовно інфляційних нарахувань у сумі
10552,59 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 2 статті 625
Цивільного кодексу України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення.

Індекс інфляції (індекс споживчих цін) -
це показник, що характеризує динаміку
загального рівня цін на товари та
послуги, які купуються населенням для
невиробничого споживання, який
визначається виключно Держкомстатом і
його найменший період визначення
становить місяць, а тому прострочення
платежу за менший період не тягне за
собою нарахування інфляційних втрат, а
розмір боргу з урахуванням індексу
інфляції визначається виходячи з суми
боргу, що мала місце на останній день
місяця, в якому платіж мав бути
здійснений, помноженої на індекс
інфляції, визначений Держкомстатом, за
період прострочення.

Відповідно до Інформаційного листа
Вищого господарського суду України від
17.07.2012 № 01-06/928/2012 сума боргу з
урахуванням індексу інфляції повинна
розраховуватися, виходячи з індексу
інфляції за кожний місяць (рік)
прострочення, незалежно від того, чи
був в якийсь період індекс інфляції
менше одиниці (тобто мала місце не
інфляція, а дефляція).

При застосуванні індексу інфляції слід
мати на увазі, що індекс розраховується
не на кожну дату місяця, а в середньому
на місяць і здійснюється шляхом
множення суми заборгованості на момент
її виникнення на сукупний індекс
інфляції за період прострочення
платежу.

Як зазначено у п. 3.2 Пленуму Вищого
господарського суду України №14 від
17.12.2013 «Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань», розмір боргу з
урахуванням індексу інфляції
визначається виходячи з суми боргу, що
існувала на останній день місяця, в
якому платіж мав бути здійснений,
помноженої на індекс інфляції,
визначений названою Державною службою,
за період прострочення починаючи з
місяця, наступного за місяцем, у якому
мав бути здійснений платіж, і за
будь-який місяць (місяці), у якому (яких)
мала місце інфляція. При цьому в
розрахунок мають включатися й періоди
часу, в які індекс інфляції становив
менше одиниці (тобто мала місце
дефляція).

З наданого до позову розрахунку
вбачається, що індекс інфляції
застосовувався до суми боргу, що
існувала на початок місяця без
врахування часткових оплат. Такий
алгоритм розрахунку суперечить
вищевказаному порядку визначення
втрат від інфляції.

Позивачем в розрахунку втрат від
інфляції по кожному місяцю було взято
суму боргу на початок місяця та
застосовано поточний індекс інфляції,
а не індекс інфляції за наступний
місяць, як зазначено вище.

Так, борг за жовтень 2012 року повинен був
бути сплачений до 14.11.2012. Як вбачається
з розрахунку позивача, станом на кінець
місяця - листопада 2012 року, борг складав
523965,40 грн., та на цю суму слід було
нараховувати інфляційну складову за
наступний місяць - грудень 2012 року, а
не листопад 2012 року, як помилково
визначив позивач.

Крім того, оскільки відповідачем було
здійснено останню оплату 21.12.2012, то на
кінець грудня 2012 року (31.12.2012) суми боргу
вже не існувало, а тому нарахування
позивачем інфляції за грудень 2012 року
на суму 523441,03 грн. є помилковим.

Загальна сума втрат від інфляції на
борг, що виник за зобов'язаннями жовтня
2012 року складає 1047,93 грн. (523965,40 грн. * 100,2%
(грудневий індекс інфляції) - 523965,40 грн.).
Однак, оскільки позивачем заявлено до
стягнення за вказаний місяць
інфляційні нарахування в сумі 522,92 грн.,
суд не може вийти за межі позовних
вимог, тому до стягнення підлягає
вказана сума - 522,92 грн.

Борг за листопад 2012 року повинен був
бути сплачений до 14.12.2012. Як вбачається
з розрахунку позивача, станом на кінець
місяця - грудня 2012 року, борг складав
236908,43 грн., а не 1822368,43 грн., як зазначив в
розрахунку позивач, а отже на цю суму
слід було нараховувати інфляційну
складову за наступний місяць - січень
2013 року, а не грудень 2012 року, як
помилково визначив позивач.

Крім того, оскільки відповідачем було
здійснено численні оплати протягом
грудня 2012 року - січня 2013 року (остання
оплата - 25.01.2013), то на кінець місяця
січня 2013 року (31.01.2013) суми боргу вже не
існувало, а тому нарахування позивачем
інфляції за січень 2013 року на суму 4125,84
грн. є помилковим.

Загальна сума втрат від інфляції на
борг, що виник за зобов'язаннями
листопада 2012 року складає 473,82 грн.
(236908,43 грн. * 100,2% (січневий індекс
інфляції) - 236908,43 грн.).

Борг за грудень 2012 року повинен був
бути сплачений до 14.01.2013. Як вбачається
з розрахунку позивача, станом на кінець
місяця - січня 2013 року, борг складав
2609324,21 грн., а не 3923597,78 грн., як зазначив в
розрахунку позивач, а отже на цю суму
слід було нараховувати інфляційну
складову за наступний місяць - лютий
2013 року, а не січень 2013 року, як
помилково визначив позивач.

Крім того, оскільки відповідачем було
здійснено численні оплати протягом
січня-червня 2012 року, то належний
розрахунок інфляційних нарахувань,
виходячи в вищевикладеного ВГСУ
алгоритму, та періодів нарахування,
визначених позивачем, буде наступним:

Місяць, в якому мав бути здійснений
платіжСума боргу на кінець місяця,
грн.Індекс інфляції за місяць,
наступний за місяцем, у якому мав бути
здійснений платіжСума інфляції
(дефляції), грн.Січень 4,21Лютий 2013
року - 99,9%-2609,32Лютий 2,21Березень 2013
року - 100,0%0,00Березень ,21Квітень 2013
року - 100,0%0,00Квітень ,00Травень 2013
року - 100,1%668,58Травень ,00Червень 2013
року - 100,0%0,00Всього:-1940,75

З наведеного розрахунку вбачається, що
втрат від інфляції за заявлений
позивачем період не відбулось, тому
він безпідставно заявив до стягнення
5903,83 грн. інфляційних нарахувань на
зобов'язання грудня 2012 року.

Таким чином, з огляду на вищевикладене,
до всього стягнення підлягають
інфляційні нарахування в сумі 996,74 грн.
В решті слід відмовити.

З урахуванням викладеного, задоволенню
підлягають позовні вимоги про
стягнення пені у сумі 52379,56 грн., 3%
річних у сумі 25515,27 грн., інфляційних
нарахувань у сумі 996,74 грн. В решті
позовних вимог слід відмовити.

Судові витрати покладаються на сторін
пропорційно задоволених позовних
вимог, на підставі статті 49 ГПК
України.

Щодо клопотання про зменшення штрафних
санкцій на 50%, у зв'язку з скрутним
фінансовим становищем підприємства,
наявністю заборгованості населення з
наданих послуг теплопостачання у м.
Рубіжне, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 233 ГК
України у разі якщо належні до сплати
штрафні санкції надмірно великі
порівняно із збитками кредитора, суд
має право зменшити розмір санкцій. При
цьому повинно бути взято до уваги:
ступінь виконання зобов'язання
боржником; майновий стан сторін, які
беруть участь у зобов'язанні; не лише
майнові, але й інші інтереси сторін, що
заслуговують на увагу.

Суд оцінив майновий стан позивача,
відповідача, інтереси держави в сфері
поставок та розрахунків за спожитий
газ, та дійшов висновку про
безпідставність зменшення штрафних
санкцій, оскільки у зв'язку з пропуском
позовної даності у переважні частині
штрафних санкцій відмовлено, зокрема, у
стягнені штрафу в сумі 182652,69 грн. та
пені в сумі 13940,23 грн. Заявлені в даній
позовній заяві штрафні санкції не є
надмірно великими, а тому у задоволенні
клопотання про їх зменшення слід
відмовити.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 49, 82, 84, 85 ГПК України, суд

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального
спеціалізованого теплопостачаючого
підприємства
"Рубіжнетеплокомуненерго"
Рубіжанської міської ради, м. Рубіжне,
Луганської області, вул. Іванова, буд.157,
ідентифікаційний код 33515421, на користь
Публічного акціонерного товариства
«Національна акціонерна компанія
«Нафтогаз України», м. Київ, вул. Б.
Хмельницького, буд. 6, ідентифікаційний
код 20077720, пені у сумі 52379,56 грн., 3% річних
у сумі 25515,27 грн., інфляційних
нарахувань у сумі 996,74 грн., витрати по
оплаті судового збору в сумі 1577,85 грн.,
видати наказ.

3. В решті позовних вимог відмовити.

У судовому засіданні оголошено лише
вступну і резолютивну частини рішення.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення
10-денного строку з дня його підписання.

Повне рішення складено: 28.04.2014.

Суддя
О.С. Фонова