м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/3118/14 19.04.14
Суддя Господарського суду міста Києва
За участю секретаря судового засідання
Розглянув у відкритому судовому
засіданні господарського суду справу
за позовом Товариства з додатковою
відповідальністю "Страхова компанія
до відповідача Відкритого
акціонерного товариства Національної
акціонерної страхової компанії
про здійснення страхового
відшкодування в сумі 9 893,75 грн.
за участю представників сторін:
від позивача: Пилипенко Я.М. -
від відповідача: не з'явився
За клопотанням позивача, з
метою надання додаткових доказів у
справі, витребування від учасників
судового процесу додаткових
матеріалів, які підлягають належної
правової оцінки, строк слухання спору
по даній справі було продовжено
додатково на 15 (п'ятнадцять днів), що
відповідає вимогам частини 3 статті 69
ГПК України і знайшло своє
відображення у процесуальних
документах суду.
СУТЬ СПОРУ: Товариство з
додатковою відповідальністю "Страхова
компанія "ВІДі-Страхування" звернулося
до Господарського суду міста Києва з
позовними вимогами до Відкритого
акціонерного товариства Національної
акціонерної страхової компанії
"Оранта" про стягнення страхового
відшкодування в сумі 9 893,75 грн.
відповідно до Договору комплексного
добровільного страхування наземного
транспорту CLAU № 0226 від 04.12.2012.
Сторін було належним чином
повідомлено про час та місце
проведення судового засідання, тому
судом з урахуванням вимог ст. ст. 42, 43
ГПК України створені всі необхідні
умови для вирішення спору на принципах
змагальності, рівності учасників
процесу перед законом.
Неприбуття у судове засідання
відповідача, який був належним чином
повідомлений про час та місце слухання
справи не перешкоджає розгляду спору
по суті, а тому справа розглядається за
наявними в ній матеріалами згідно
вимог статті 75 ГПК України.
З'ясувавши фактичні обставини
справи, докази на їх підтвердження,
виходячи з фактів, встановлених у
процесі розгляду справи та правову
норму, яка підлягає застосуванню,
заслухавши доводи позивача, суд
Позов мотивовано тим, що 04.12.2012 між
Товариством з додатковою
відповідальністю "Страхова компанія
"ВІДі-Страхування", далі Страховик, та
ОСОБА_3, далі Страхувальник, було
укладено Договір комплексного
добровільного страхування наземного
транспорту CLAU № 0226, далі Договір,
предметом якого є майнові інтереси
Страхувальника, які пов'язані з
володінням, користуванням та
розпорядженням транспортним засобом -
автомобілем "Skoda Fabia", державний номер
НОМЕР_1, 2006 року випуску.
18 вересня 2013 року на проспекті Правди 104
в м. Києві відбулася дорожньо -
транспортна пригода, далі ДТП, у
часниками якої стали, зокрема:
Ш автомобіль марки "Skoda Fabia",
державний номер НОМЕР_1, під керуванням
Ш автомобіль марки "Daewoo Lanos",
державний номер НОМЕР_2, під керуванням
Факт встановлення вини у
скоєнні ДТП ОСОБА_4, за ознаками пункту
124 КУпАП підтверджено постановою
Подільського районного суду міста
в розумінні вимог статті 35 ГПК України
є обов'язковим для господарського суду
щодо фактів, які встановлені судом і
мають значення для справи.
Вартість матеріальної шкоди, завданої
власнику транспортного засобу склала
9 893,75 грн., що підтверджується
довідкою про дорожньо-транспортну
пригоду № 9268306, страховим
актом № КР-007463 від 03.01.2014. З урахуванням
вказаних первинних документів
позивачем виплачено страхове
відшкодування в розмірі 9 893,75 грн., що
підтверджується платіжним дорученням
№ 133 від 15.01.2014. Таким чином, позивач
наполягає на стягненні з відповідача
суми виплаченого страхового
відшкодування в розмірі 9 893,75 грн.
Надавши правову кваліфікацію
правовідносин сторін, суд дійшов
висновку, що позов підлягає
задоволенню частково виходячи із
За своєю правовою природою між
сторонами укладено договір
страхування, сторони досягли всіх його
суттєвим умов, а саме відносно предмету
страхування, дотримали його письмову
форму, визначили суттєві умови, у тому
числі страхову суму, а тому відповідно
до вимог ст. 16 Закону України "Про
страхування", приписів статей 627, 629, 979
ЦК України, ст.ст. 180, 181 ГК України він
вважається укладеним.
Статтею 27 Закону України "Про
страхування" та статтею 993 ЦК України
визначено, що до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, в
межах фактичних затрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за заподіяний збиток.
Частинами першою та другою статті 1187 ЦК
України передбачено, що шкода, завдана
джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.
Відповідно до пункту 1 частини 1
статті 1188 ЦК України шкода, завдана
внаслідок взаємодії кількох джерел
підвищеної небезпеки, відшкодовується
на загальних підставах, а саме шкода,
завдана одній особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою. Таким
чином, за змістом вказаної норми, у
відносинах між кількома володільцями
джерел підвищеної небезпеки
відповідальність будується на
загальному принципу вини.
Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" у разі настання страхового
випадку страховик у межах страхових
сум, зазначених у страховому полісі,
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду,
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.
Відповідно до ч. 1 статті 1191 ЦК України
особа, яка відшкодувала шкоду, завдану
іншою особою, має право зворотної
вимоги (регресу) до винної особи у
розмірі виплаченого відшкодування,
якщо інший розмір не встановлений
законом. Таким чином, до позивача
перейшло в межах суми 9 893,75 грн. право
зворотної вимоги до особи,
відповідальної за заподіяний збиток.
Рішення суду з цивільної справи
(постанова Подільського районного суду
міста Києва від 18.10.2013 у справі №
758/12241/13-п), що набрало законної сили, є
обов'язковим для господарського суду в
розумінні вимог статті 35 ГП України
щодо фактів, які встановлені судом і
мають значення для вирішення спору.
Складова шкоди доведена позивачем, а
вина ОСОБА_4 установлена постановою
суду про адміністративне
правопорушення у цивільної справі, і є
фактом, який не потребує доказуванню.

Стаття 33 ГПК України зобов'язує сторін
довести ті обставини, на які вони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень. Відповідно до вимог
статті 34 ГПК України визначає, що
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Втім ніякі докази не мають для суду
заздалегідь встановленої сили і
оцінюються судом в розумінні вимог
статті 43 ГПК України за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляду в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Приписи ст. 9 Закону України "Про
страхування" та ст. 12 Закону України
"Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" встановлюють поняття
франшиза, а саме частину збитків, що не
відшкодовується страховиком згідно з
договором страхування. Тобто, страхове
відшкодування завжди зменшується на
суму франшизи, розрахованої за
правилами п. 12.1 ст. 12 Закону
України "Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів".

Позивачем доведений факт
заподіяння шкоди в розумінні вимог
статті 1166 ЦК України, а саме право
регресного відшкодування виплаченої
ним суми на підставі ст. 27 Закону
України "Про страхування", ст. 993 ЦК
України. Відповідач не довів факт того,
що шкоду автомобілю "Skoda Fabia", державний
номер НОМЕР_1 було завдано внаслідок
непереборної сили або умислу його
водія, не надав доказів сплати
відшкодування заподіяної шкоди на
користь власника зазначеного
автомобіля, в тому числі докази
відсутності вини у заподіяних
позивачеві шкоди.

Згідно полісу АС/5751933 наданого МОТОРНИМ
(ТРАНСПОРТНИМ) СТРАХОВИМ БЮРО УКРАЇНИ,
цивільна правова відповідальність
власника транспортного засобу
автомобілю марки "Daewoo Lanos", державний
номер НОМЕР_2, була застрахована
відповідачем з франшизою в сумі 510 грн.
та лімітом по майну в 50 000 грн.

За таких обставин, позовні вимоги
Товариства з додатковою
відповідальністю "Страхова компанія
"ВІДі-Страхування" до Відкритого
акціонерного товариства Національної
акціонерної страхової компанії
"Оранта" щодо стягнення з останнього
суми виплаченого страхового
відшкодування (в порядку регресу)
підлягає задоволенню частково в
розмірі 9 383,75 грн.

У задоволенні решти частини позовних
вимог щодо стягнення з відповідача
франшизи в сумі 510 грн., слід відмовити,
як необґрунтовано заявлених.

Витрати по сплаті судового збору
покладаються на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог згідно частини п'ятої
статті 49 ГПК України.

У судовому засіданні, яке
відбулося 09.04.2014, згідно частини 2
статті 85 ГПК України було проголошено
скорочений текст рішення, а саме його
вступну та резолютивні частини.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 9, 16, 27 Закону України "Про
страхування", ст. 12, 22 Закону України
"Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів", ст. ст. 627, 629, 979, 993, 1187, 1188, 1191 ЦК
України, ст. ст. 180, 181 ГК України, ст. ст.
4-2, 4-3, 33, 34, 35, ч.3 ст. 43, ч. 5 ст. 49, 69, 82, 82-1, 84,
ч. 2 ст. 85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги Товариства з
додатковою відповідальністю "Страхова
компанія "ВІДі-Страхування" до
Відкритого акціонерного товариства
Національної акціонерної страхової
компанії "Оранта" задовольнити
частково.

2. Стягнути з Відкритого
акціонерного товариства Національної
акціонерної страхової компанії
"Оранта", 02081, м. Київ, вул. Здолбунівська,
буд. 7Д, , на користь:

- Товариства з додатковою
відповідальністю "Страхова компанія
"ВІДі-Страхування", 08131, Київська
область, Києво - Святошинський район, с.
Софіївська Борщагівка, вул. Велика
Кільцева, буд. 56, , суму
виплаченого страхового відшкодування
(в порядку регресу) в розмірі 9 383,75 грн.
та витрати по сплаті судового збору в
сумі 1 732,82 грн., видавши наказ.

3. У задоволенні решти частини позовних
вимог відмовити.

4. Рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено - 14.04.2014 року

Суддя

Ю.О.Підченко