ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
_____________ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ

05 травня 2014 року
Справа № 913/479/14

Провадження №8/913/479/14

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Луганськвода",
м. Луганськ,

до Товариства з обмеженою
відповідальністю виробничо-комерційна
фірма "ЛІА" ЛТД, смт Станиця Луганська
Луганської області, -

про стягнення 53230 грн. 27 коп.

Суддя господарського суду Луганської
області Середа А.П.,

при секретарі судового засідання
Скоковій К.Л.,

у присутності представників сторін:

від позивача - Шапка Д.А. - начальник
юридичного відділу, - довіреність №1698
від 31.12.2013;

від відповідача - Кучерова О.О. - юрист, -
довіреність № 26 від 07.04.2012, -

розглянувши матеріали справи, -

ВСТАНОВИВ:

суть спору: позивачем заявлено вимогу
про стягнення з відповідача
заборгованості за послуги з
централізованого водопостачання та
водовідведення у сумі 53230,27 грн.,
нарахованої ним з посиланням на
неналежне виконання відповідачем умов
договору №1643/1, укладеного між
сторонами 01.08.2008.

У зв'язку з надходженням позову
господарським судом Луганської
області порушено провадження у справі
№913/479/14.

На підставі ст. 77 ГПК України
розгляд справи було відкладено: з 06.03.2014
до 20.03.2014 - з метою надання позивачу
можливості підготувати заперечення на
відзив відповідача; з 20.03.2014 до 14.04.2014 - з
метою надання відповідачу часу для
підготовки пояснень на заперечення
позивача; з 14.04.2014 до 24.04.2014 та з 24.04.2014 до
05.05.2014 - з метою надання сторонам
можливості подати додаткові докази.

Ухвалою суду від 14.04.2014 на підставі
заяви відповідача від 14.04.2014 за вих.
№б/н термін розгляду справи продовжено
на 15 днів, - до 03.05.2014.

До початку судового засідання 05.05.2014
від сторін надійшло клопотання про
відмову від здійснення фіксації
судового процесу за допомогою
звукозаписувального технічного
засобу, яке судом задоволено.

У судовому засіданні позивач заявлені
вимоги підтримав повністю.

Відповідач позов не визнав, вважаючи
його безпідставним та необґрунтованим
(відзив на позовну заяву від 06.03.2014 за
вих. №б/н (а.с.54-57); доповнення до
відзиву на позовну заяву від 14.04.2014 за
вих. №б/н (а.с.108-109)).

Заперечуючи проти позову, він у
судовому засіданні, зокрема,
акцентував увагу суду на тому, що:

1)Товариство з обмеженою
відповідальністю виробничо комерційна
фірма "ЛІА" ЛТД (далі - ТОВ КФ "ЛІА" ЛТД) з
20.10.2005 є орендарем (а.с.131-133; 134-136; 137-138), а
не власником приміщення, у якому
позивачем 05.10.2012 була здійснена
перевірка, матеріали якої стали
підставою для цього спору; на думку
відповідача, саме власник приміщення, а
не орендар повинен був встановити
прилад комерційного обліку води
(водолічильник) перед пожежним краном;

2)перевірка, яку позивач здійснив 05.10.2012,
була не першою перевіркою відповідача
як водокористувача з боку Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Луганськвода" (далі - ТОВ
"Луганськвода"), а тому, на думку
відповідача, позивач мав реальну
можливість задовго до 05.10.2012 виявити
факт відсутності водолічильника перед
пожежним краном та вжити відповідних
заходів, у т.ч. опломбувати пожежний
кран, - але не зробив цього.

У судовому засіданні він подав
клопотання від 05.05.2014 за вих. №б/н, у
якому просить суд витребувати у ПСФ
"РУНА" робочий проект "Реконструкція
нежитлових приміщень з організацією
входу магазину №380 (влаштування САТ,
реконструкція фасадів, часткове
перепланування: виділення приміщення
для збивання крему, установка
перегородки з дверима в коридорі,
пробивка дверей з гарячого цеху
кондитерського відділу у мийну,
виділення приміщень доготовочної,
сировинної ділянки відділу кулінарії)".

Це клопотання відповідач обґрунтував
тим, що, на його думку, зазначений ним
документ надасть суду можливість
упевнитися у тому, чи передбачалася
взагалі можливість установки
водолічильника у місці, де він не був
виявлений позивачем під час перевірки
від 05.10.2012, а також у тому, на кого саме
згідно проектом було покладено
обов'язок з установки водолічильника.

Позивач заперечив проти задоволення
цього клопотання, пославшись на те, що
воно не має відношення до предмету
спору у справі.

Розглянувши клопотання відповідача,
заслухавши думку позивача з цього
приводу, приймаючи до уваги обставини
справи та наявні у ній докази,
керуючись ст.ст.43,22,32-34,36 та 43 ГПК
України, суд дійшов висновку, що воно не
підлягає задоволенню як таке, що не
стосується безпосередньо предмету
спору та не може вплинути на
результати вирішення останнього.

Заслухавши пояснення сторін та
працівників ТОВ "Луганськвода" ОСОБА_3
та ОСОБА_4 - учасників перевірки, яка
мала місце 05.10.2012, дослідивши наявні
докази, суд встановив наступні
фактичні обставини справи.

Відповідач - ТОВ КФ "ЛІА" ЛТД з 20.10.2005 є
орендарем нежитлового приміщення, яке
знаходиться за адресою: місто Луганськ,
вул. Ватутіна, 99 та у якому розташований
магазин "Наш квартал", при цьому
власником останнього є відповідач
(а.с.131-133; 134-136; 137-138).

У кожному з договорів оренди
нежитлового приміщення, укладених між
орендодавцем - Товариством з обмеженою
відповідальністю "Магазин №380" (далі -
ТОВ "Магазин №380") та орендарем - ТОВ КФ
"ЛІА" ЛТД мається пункт, яким
передбачено, що орендар самостійно,
від власного імені укладає зі
спеціалізованими організаціями
договори з надання комунальних послуг
(пункти 2.3.7 договорів від 20.10.2005
(а.с.131-133); від 25.03.2010 (а.с.134-136) та від
12.08.2013 (а.с.137-138), - тобто
відповідальність за дотримання
чинного законодавства при укладанні
договору на отримання комунальних
послуг у вигляді водопостачання та
водовідведення цілком покладена на
орендаря, а не на власника (орендодавця)
вищезгаданого приміщення.

З урахуванням викладеного суд дійшов
висновку, що умови перелічених
договорів спростовують доводи
відповідача про те, що саме власник
приміщення, а не орендар повинен був
встановити прилад комерційного обліку
води (водолічильник) перед пожежним
краном.

01.08.2008 між позивачем
(постачальник) та відповідачем
(споживач) у простій письмовій формі
укладено договір №1643/1 на послуги з
водопостачання та водовідведення,
відповідно до якого постачальник
зобов'язується постачати споживачу
питну воду та приймати від нього стічні
води, а споживач - своєчасно оплачувати
надані йому послуги з водопостачання і
водовідведення на умовах, визначених
цим договором, а також виконувати інші
умови даного договору (п.1.1).

Пунктом 3.2 договору встановлено,
що відповідно до технічних умов
постачальника споживач у точці
підключення установлює (за свій
рахунок) прилад обліку використаної
води. Без виконання цієї умови
підключатися до мереж постачальника
споживачу забороняється.

Крім того, пунктом 3.11 договору
передбачено, що споживачу
забороняється приєднувати до своїх
мереж інших споживачів, а також
приєднувати власні нові вводи до мереж
постачальника без дозволу
постачальника.

Кількість води, що постачається
постачальником та використовується
споживачем, визначається за
показниками приладів обліку (п.5.1).

Як сказано у п.5.5 договору,
споживач повинен виконувати
рекомендації постачальника,
спрямовані на поліпшення обліку об'єму
водопостачання та водовідведення в
його мережах.

Сторони домовилися, що при
виявленні представником постачальника
випадків, коли водолічильник на вводі
відсутній, постачальник виконує
розрахунок витрат води у наступному
порядку: по пропускній спроможності
труби вводу при швидкості руху води у
ній 2 м/сек і дії її повним перетином
протягом 24 годин на добу. Розрахунок
проводиться за фактичний час витоків
води по день її ліквідації. Якщо час на
протязі якого відбувалися витоки води,
встановити не вдалося, розрахунок
проводиться за останній поточний
місяць (п.5.10)

Споживач сплачує за надані
послуги авансовим платежем у розмірі
100% від суми нарахування за попередній
місяць до 07 числа поточного місяця.
Остаточний розрахунок за послуги з
водопостачання та водовідведення,
плату за перевищення лімітів води та
інше споживач робить на підставі
наданих постачальником рахунків чи
інших платіжних документів не пізніше
наступного робочого дня (п.6.2), у
безготівковій формі (п.6.3).

З переліку прав та обов'язків
сторін за договором, зокрема,
вбачається, що:

постачальник має право у
будь-який, не погоджений заздалегідь зі
споживачем, час здійснювати контроль
водоспоживання та водовідведення
споживача у відповідності з
повноваженнями, наданими йому чинним
законодавством, і за результатами
перевірок складати відповідні акти
(абзац другий пункту 7.2);

споживач зобов'язаний своєчасно
здійснювати оплату за надані
постачальником послуги з
водопостачання та водовідведення
(абзац другий п.7.4), а також неухильно
виконувати вимоги законів, Правил
користування та інших
нормативно-правових актів, які
регулюють даний вид взаємовідносин
сторін (абзац сьомий п.7.4).

За несвоєчасну оплату послуг з
водопостачання та водовідведення
споживач сплачує постачальнику пеню у
розмірі 1% від суми простроченого
платежу за кожний день прострочення
(п.8.1), а також 3% річних та індекс
інфляції за весь час прострочення
(п.8.2).

Договір набирає чинності з 01.08.2008
і діє до 31.12.2008 року (п.10.1), з можливістю
його пролонгації за умов, визначених у
п.10.4 договору (а.с.28-31;32;33-40).

Він є чинним на час розгляду цього
спору.

Його невід'ємною частиною є
паспорт водного господарства (додаток
№1), затверджений споживачем
(відповідачем) 01.08.2008 та узгоджений з
постачальником (позивачем) (а.с.33-40), що
кореспондується з приписами
підпунктів 2.6.1 та 2.6.2 пункту 2.6 Правил
технічної експлуатації систем
водопостачання та каналізації
населених пунктів України,
затверджених наказом
Держжитлокомунгоспу України від 05.07.95
року №30 (далі - Правила №30), відповідно
до яких для експлуатації і
оперативно-технічного управління
роботою системи водопостачання і
каналізації необхідно забезпечити
постійне зберігання в комплектному
вигляді технічної, експлуатаційної і
виконавчої документації, а також
матеріалів інвентаризації та
паспортизації. Оригінали документів
повинні зберігатися в архіві
виробника або підвідомчих підрозділів.

Підпунктом 12.6.1 пункту 12.6 цих
Правил до такої документації
віднесено, зокрема, паспорт водного
господарства споживача.

Отже, вищевикладеним
підтверджуються доводи позивача про
те, що саме споживач за договором на
послуги з водопостачання та
водовідведення №1643/1 від 01.08.2008 (тобто
відповідач у справі) повинен був
скласти і затвердити (та фактично
вчинив такі дії) паспорт водного
господарства.

Дослідження судом змісту
паспорту водного господарства
відповідача показало, що у пункті 1.5
"Система протипожежної безпеки
підприємства" взагалі не сказано про
наявність самостійних протипожежних
мереж, гідрантів на території
підприємства та резервних ємностей
води.

Що стосується водовимірювальних
вузлів (водолічильників) на об'єкті
водоспоживання, розташованому по вул.
Ватутіна, 99 (магазин "Наш квартал"), - то у
п.4.1 розділу 4 "Водовимірювальні вузли"
зазначено, що на вводі до об'єкту
встановлено лише один такий вузол
моделі КВ-1,5, заводський №454274, взятий
позивачем на облік 21.11.2006 (16.11.2011
встановлено інший водолічильник за
№366368 (а.с.83)).

Пунктом 4.1. Правил користування
системами централізованого
комунального водопостачання та
водовідведення в населених пунктах
України, затверджених наказом
Міністерства з питань
житлово-комунального господарства
України від 27.06.2008 №190, зареєстрованих у
Міністерстві юстиції України 07.10.2008 за
№936/15627 (далі - Правила №190) встановлено,
що для приєднання до систем
централізованого водопостачання та
водовідведення замовнику необхідно
отримати технічні умови у визначеному
чинним законодавством порядку, -
оскільки, як сказано у п.4.2 названих
Правил, забороняється будь-яке
самовільне приєднання об'єктів
водоспоживання до діючих систем
централізованого водопостачання та
водовідведення. У разі самовільного
приєднання розрахунок здійснюється
згідно з п.3.3 цих Правил.

З урахуванням обставин справи та
наявних у ній доказів, суд вважає
доведеним, що відповідач був обізнаний
з приводу вимог чинного законодавства
у зазначеній частині та про наявність
пожежного крану, факт існування якого
був встановлений позивачем 05.10.2012.

Тобто відповідач, складаючи та
затверджуючи вищезгаданий паспорт
водного господарства, з невідомих
причин не вказав у ньому про наявність
самостійної протипожежної мережі,
гідрантів на території підприємства
(магазину "Наш квартал"), резервних
ємностей води, а також наявність
водовимірювального вузлів (вузла) на
цій системі, - хоча в силу приписів
чинного законодавства повинен був це
зробити.

Таким чином, вищевикладене
спростовує доводи відповідача проти
позову в частині того, що, на його думку,
не він повинен був встановлювати
прилад комерційного обліку води
(водолічильник) перед пожежним краном.

Цей спір виник з наступних
підстав.

Відповідно до умов абзацу другого
пункту 7.1 згадуваного у цьому рішенні
договору працівники позивача ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 05.10.2012, у присутності працівника
відповідача - керуючої ОСОБА_5,
здійснили обстеження водопровідної
мережі абонента - водокористувача ТОВ
ВКФ "ЛІА" ЛТД в особі філії магазину "Наш
квартал", розташованого за адресою: м.
Луганськ, вул.Ватутіна, 99, - за
результатами якого встановили, що
обвідна лінія відсутня; до приладу
обліку від загально-будинкового вводу
діаметром 50 мм підключена система
пожежогасіння магазину (пожежний кран).
Запірний вентиль цього крану не
опломбований (а.с.15).

У зв'язку з виявленням
зазначеного факту позивачем був
складений акт №2124 від 05.10.2012,
підписаний усіма учасниками перевірки
(а.с.15;106-107).

Відповідач вважає, що керуюча
ОСОБА_5 не була уповноважена на
підписання акту, але належних та
допустимих доказів у цій частині до
справи не надав.

З наявних у справі доказів вбачається,
що цей акт на день вирішення спору по
суті є не зміненим та не скасованим;
відповідач у встановленому чинним
законодавством порядку його не
оскаржив, - суд не вважає за доказ
оскарження акту лист-відповідь
відповідача на адресу ТОВ
"Луганськвода" від 01.11.2012 за вих. №1326
(а.с.67-68).

На підставі акту №2124 від 05.10.2012 позивач,
керуючись пунктами 3.3, 3.4 та 7.6 Правил
№190, 09.10.2012 склав та 19.10.2012 направив
відповідачеві (а.с.43) груп-рахунок АБ.
№1643/16 за воду та каналізацію за жовтень
2012 року, у якому зазначив, що обсяг
послуг з водопостачання та
водовідведення на гіпермаркеті,
розташованому по вул.Ватутіна,99 за
період з 20 вересня по 09 жовтня 2012 року
(тобто менше, ніж за один місяць) склав
7258 м3 на суму 134127,84 грн. (а.с.16).

З урахуванням того, що вищезгаданий
договір №1643/1 від 01.08.2008 між позивачем
та відповідачем укладено щодо цілої
низки об'єктів, а не тільки магазину
"Наш квартал", розташованого по вул.
Ватутіна,99, - позивач у жовтні 2012 року
виставив відповідачеві також інші
груп-рахунки за жовтень 2012 року на
загальну суму 178396,10 грн. (а.с.17-27).

Відповідач підтвердив факт отримання
груп-рахунків на зазначену суму
(а.с.67-68).

Позивач стверджує, що з загальної суми
178396,10 грн. відповідач сплатив лише
частину вартості послуг з
водопостачання та водовідведення, а
саме: 125165,83 грн. (а.с.2-4;41;70-76;78-83)), у
зв'язку з чим на день звернення до суду
з цим позовом залишок суми боргу
становить 53230,27 грн. (а.с.2-4;41).

Відповідач відмовився його сплачувати
(а.с.67-68), що стало підставою для
звернення ТОВ "Луганськвода" з цим
позовом до суду.

Відповідач позов не визнав.

Заслухавши сторони, дослідивши та
оцінивши наявні у справі докази, суд
дійшов висновку, що позов підлягає
задоволенню повністю з наступних
підстав.

Згідно частинам 1-2 статті 11
Цивільного кодексу України (далі - ЦКУ)
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими
актами, але за аналогією породжують
цивільні права та обов'язки. Підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини.

Правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків (ч. 1 ст. 202 ЦКУ).

Договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків (частина 1
ст. 626 ЦКУ); він є обов'язковим до
виконання сторонами (ст. 629 ЦКУ).

Частиною 1 ст. 628 Кодексу
встановлено, що зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.

Уклавши вищезгаданий договір,
сторони набули низку прав та
обов'язків.

Зобов'язанням є правовідносини, в
яких одна сторона (боржник) зобов'язана
вчинити на користь іншої сторони
(кредитора) певні дії (передати майно,
виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певних дій, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку (частина 1 ст.509 ЦКУ).

Закон - ст.525 ЦКУ - не передбачає
права сторони на односторонню відмову
від виконання зобов'язань, а згідно
ст.526 ЦКУ зобов'язання повинно
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства.

Статтею 527 ЦКУ встановлено, що
боржник зобов'язаний виконати свій
обов'язок, а кредитор - прийняти
виконання особисто, якщо інше не
встановлено договором або законом, не
випливає із суті зобов'язання.

Як сказано у частині 1 ст. 530 ЦКУ,
якщо у зобов'язанні встановлено строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до приписів ст. 32
Закону України від 10.01.02 року №2918-ІІІ
"Про питну воду та питне
водопостачання" за надання послуг з
питного водопостачання споживач
вносить плату за нормами і тарифами, що
регулюються у встановленому
законодавством порядку. Порядок
справляння плати за надання послуг з
питного водопостачання встановлюється
законодавством.

Споживач питної води зобов'язаний
своєчасно вносити плату за
використану питну воду відповідно до
встановлених тарифів на послуги
централізованого водопостачання та
водовідведення (ч.2 ст.22 Закону; пункти
6.1-6.3; абзац другий п.7.4 договору).

Відповідно до п.3.1 Правил №190
розрахунки за спожиту питну воду на
скид стічних вод здійснюється на
основі показів засобів обліку.

З цією нормою кореспондується
пункт 3.2 договору, укладеного між
сторонами, згідно якому споживач
зобов'язаний у точках підключення
встановити за власний кошт прилад
обліку використаної води, оскільки
кількість води, що подається
постачальником та використовується
споживачем, визначається за
показниками приладів обліку (п.5.1
договору).

Правила №190 (п.3.2)
водокористування вважають
безобліковим, якщо споживач самовільно
приєднався до систем централізованого
комунального водопостачання та
водовідведення або самовільно
користується ними.

Пунктом 3.2 договору встановлено,
що відповідно до технічних умов
постачальника споживач у точці
підключення установлює (за свій
рахунок) прилад обліку використаної
води. Без виконання цієї умови
підключатися до мереж постачальника
споживачу забороняється.

Крім того, як уже сказано вище у
цьому рішенні, пунктом 3.11 договору
передбачено, що споживачу
забороняється приєднувати до своїх
мереж інших споживачів, а також
приєднувати власні нові вводи до мереж
постачальника без дозволу
постачальника.

Кількість води, що постачається
постачальником та використовується
споживачем, визначається за
показниками приладів обліку (п.5.1).

Позивач у порядку та у спосіб,
встановлені чинним законодавством,
довів факт самовільного підключення
(врізки) споживача до водопостачальної
мережі позивача, без установки приладу
обліку використаної води.

Суд вважає, що позивач,
установивши зазначений факт, керуючись
пунктами 3.3-3.4 та 7.6 Правил №190 вірно
визначив суму збитків, заподіяних
відповідачем шляхом безоблікового
споживання води.

Так, за загальним правилом,
викладеним у п.3.3 Правил №190, у разі
безоблікового водокористування
виробник виконує розрахунок витрат
води за пропускною спроможністю труби
вводу при швидкості руху води в ній 2,0
м/сек та дією її повним перерізом
протягом 24 годин на добу.

У пункті 3.4 названих Правил
зазначено, що розрахунковим періодом
при безобліковому водокористуванні
встановлюється з дня початку такого
водокористування. Якщо термін початку
безоблікового водокористування
виявити неможливо, розрахунковий
період становить один місяць.

При вирішенні цього спору суд
враховує, що під час перевірки,
вчиненої 05.10.2012, позивач виявив факт
підключення до приладу обліку від
загально-будинкового вводу діаметром
50 мм системи пожежогасіння магазину
(пожежний кран). Запірний вентиль цього
крану не опломбований (а.с.15).

З огляду на цю обставину суд
керується наступним.

Згідно п.7.3 у разі наявності у
вузлі обліку споживача обвідної лінії
запірна арматура на ній пломбується
представником виробника в закритому
стані. За цілісність пломби відповідає
споживач.

З урахуванням викладеного у
попередньому абзаці, посилання
відповідача на відсутність
пломбування виробником запірної
арматури на обвідній лінії з його
(виробника) власної вини - є
безпідставними.

Пунктом 7.4 Правил №190 встановлено,
що з протипожежною метою допускається
встановлення пожежних насосів з
приєднанням до мереж споживачів за
вузлом обліку.

В силу абзацу першого пункту 7.6
Правил №190 використовувати воду для
господарських потреб із самостійних
протипожежних систем, що живляться від
спільних вводів, забороняється.

З акту №2124 від 05.10.2012 видно, що
факт водокористування через пожежний
кран не знайшов підтвердження, а тому
позивач при визначенні об'єму та
вартості самовільного
водокористування вірно скористався
приписами абзацу другого п. 7.6 Правил
№190, у якому зазначено, що якщо
представник виробника виявить
самовільне користування водою з
пожежних систем, розрахунок за воду
здійснюється відповідно до пункту 3.3
цих Правил з початку часу користування
водою до часу його виявлення. Якщо час
початку користування водою не
виявлено, то розрахунок здійснюється
за місячний термін.

З матеріалів справи, у т.ч. з
груп-рахунку АБ.№1643/16 за воду та
каналізацію за жовтень 2012 року
вбачається, що позивач дотримався
зазначеного припису пункту 7.6,
визначивши об'єм спожитої води за
період з 20.09.2012 по 09.10.2012, - тобто за
період, що

не перевищує один місяць.

Частинами 1 та 2 ст. 623 Цивільного
кодексу України встановлено, що
боржник, який порушив зобов'язання,
має відшкодувати кредиторові завдані
цим збитки. Розмір збитків, завданих
порушенням зобов'язання, доказується
кредитором.

Відповідач позовні вимоги не
спростував.

Спосіб захисту порушеного права,
обраний позивачем, відповідає приписам
ст.16 Цивільного та ст. 20 Господарського
кодексів України.

За таких обставин позов підлягає
задоволенню повністю з підстав, про які
йдеться вище у цьому рішенні.

Відповідно до ст.ст.44 та 49 ГПК
України судові витрати покладаються на
відповідача.

В ході розгляду даної справи судом
встановлено, що позивач, звертаючись з
позовом до суду, припустився зайвої
сплати судового збору.

Згідно п/п 1 п.2 ч.2 ст.4 Закону України
від 08.07.11 року №3674-УІ "Про судовий збір"
у разі звернення до господарського
суду з позовом майнового характеру (до
їх категорії належить цей спір) позивач
зобов'язаний сплатити на користь
Державного бюджету України судовий
збір у розмірі 2% ціни позову, але не
менше 1,5 та не більше 60 розмірів
мінімальної заробітної плати,
встановлених Законом України "Про
Державний бюджету України на 2014 рік", -
тобто 1218,00 грн.

Позивач на підставі платіжного
доручення №1713 від 28.08.2013 сплатив
судовий збір у сумі 1720,50 грн. (а.с.7). Крім
того, на підставі платіжного доручення
№1715 від 28.08.2013 він також сплатив
судовий збір у сумі 1720,50 грн. (а.с.8), - або
разом 3441,00 грн., - в той час, як при ціні
позову 53230,27 грн. йому слід було його
сплатити у сумі 1827,00 грн.

Отже, сума зайвої сплати судового збору
становить 1614,00 грн. (3441,00 грн. - 1827,00 грн.),
яка підлягає поверненню на користь
позивача з Державного бюджету України.

З цього приводу судом у даній справі
винесено спеціальну ухвалу.

На підставі викладеного,
ст.ст.11,16,202,509,525-527,530,623,626,627 Цивільного
кодексу України; ст. 20 Господарського
кодексу України; ст.ст.22,32 Закону
України від 10.01.02 року №2918-ІІІ "Про
питну воду та питне водопостачання",
керуючись ст.ст.43,47,32-34,36,43,44,49,82,84 та 85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд Луганської
області

В И Р І Ш И В :

1.Позов Товариства з обмеженою
відповідальністю "Луганськвода" до
Товариства з обмеженою
відповідальністю виробничо-комерційна
фірма "ЛІА" ЛТД - про стягнення 53230 грн. 27
коп. - задовольнити повністю.

2.Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю
виробничо-комерційна фірма "ЛІА" ЛТД,
ідентифікаційний код 20163224, яке
знаходиться за адресою: смт Станиця
Луганська, вул. Леніна, 53 Луганської
області, - на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Луганськвода", ідентифікаційний код
35554719, яке знаходиться за адресою: місто
Луганськ, кв. Пролетаріату Донбасу, 166, -
заборгованість за безобліково спожиту
питну воду у сумі 53230 (п'ятдесят три
тисячі двісті тридцять) грн. 27 коп., а
також витрати по сплаті судового збору
у сумі 1720 (одна тисяча сімсот двадцять)
грн. 50 коп.; видати наказ після набрання
рішенням законної сили.

Відповідно до ст. 85 ГПК України у
судовому засіданні 05.05.2014 оголошено
лише вступну та резолютивну частини
рішення.

Рішення набуває законної сили
після закінчення 10-денного строку з дня
його підписання, оформленого
відповідно до статті 84 ГПК України.

Рішення складено у повному обсязі
та підписано - 08 травня 2014 року.

Суддя
А.П.Середа