ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

10.04.2014
Справа № 905/7495/13

Господарський суд Донецької області у
складі судді Нестеренко Ю.С.

при секретарі судового засідання Рудюк
Є.О.

розглянув у відкритому судовому
засіданні матеріали справи

за позовною заявою: Товариства з
обмеженою відповідальністю «Ерлайт»,
м.Донецьк

до Відповідача: Державного
підприємства «Селидіввугілля»,
м.Селидове, Донецька область

про: стягнення заборгованості у
розмірі 259088,00грн., 3% річних у сумі
27342,65грн. та інфляційних нарахувань у
розмірі 21504,30грн.

за участю уповноважених представників:

від позивача: Лакушева Є.В. за
довіреністю б/н від 29.10.13р.;

від відповідача: не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою
відповідальністю «Ерлайт», м.Донецьк
звернувся до господарського суду
Донецької області з позовом до
Відповідача, Державного підприємства
«Селидіввугілля», м.Селидове, Донецька
абласть про стягнення заборгованості
у розмірі 259088,00грн., 3% річних у сумі
27342,65грн. та інфляційних нарахувань у
розмірі 21504,30грн.

В обґрунтування своїх вимог Позивач
посилається на неналежне виконання
Відповідачем грошових зобов'язань за
договором постачання №97 на підставі
тендерних торгів за кошти від
реалізації вугільної продукції,
проведених 11.11.2009р., від 03.12.2009р.
внаслідок чого за останнім утворилась
заборгованість у сумі 259088,00грн., що
стало підставою для нарахування 3%
річних у сумі 27342,65грн. та інфляційних
нарахувань у розмірі 21504,30грн.

На підтвердження викладених обставин
Позивач надав копії: договору №97 від
03.12.2009р. разом зі специфікацією до
нього, видаткових накладних,
довіреностей на отримання
товарно-матеріальних цінностей,
рахунків-фактур, банківської виписки,
акту звірки взаємних розрахунків з
01.01.2011р. по 30.04.2011р.

Нормативно свої вимоги Позивач
обґрунтовує ст.ст. 526, 625 Цивільного
кодексу України, ст.ст. 20, 193, 216
Господарського кодексу України, ст.ст.
1, 2, 12, 54 Господарського процесуального
кодексу України.

Відповідач у своєму відзиві б/н від
28.11.2013р. заперечив проти позовних вимог,
посилаючись на те, що його грошові
зобов»язання за спірним Договором
№97 від 03.12.09р. перед позивачем
припинені у зв»язку із закінченням
трирічного строку позовної давності.
Одночасно, Відповідач зазначив, що акт
звірки взаємних розрахунків, на який
посилається позивач, не свідчить про
визнання відповідачем свого боргу
перед позивачем, оскільки акт звірки
взаєморозрахунків підприємств за
своєю суттю є тільки документом, за
яким бухгалтерії підприємств звіряють
бухгалтерський облік операцій. Крім
того, зазначив, що особа, яка
підписала з боку його підприємства
акт звірки не мала повноважень на
визнання цього боргу за
підприємством.

Отже, відповідач просив
застосувати до заявлених вимог
позивача позовну давність та
відмовити у задоволенні позовних
вимог.

Ухвалою господарського суду від
19.12.2013р. строк розгляду справи
продовжено на 15 днів до 08.01.2014р.

Розпорядженням заступника голови
господарського суду Донецької області
від 08.01.2014р. справу №905/7495/13 передано на
розгляд судді Риженко Т.М.

Розпорядженням заступника голови
господарського суду Донецької області
від 06.02.2014р. справу №905/7495/13 передано на
розгляд судді Нестеренко Ю.С.

Ухвалою господарського суду від
25.03.2014р. строк розгляду справи
продовжено на 15 днів до 22.04.2014р.

Розглянувши матеріали справи,
господарський суд встановив :

Між ТОВ «Ерлайт» (Постачальник) та ДП
«Селидіввугілля» (Замовник) 03.12.2009р.
було укладено договір постачання №97
на підставі тендерних торгів за кошти
від реалізації вугільної продукції,
проведених 11.11.2009р. (далі - Договір)
відповідно до умов якого Постачальник
зобов'язується поставити продукцію
(стрічки, приводні паси гумові (стрічка
конвеєрна)) у власність Замовника в
асортименті, кількості, в терміни і за
ціною узгодженими сторонами в цьому
договорі і відповідно до специфікації,
яка є невідємною частиною даного
договору.

Відповідно до п.1.2. договору, Замовник
зобов»язався прийняти поставлену в
його власність продукцію і сплатити
Ії вартість відповідно до умов
цього договору.

За приписами п.4.3. договору розрахунки
за поставлену продукцію здійснюються в
національній валюті України шляхом
перерахування грошових коштів на
розрахунковий рахунок Постачальника
протягом 2-х календарних днів від дня
поставки товару.

Договір набуває чинності з моменту
його підписання обома сторонами і діє
до 31.12.2010р., а в частині виконання
фінансових зобов'язань - до повного
виконання (п.9.1. договору).

Договір підписаний Сторонами та
скріплений печатками підприємств.

Специфікацією до договору №97 від
03.12.2009р. сторони погодили найменування
продукції, що буде поставлятися,
одиницю виміру, кількість, ціну з ПДВ та
суму з ПДВ.

На виконання умов договору позивач
поставив на адресу відповідача
Продукцію, що підтверджується
видатковими накладними: №ЭР-000378 від
25.12.2009р. на суму 338016,00грн., № ЭР-000380 від
28.12.2009р. на суму 471072,00грн. Разом на
загальну суму 809088грн. Факт отримання
відповідачем продукції
підтверджується підписом представника
відповідача у вказаних накладних та
довіреностями на отримання
товарно-матеріальних цінностей №1612
від 25.12.2009р., №1629 від 28.12.2009р.

Відповідачу були виставлені рахунки на
оплату № ЭР-000452 від 25.12.2009р. на суму
338016,00грн. та ЭР-000453 від 28.12.2009р. на суму
471072,00грн.

Отже відповідач повинен був
здійснити оплату отриманого товару
27.12.09р. та 30.12.09р. включно.

Проте, Відповідач свої зобов'язання по
оплаті отриманого товару виконав
частково та оплатив товар на суму
550000,00грн., що підтверджується
банківськими виписками від 29.12.2009р. та
15.04.2009р.

Решта отриманої продукції у розмірі
259088,00грн. Відповідачем оплачена не була
у зв»язку з чим за останнім виникла
спірна сума боргу.

В подальшому між сторонами було
складено акт звірки
взаєморозрахунків за період з 01.01.11р.
по 30.04.11р. за Договором №97 від 03.12.09р. в
якому відображено, що за відповідачем
наявна заборгованість у розмірі 259088
грн. Даний акт підписаний
представниками сторін, а саме з боку
позивача - головним бухгалтером
ОСОБА_3, з боку відповідача -
заступником головного бухгалтера
ОСОБА_4

Позивач в обґрунтування заявлених
вимог посилається на приписи ст. 264
Цивільного кодексу України та
зазначає, що перебіг позовної
давності переривається вчиненням
особою дії, що свідчить про визнання
нею свого боргу та вважає, що
відповідач підписавши акт звірки
взаєморозрахунків своїми діями
перервав строк позовної давності.

На підставі вищенаведених обставин
позивач звернувся до суду з
відповідними позовними вимогами.

Розглянувши матеріали справи,
господарський суд дійшов висновку, що
позовні вимоги не підлягають
задоволенню з огляду на наступне:

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України та ст. 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання мають
виконуватися належним чином
відповідно до умов закону, інших
правових актів, договору, а за
відсутністю таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

При цьому, приписи ч.7 ст. 193
Господарського кодексу України та ст.
525 Цивільного кодексу України
встановлюють загальне правило щодо
заборони односторонньої відмови від
зобов'язання або односторонньої зміни
його умов, що кореспондується із
вимогами ст. 629 Цивільного кодексу
України щодо обов'язковості договору
для виконання сторонами.

За приписом ч.1 ст.530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Як встановлено матеріалами справи
Відповідач взяті на себе зобов'язання
щодо повного та своєчасного розрахунку
за отриманий товар не виконав у зв'язку
з чим за відповідачем виникла спірна
сума боргу.

Відповідно до умов Договору Відповідач
повинен був здійснити оплату
отриманого товару за спірними
накладними 27.12.09р. та 30.12.09р. включно,
отже строк позовної давності
скінчився 27.12.12р. та 30.12.12р. відповідно.

Позивач з відповідним позовом до суду
про стягнення спірної заборгованості з
Відповідача звернувся 24.10.2013р.

За приписами ст. 256 Цивільного кодексу
України, позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.

Статтею 257 Цивільного кодексу України
передбачено, що загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки.

Відповідно до ст. 260 Цивільного
кодексу України, позовна давність
обчислюється за загальними правилами
визначення строків, встановленими
статтями 253 - 255 цього Кодексу

Згідно з п.1 ст. 261 Цивільного кодексу
України, перебіг позовної давності
починається від дня, коли особа
довідалась або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила.

Як зазначалось, Позивач проти
спливу позовної давності відносно
заявленої спірної суми заперечує,
посилаючись на той факт, що Відповідач
здійснив дії направлені на визнання
спірної суми боргу, зокрема підписав
акт звірки взаєморозрахунків, чим
перервав перебіг позовної давності з
огляду на приписи ст. 264 Цивільного
кодексу України.

Однак, заперечення позивача судом до
уваги не приймаються з огляду на
нижчевикладене.

Відповідно до ст. 264 Цивільного
кодексу України, перебіг позовної
давності переривається вчиненням
особою дії, що свідчить про визнання
нею свого боргу або іншого обов'язку.
Позовна давність переривається у разі
пред'явлення особою позову до одного із
кількох боржників, а також якщо
предметом позову є лише частина вимоги,
право на яку має позивач. Після
переривання перебіг позовної давності
починається заново. Час, що минув до
переривання перебігу позовної
давності, до нового строку не
зараховується.

Отже, перебіг позовної давності
переривається у разі вчинення особою
дій, що свідчать про визнання нею свого
боргу.

Як зазначалось, в обґрунтування факту
переривання строку позовної давності,
позивач посилається на акт звірки
взаєморозрахунків станом на 30.04.2011р.
Даний акт звірки підписаний з боку
Позивача - головним бухгалтером та з
боку Відповідача - заступником
головного бухгалтера.

Відповідно до п.4.4.1. Постанови Пленуму
Вищого Господарського суду України №10
від 29.05.2013р. «Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських спорів» до
дій, що свідчать про визнання боргу
або іншого обов»язку, можуть, з
урахуванням конкретних обставин
справи, належати, зокрема підписання
уповноваженою на це посадовою
особою боржника разом з кредитором
акта звірки взаєморозрахунків, який
підтверджує наявність заборгованості
в сумі, щодо якої виник спір.

Відповідно до Закону України „Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" №996-XIV від 16.07.1999р.
із змінами та доповненнями, головний
бухгалтер або особа, на яку покладено
ведення бухгалтерського обліку
підприємства (далі - бухгалтер):
забезпечує дотримання на підприємстві
встановлених єдиних методологічних
засад бухгалтерського обліку,
складання і подання у встановлені
строки фінансової звітності; організує
контроль за відображенням на рахунках
бухгалтерського обліку всіх
господарських операцій; бере участь в
оформленні матеріалів, пов'язаних з
нестачею та відшкодуванням втрат від
нестачі, крадіжки і псування активів
підприємства; забезпечує перевірку
стану бухгалтерського обліку у філіях,
представництвах, відділеннях та інших
відокремлених підрозділах
підприємства.

Отже, діючим законодавством на
бухгалтера (головного бухгалтера) не
покладений обов'язок вчинення дій, які
б свідчили про визнання (невизнання)
наявності на підприємстві
заборгованості. Зазначена особа лише
організує контроль за відображенням на
рахунках бухгалтерського обліку всіх
господарських операцій та забезпечує
перевірку стану бухгалтерського
обліку у філіях, представництвах,
відділеннях та інших відокремлених
підрозділах підприємства.

Проте, приписами діючого законодавства
не заборонено надавати будь-які
повноваження особі (головному
бухгалтеру, бухгалтеру, працівнику
підприємства тощо) для здійснення нею
представницьких функцій від імені
підприємства, у тому числі на визнання
суми заборгованості.

Пунктом 3 ст. 237 Цивільного кодексу
України визначено, що представництво
виникає на підставі договору, закону,
акта органу юридичної особи та з інших
підстав, встановлених актами
цивільного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи,
доказів того, що особа, яка підписала
спірний акт звірки - ОСОБА_4 має право
на вчинення дій, які свідчать, що
боржник визнав себе зобов'язаною
особою по відношенню до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Ерлайт»,
м.Донецьк, позивачем суду не надано.

Також у матеріалах справи міститься
посадова інструкція заступника
головного бухгалтера ОСОБА_4, яка
засвідчує відсутність у зазначеної
особи повноважень визнавати наявність
боргу чи його відсутність.

Акт звірки складається не в результаті
здійснення господарської операції, а з
метою встановлення (підтвердження)
реальних показників
дебіторсько-кредиторської
заборгованості підприємства і його не
можна вважати первинним документом.
Акт звірки розрахунків, який
підписаний лише особами, до
повноважень яких входить здійснення
перевірки стану бухгалтерському
обліку без права представлення
інтересів підприємства на підставі
відповідних документів, може бути лише
підставою для складення первинного
документа (наприклад бухгалтерської
довідки).

Звірка взаємних розрахунків між
контрагентами полягає в звірянні даних
обома сторонами щодо обраного об'єкта
звірки (надходження/здійснення оплат
тощо), перевірянні обґрунтування
виявлених розбіжностей (відмінностей),
приведенні облікових показників у
відповідність до реальних даних.

Таким чином, підписавши акти звірки від
імені Відповідача, заступник головного
бухгалтера ОСОБА_4 лише здійснила дії,
направлені на перевірку стану
бухгалтерського обліку на своєму
підприємстві, зафіксувавши таку
перевірку, у тому числі, в акті звірки
розрахунків.

Враховуючи вищевикладене, акт звірки
розрахунків, що підписаний
вищезазначеною особою, має статус
документа, який підтверджує тотожність
ведення бухгалтерського обліку
спірних господарських операцій обома
сторонами спірних правовідносин.
Одночасно, відсутність в зазначеному
документі підписів перших керівників
сторін або інших осіб, які в силу
довіреності (доручення, договору тощо)
мають право представляти інтереси
сторін, у тому числі здійснювати дії,
направлені на визнання заборгованості
підприємства перед іншими суб'єктами
господарювання, означає відсутність в
акту звірки юридичної сили документа,
яким суб'єкт господарської діяльності
визнає суму заборгованості і який може
служити підставою для переривання
строку позовної давності в порядку ст.
264 Цивільного кодексу України.

Отже, акт звірки взаєморозрахунків на
який посилається Позивач в
обґрунтування тверджень щодо
переривання строку позовної
давності, та в якому відсутній
підпис уповноваженої на здійснення
відповідних дій від імені
підприємства особи (керівника
підприємства, довіреного
представника тощо) не може бути
прийнятий судом у якості
відповідного доказу.

Таким чином, на підставі
вищевикладеного, суд дійшов висновку,
що підписання заступником головного
бухгалтера ОСОБА_4 акту звірки
взаєморозрахунків не є той дією, що
свідчить про визнання відповідачем
суми боргу, а отже переривання
строку позовної давності не
відбулось.

На підставі вищевикладеного, суд
дійшов висновку, що Позивач пропустив
строк позовної давності для
пред'явлення вимоги щодо стягнення з
Відповідача суми заборгованості у
розмірі 259088,00грн., поважність
пропущення строку позовної давності
Позивач суду не довів, клопотання про
поновлення пропущеного строку на
подав.

Приписами п. 4 ст. 267 Цивільного кодексу
України визначено, що сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спору, є підставою
для відмови у позові.

За приписом ст.33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести обставини, на
які вона посилається в обґрунтування
своїх вимог або заперечень.

При цьому, з урахуванням вимог ст.43
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Отже у задоволенні позовних вимог
позивача про стягнення з
відповідача заборгованості у розмірі
259088,00грн., 3% річних у сумі 27342,65грн. та
інфляційних нарахувань у розмірі
21504,30грн. суд відмовляє.

У відповідності до ст.49
Господарського процесуального кодексу
України судові витрати відносяться на
позивача.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.1, 4-2, 4-3, 22, 32-38, 43, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд ,-

ВИРІШИВ:

У позовних вимогах Товариства з
обмеженою відповідальністю «Ерлайт»,
м.Донецьк

до Державного підприємства
«Селидіввугілля», м.Селидове, Донецька
область про стягнення заборгованості у
розмірі 259088,00грн., 3% річних у сумі
27342,65грн. та інфляційних нарахувань у
розмірі 21504,30грн. відмовити повністю.

У судовому засіданні 10.04.2014р. оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку протягом десяти
днів з дня його оголошення. Зазначений
строк обчислюється з дня підписання
рішення, оформленого відповідно до
ст.ст.84, 85 Господарського
процесуального кодексу України.

Повний текст рішення підписано 15.04. 2014р.

Суддя
Ю.С.
Нестеренко