ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2014 року Справа № 5015/553/12 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

головуючого судді: Мирошниченка С.В.,

суддів: Євсікова О.О.

Картере В.І.
(доповідач)

за участю представників:

ПАТ по газопостачанню та газифікації
"Львівгаз" - Станька М.М.,

ТОВ "Перша Західно-Українська
лізингова компанія" - арбітражного
керуючого Білоусова О.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
"Львівгаз"

на постанову Львівського апеляційного
господарського суду від 16.09.2013

у справі № 5015/553/12 господарського суду
Львівської області

за позовом Публічного акціонерного
товариства по газопостачанню та
газифікації "Львівгаз"

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Перша
Західно-Українська лізингова компанія"

про визнання права власності на
автомобіль

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2011 року Публічне
акціонерне товариство по
газопостачанню та газифікації
"Львівгаз" звернулося до
господарського суду з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Перша
Західно-Українська лізингова компанія"
про визнання права власності на
автомобіль.

Рішенням господарського суду
Львівської області від 14.06.2012 (суддя
Березяк Н.Є.) позовні вимоги задоволено.
Визнано право власності Публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
"Львівгаз" на автомобіль Toyota Land Cruiser 120
Prado номер шасі JTEBU29J305142846, державний
номерний знак ВС 0091 ВО.

Постановою Львівського апеляційного
господарського суду від 16.09.2013 (колегія
суддів у складі: суддя Мирутенко О.Л. -
головуючий, судді Гнатюк Г.М., Кравчук
Н.М.) вказане рішення господарського
суду скасовано та прийнято нове
рішення, яким у позові відмовлено
повністю.

У касаційній скарзі та доповненнях до
неї позивач просить скасувати
постанову Львівського апеляційного
господарського суду від 16.09.2013, а
рішення господарського суду
Львівської області від 14.06.2012 залишити
в силі. В обґрунтування касаційної
скарги позивач стверджує, що
апеляційним судом при прийнятті
оскаржуваної постанови не правильно
застосовано положення ст. 34 ГПК
України, ст. 601 ЦК України, ст. 1 Закону
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" (далі - Закон
про банкрутство).

У відзиві на касаційну скаргу
ліквідатор ТОВ "Перша
Західно-Українська лізингова компанія"
просить постанову апеляційного суду
від 16.09.2013 залишити без змін, а
касаційну скаргу - без задоволення.

Перевіривши правильність застосування
господарськими судами норм
процесуального та матеріального права,
Вищий господарський суд України вважає
касаційну скаргу такою, що підлягає
частковому задоволенню виходячи з
такого.

Під час розгляду справи,
господарськими судами попередніх
інстанцій встановлено, що:

- 29.09.2008 Відкритим акціонерним
товариством по газопостачанню та
газифікації "Львівгаз"
(правонаступником якого є Публічне
акціонерне товариство по
газопостачанню та газифікації
"Львівгаз") та ТОВ "Перша
Західно-Українська Лізингова Компанія"
укладено договір фінансового лізингу
№ 080926/ФЛ-0552, відповідно до умов якого
ТОВ "Перша Західно-Українська
лізингова компанія" набуває у
власність предмет лізингу
(найменування та технічні
характеристики якого вказані у
Специфікації, яка є невід'ємною
частиною даного договору) та надає його
ПАТ по газопостачанню та газифікації
"Львівгаз" за плату у володіння та
користування на умовах даного договору
та Правил фінансового лізингу (Додаток
№ 1 до даного договору) на визначений
строк, за умови сплати позивачем
періодичних лізингових платежів;

- відповідно до додатку № 2
(Специфікація) предметом вказаного
договору фінансового лізингу є
автомобіль Toyota Land Cruiser 120 Prado номер шасі
JTEBU29J305142846 в кількості 1 шт., вартість
майна становить 275000,00 грн. з ПДВ, а
загальна сума лізингових платежів
згідно з п. 5.1. договору становить 387435,46
грн. в т.ч. ПДВ;

- згідно з п.п. 7.2., 7.3. Загальних правил
фінансового лізингу, які є додатком № 1
до договору фінансового лізингу №
080926/ФЛ-0552 від 29.09.2008, за письмовою
вимогою лізингооджержувача,
надісланою листом з повідомленням про
вручення, після закінчення строку
лізингу, та у разі належного, повного та
безумовного виконання
лізингоодержувачем всіх умов договору
лізингу, відсутності заборгованості зі
сплати лізингових та інших платежів, що
виникають з договору лізингу, в тому
числі неустойки (штрафу, пені), предмет
лізингу переходить у власність
лізингоодержувача за ціною останнього
лізингового платежу, який є ціною
викупу предмета лізингу. Фактичний
перехід права власності на предмет
лізингу до лізингоодержувача
оформляється підписанням між
лізингодавцем та лізингоодержувачем
акта про повне виконання сторонами
своїх зобов'язань за договором
фінансового лізингу;

- позивачем було надіслано на адресу
відповідача лист від 30.06.2011 № 06-6300 та
вимогу від 12.08.2011 № 06-8166 про надання
необхідних документів для оформлення
права власності на транспортний засіб,
які були залишені без відповіді.

Звертаючись до господарського суду з
позовом у даній справі, позивач
обґрунтовував його тим, що відповідач
ухиляється від свого обов'язку щодо
надання необхідних документів для
оформлення права власності на
транспортний засіб та підписання
відповідного акта, тоді як позивачем
оплачено періодичні лізингові платежі
за договором фінансового лізингу, що
підтверджується відповідними
платіжними дорученнями. При цьому,
позивач вказував на те, що розрахунки
за договором були проведені грошовими
коштами за винятком 100000,00 грн., за якими
було проведено залік зустрічних
однорідних вимог на підставі договору
про відступленням права вимоги № 26/04/2010
від 26.04.2010, укладеного ВАТ "Закарпатгаз"
(первісний кредитор) та позивачем.

Заперечуючи проти задоволення
позовних вимог, відповідач вказував на
те, що умовами договору фінансового
лізингу не передбачався залік
зустрічних однорідних вимог і
заборгованість позивача за договором
фінансового лізингу разом з штрафними
санкціями становить 149608,69 грн.

Задовольняючи позовні вимоги,
господарський суд виходив з того, що
відповідачем не подано суду належних
та допустимих доказів, які б свідчили
про те, що відповідач на законних
підставах відмовляє позивачу у
передачі спірного транспортного
засобу з оформленням відповідних
документів на нього.

Скасовуючи рішення господарського
суду першої інстанцій та відмовляючи у
задоволенні позову, суд апеляційної
інстанції виходив з того, що позивачем
не виконано зобов'язання за договором
фінансового лізингу, а тому до нього не
може перейти право власності на
предмет лізингу ні відповідно до умов
договору, ні відповідно до вимог Закону
України "Про фінансовий лізинг". Крім
того, на думку суду апеляційної
інстанції, зарахування лізингових
платежів в розмірі 100000,00 грн. на
підставі договору про відступленням
права вимоги №26/04/2010 від 26.04.2010,
укладеного ВАТ "Закарпатгаз" (первісний
кредитор) та позивачем, є
неправомірним.

Однак, такі висновки господарських
судів попередніх інстанцій Вищий
господарський суд України вважає
передчасними з огляду на наступне.

Як вбачається з наявних матеріалів
справи, постановою господарського суду
міста Києва від 05.12.2011 у справі № 44/277-6
відповідача було визнано банкрутом,
відкрито ліквідаційну процедуру,
ліквідатором банкрута призначено
арбітражного керуючого Білоусова
Олексія Анатолійовича.

17.04.2012 врахувавши викладені обставини,
місцевий господарський суд дійшов
висновку про необхідність зупинення
провадження у даній справі до
винесення ухвали господарського суду
міста Києва за результатами вимог до
боржника.

05.06.2012 місцевий господарський суд виніс
ухвалу, якою поновив провадження у
справі № 5015/553/12 та розпочав розгляд
справи по суті з тих підстав, що позивач
є поточним кредитором
боржника-відповідача.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
(в редакції на дату прийняття
оскаржуваного рішення) конкурсні
кредитори - кредитори за вимогами до
боржника, які виникли до порушення
провадження у справі про банкрутство.
Поточні кредитори - кредитори за
вимогами до боржника, які виникли після
порушення провадження у справі про
банкрутство.

Враховуючи, що позивач сплачував
лізингові платежі у період з 30.09.2008 по
30.06.2011, право вимоги за вказаним
договором фінансового лізингу у
позивача могло виникнути тільки після
30.06.2011, у зв'язку з чим . господарський
суд апеляційної інстанції
обґрунтовано зазначив про те, що
позивач є конкурсним кредитором
відповідача, оскільки ухвала про
порушення справи про банкрутство
відповідача була винесена 14.11.2011.

Господарськими судами було
встановлено, що позивач у справі про
банкрутство звернувся з
кредиторськими вимогами до боржника
від 04.01.2012 № 06-92, в якій просив визнати
його кредитором боржника на суму
внесених лізингових платежів за
договором фінансового лізингу №
080926/ФЛ-0552.

В той же час, господарські суди
попередніх інстанцій не з'ясували
питання щодо включення чи не включення
останнього до реєстру вимог
кредиторів, оскільки як вбачається зі
змісту поданих позивачем заяви з
вимогами до боржника, а також позову у
даній справі вимоги в обох справах
ґрунтуються на виконанні сторонами
договору фінансового лізингу №
080926/ФЛ-0552 від 29.09.2008 і фактично є
взаємовиключними.

Отже, господарськими судами попередніх
інстанцій неповно з'ясування обставин,
які мають значення для правильного
вирішення справи, що свідчить про
порушення приписів ч. 1 ст. 47 ГПК України
щодо прийняття судового рішення суддею
за результатами обговорення усіх
обставин справи та частини першої
статті 43 цього Кодексу стосовно
всебічного, повного і об'єктивного
розгляду в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності.

Недодержання судами попередніх
інстанцій вказаних норм
процесуального права унеможливило
встановлення фактичних обставин, які
мають значення для правильного
розгляду справи, є підставою для
скасування судових рішень з передачею
справи на новий розгляд до
господарського суду першої інстанції
(п. 3 ч. 1 ст. 1119 ГПК України), оскільки
касаційна інстанція не має права сама
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові місцевого чи
апеляційного господарського суду чи
відхилені ним, вирішувати питання про
достовірність того чи іншого доказу,
про перевагу одних доказів над іншими,
збирати нові докази або додатково
перевіряти докази.

За таких обставин прийняті судами
рішення підлягають скасуванню з
направленням самої справи на новий
розгляд.

В ході нового розгляду господарському
суду належить врахувати наведені
недоліки, з'ясувати фактичні обставини
справи, зазначені в цій постанові,
усунути суперечливість висновків при
встановленні фактичних обставин
справи, дати їм та доводам сторін
належну правову оцінку і вирішити спір
відповідно до вимог закону.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119-11112
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
"Львівгаз" задовольнити частково.

Постанову Львівського апеляційного
господарського суду від 16.09.2013 та
рішення господарського суду
Львівської області від 14.06.2012 у справі
№ 5015/553/12 скасувати.

Справу передати на новий розгляд до
господарського суду Львівської
області.

Головуючий суддя:С. Мирошниченко
Судді: О. Євсіков В.
Картере