ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

"22" квітня 2014 р.
Справа № 911/472/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Санвіт-Холдінг», м.
Київ

до Товариства з обмеженою
відповідальністю «ПАК-ЕКСПО»,
м.Славутич

про стягнення 233 709,13 грн.

Суддя Щоткін О.В.

за участю представників сторін:

позивач - Мамецький О.О.- предст., дов №59
від 17.03.2014р;

відповідач - не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

До господарського суду Київської
області надійшла позовна заява
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Санвіт-Холдінг» до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ПАК -ЕКСПО» про
стягнення 233 709,13 грн. заборгованості за
договором № 81 від 27.06.2013р., з яких 224 811,28
грн. - основний борг, 7229,50 грн. - пеня та
1668,35 грн. - 3% річних.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 17.02.2014р. порушено
провадження у даній справі, розгляд
справи призначено на 17.03.2014р.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 17.03.2014р. розгляд справи
№911/472/14 було відкладено на 07.04.2014р., в
зв'язку з неявкою відповідача.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 07.04.2014р. строк розгляд спору
було продовжено в порядку,
передбаченому ст. 69 Господарського
процесуального кодексу України.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 07.04.2014р. розгляд справи
№911/472/14 було відкладено на 22.04.2014р., в
зв'язку з неявкою відповідача.

В судове засідання 22.04.2014р. відповідач,
належним чином повідомлений про час і
місце розгляду справи, вкотре не
з'явився, про причини неявки суд не
повідомив, відзиву на позовну заяву не
надіслав.

Згідно п. 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду від 26.12.2011 року №18
«Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції», у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Враховуючи те, що неявка відповідача в
судове засідання не перешкоджає
розгляду спору по суті, дослідження
доказів, наявних в матеріалах справи,
яких достатньо для об'єктивного
вирішення спору по суті, судом
закінчено, а також враховуючи приписи
статті 69 Господарського
процесуального кодексу України щодо
строків розгляду справи, суд керуючись
нормами статті 85 Господарського
процесуального кодексу України в
судовому засіданні 22.04.2014р. оголосив
вступну та резолютивну частину
рішення.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши наявні в ній докази,
оцінивши їх в сукупності та заслухавши
пояснення присутнього в судовому
засіданні представника позивача, суд,-

встановив:

27 червня 2013 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Санвіт-Холдінг» (Постачальник) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «ПАК-ЕКСПО»
(Покупець) було укладено Договір №81,
відповідно до умов якого, Постачальник
зобов'язався передати, а Покупець, -
зобов'язався прийняти та оплатити в
порядку, передбаченим цим договором,
гофропродукцію, далі товар асортимент,
кількість, ціна якого визначена в
специфікаціях.

Згідно з п.3.1. Договору поставки
гофропродукції, фактичний асортимент
та кількість товару визначається в
специфікаціях та видаткових накладних.

Пунктом 4.4 Договору поставки
гофропродукції передбачено, що датою
поставки товару вважається дата,
вказана у видатковій накладній.

У відповідності до п.6.1. Договору
поставки гофропродукції, ціна товару
зазначається в специфікаціях, що
видаються на підставі асортименту
замовленого Покупцем, сума яких
складає загальну суму Договору
поставки гофропродукції.

Відповідно до п. 6.3. Договору, Покупець
зобов'язується провести розрахунок за
отриманий товар на протязі сорока п'яти
календарних днів з моменту отримання
товару. Датою отримання товару
вважається дата підписання видаткових
накладних.

Як визначено п. 6.4. Договору поставки
гофропродукції, розрахунки за
отриманий товар здійснюються шляхом
перерахування грошових коштів на
розрахунковий рахунок Постачальника.

Згідно з п. 2.3. договору, сторони
зобов'язані проводити звірку взаємних
розрахунків на вимогу будь-якої сторін
на протязі п'яти робочих днів з моменту
виставлення вимоги.

На виконання умов Договору, позивач
поставив відповідачу гофропродукцію
на загальну суму 234 601,68 грн., що
підтверджується підписаними позивачем
та відповідачем, видатковими
накладними: № PH - 0000903 від 24.07.2013 на
загальну суму 7790,40 грн., № PH - 0000960 від
31.07.2013 на загальну суму 19734,90 грн., № PH -
0001033 від 19.08.2013 на загальну суму 27699, 20
грн., № PH - 0001064 від 23.08.2013 на загальну
суму 75084,79 грн., № PH - 0001391 від 31.10.2013 на
загальну суму 76593,19 грн., № PH 0001446 від
12.11.2013 на загальну суму 27699,20 грн.

Як стверджує позивач у своїй позовній
заяві, з 17.09.2013р. по 03.02.2014р. відповідач
повністю оплатив поставлений товар
згідно видаткової накладної № PH - 0000903
від 24.07.2013 на загальну суму 7790,40 грн. та
частково оплатив поставлений товар
згідно видаткової накладної № PH - 0000960
від 31.07.2013 на суму 2000,00 грн.

03.02.2014р. позивачем та відповідачем було
підписано акт звірки взаємних
розрахунків, відповідно до якого
заборгованість відповідача перед
позивачем складає 224 811,28 грн.

Враховуючи відсутність добровільного
виконання відповідачем умов договору,
позивач був змушений звернутися до
суду за захистом свого порушеного
права.

Згідно частини першої та частини
сьомої статті 193 Господарського
кодексу України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Не допускаються
одностороння відмова від виконання
зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова
від виконання або відстрочка виконання
з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було
виконано належним чином.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Цивільного кодексу України,
одностороння відмова від виконання
зобов'язання не допускається.

Частиною другою статті 712 Цивільного
кодексу України передбачено, що до
договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Приписами пункту 2 статті 692 Цивільного
кодексу України передбачено: покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Оскільки заборгованість відповідача
перед позивачем на час прийняття
рішення не погашена, доказів оплати
відповідач до суду не надав, розмір
вказаної заборгованості відповідає
фактичним обставинам справи, вимога
про стягнення з відповідача 224 811,28 грн.
боргу за поставлений товар підлягає
задоволенню.

Крім суми основного боргу, позивач
просить стягнути з відповідача 7229,50
грн. пені.

Як передбачено п. 7.1. договору, у випадку
порушення строків оплати покупцем або
строків відвантаження товару
постачальником винна сторона сплачує
на користь потерпілої, пеню в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ від
вартості неоплаченого чи не
відвантаженого товару за кожен день
прострочення.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу
України, неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Пунктом 6 ст. 231 Господарського кодексу
України встановлено, що штрафні
санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за весь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»,
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Статтею 3 вказаного закону встановлено,
що розмір пені обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла в період, за який сплачується
пеня.

Відповідно до п. 6 ст. 232 ГК України,
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язань
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано.

З долученого до матеріалів справи
розрахунку вбачається, що позивачем
було розраховано розмір пені, з
урахуванням часткових проплат від
кожної видаткової накладної окремо
наступним чином:

- на 7790,40 грн. боргу за видатковою
накладною РН-0000903 від 24.07.2013р. позивачем
нараховано 24,97 грн. пені за період з
08.09.2013р. по 16.09.2013р.;

- за видатковою накладною РН-0000960 від
31.07.2013р. нарахування було здійснено в
два етапи: на 19734,90 грн. заборгованості з
15.09.2013р. по 10.10.2013р. було нараховано 182,75
грн. пені та, в зв'язку з тим, що
відповідач частково оплатив суму
заборгованості за даною накладною,
позивач здійснив нарахування 896,85 грн.
пені на суму боргу, яка залишилась
неоплаченою, а саме на 17734,90 грн. за
період з 15.09.2013р. по 03.02.2014р.;

- на 27699,20 грн. боргу за видатковою
накладною РН-0001033 від 19.08.2013р.
нараховано 1203,59 грн. пені за період з
04.10.2013р. по 03.02.2014р.;

- на 75084,79 грн. боргу за видатковою
накладною РН-0001064 від 23.08.2013р.
нараховано 3182,36 грн. пені за період з
08.10.2013р. по 03.02.2014р.;

- на 76593,19 грн. боргу за видатковою
накладною РН-0001391 від 31.10.2013р.
нараховано 1363,99 грн. пені за період з
16.12.2013р. по 03.02.2014р.;

- на 27699,20 грн. боргу за видатковою
накладною РН-0001446 від 12.11.2013р.
нараховано 374,89 грн. пені за період з
28.12.2013р. по 03.02.2014р.;

Суд перевіривши наданий розрахунок,
вважає за необхідне зазначити, що
позивачем було невірно виконане
нарахування пені за видатковою
накладною РН-0000960 від 31.07.2013р.

Вірним порядком нарахування є: на 19734,90
грн. заборгованості періодом
нарахування є 15.09.2013 - 10.10.2013р. за який
нараховано 182,75 грн. пені, однак
враховуючи те, що 10.10.2013р. позивач
здійснив часткову проплату у розмірі
2000,00 грн., нарахування на 17 734, 90 грн. суму
неоплаченої заборгованості мало бути
здійснено з 11.10.2013р. по 03.02.2014р. Сума пені
за вказаний період, за розрахунком суду
становить 732,72 грн.

Загальна сума пені, за розрахунком суду
становить 7065,27 грн.

З огляду на це судом встановлено, що
позовні вимоги щодо стягнення з
відповідача 7229,50 грн. пені, підлягають
задоволенню частково та з відповідача
на користь позивача підлягає стягненню
7065,27 грн. пені.

Крім того, позивач просить стягнути з
відповідача 1668,35 грн. 3% річних.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України,
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу, а також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

З долученого до матеріалів справи
розрахунку 3% річних вбачається, що
позивачем було невірно здійснено
нарахування, за видатковою накладною
РН-0000960 від 31.07.2013р.

Вірним порядком нарахування є: на 19734,90
грн. заборгованості періодом
нарахування є 15.09.2013 - 10.10.2013р. за який
нараховано 206,99 грн. 3% річних, однак
враховуючи те, що 10.10.2013р. позивач
здійснив часткову проплату у розмірі
2000,00 грн., нарахування на 17 734, 90 грн. суму
неоплаченої заборгованості мало бути
здійснено з 11.10.2013р. по 03.02.2014р. Сума 3%
річних за вказаний період, за
розрахунком суду становить 169,09 грн.

Нарахування 3% річних за іншими
накладними було здійснено позивачем
вірно.

Загальна сума 3% річних, за розрахунком
суду становить 1559,68 грн.

З огляду на це судом встановлено, що
позовні вимоги щодо стягнення з
відповідача 1668,35 грн. 3% річних,
підлягають задоволенню частково та з
відповідача на користь позивача
підлягає стягненню 1559,68 грн. 3% річних.

Враховуючи викладене, господарський
суд дійшов до висновку, що позов
підлягає задоволенню частково та з
відповідача підлягає до стягнення 224
811,28 грн. основного боргу, 7065,27 грн. пені,
1559,68 грн. 3% річних. В іншій частині
позову суд відмовляє.

Витрати по сплаті судового збору,
відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України, судом
покладаються на сторін пропорційно
розміру задоволених вимог.

Враховуючи вищезазначене, керуючись
статтею 124 Конституції України,
статтями 44, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд, -

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «ПАК-ЕКСПО» (07100,
Київська обл., м. Славутич, вул.
Ентузіастів, 7 ) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Санвіт-Холдінг» (02099,
м. Київ, Ялтинська, 5-б, ) -
224 811 (двісті двадцять чотири тисячі
вісімсот одинадцять) грн. 28 коп.
основного боргу, 7065 (сім тисяч
шістдесят п'ять) грн. 27 коп. пені, 1559
(одну тисячу п'ятсот п'ятдесят дев'ять)
грн. 68 коп. 3% річних та 4668 (чотири тисячі
шістсот шістдесят вісім) грн. 74 коп.
судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Дата підписання повного тексту
рішення: 29.04.2014р.

Суддя
Щоткін О.В.