ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" травня 2014 р.
Справа № 909/1536/13

Львівський апеляційний господарський
суд в складі колегії

головуючого - судді - Гнатюк Г.М.

суддів - Кравчук Н.М.

- Мирутенка О.Л.

Розглянувши апеляційну скаргу
Приватного підприємця ОСОБА_2,
м.Івано-Франківськ б/н від 17.03.2014 року

на рішення господарського суду
Івано-Франківської області від 11.03.2014
року.

у справі № 909/1536/13

за позовом: Виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради,
м.Івано-Франківськ

до відповідача: Підприємця ОСОБА_2,
м.Івано-Франківськ

про стягнення 17 701,91 грн. неустойки.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився

07.04.2014р. на адресу суду поступила
апеляційна скарга Приватного
підприємця ОСОБА_2 на рішення
господарського суду
Івано-Франківської області від 11.03.2014
року у даній справі, яка
автоматизованою системою
документообігу розподілена до
розгляду судді-доповідачу - Гнатюк Г.М.

Розпорядженням в.о. голови Львівського
апеляційного господарського суду від
09.04.2014 року у склад колегії для
розгляду справи №909/1536/13 введено
суддів Плотніцького Б.Д. та Мирутенка
О.Л.

Ухвалою суду від 09.04.2014р. зазначена вище
апеляційна скарга прийнята до
провадження та призначена до розгляду
на 22.04.2014р. Розгляд справи відкладався
до 06.05.2014р.

Розпорядженням в.о. голови Львівського
апеляційного господарського суду від
06.05.2014р., у зв'язку з перебуванням у
відпустці судді Плотніцького Б.Д., в
склад колегії суддів для розгляду
даної справи замість судді
Плотніцького Б.Д. введено суддю Кравчук
Н.М.

Представники сторін жодного разу на
забезпечили явку своїх представників,
хоча були повідомлені належним чином
про час та місце судового засідання.
Оскільки присутність повноважних
представників сторін у судовому
засіданні 06.05.2014р. була визнана судом на
власний розсуд, суд вважає за можливе
розглянути спір за відсутності його
представників. При цьому, надіслане на
адресу суду клопотання підприємця
ОСОБА_2 (вх.№01-04/2416/14 від 06.05.2014р.) про
відкладення розгляду справи, колегією
суддів відхиляється, оскільки таке
клопотання вдруге подано скаржником
без документально обґрунтування, що
свідчить про те, що він недобросовісно
користується наданими йому
процесуальними правами, і це
призводить до затягування розгляду
справи.

Клопотання про технічну фіксацію
судового процесу не поступало, заяв про
відвід суддів не надходило.

Встановив :

Рішенням господарського суду
Івано-Франківської області від 11.03.2014
року у справі №909/1536/13 (суддя Фрич М.М.)
позовні вимоги виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради
задоволено повністю, стягнено з
підприємця ОСОБА_2 на користь позивача
неустойку в розмірі 17701,91грн. та судовий
збір в сумі 1720,50грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції, Приватний підприємець
ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати рішення суду першої
інстанції повністю та прийняти нове,
яким в задоволенні позовних вимог
відмовити.

В апеляційній скарзі скаржник
покликається на те, що приймаючи
рішення у справі господарський суд
Івано-Франківської області не тільки
не застосував норми матеріального
права, які підлягали до застосування, а
й неповно з'ясував обставини, що мають
значення для справи, що має наслідком
винесення необґрунтованого рішення по
справі.

Зокрема, в обґрунтування апеляційної
скарги відповідач зазначає те, що суд
неправильно застосував ч.2 ст.785 ЦК
України та ч.6 ст.232 ГК України та
невірно задоволив вимоги позивача щодо
стягнення неустойки за весь період
неповернення майна з 08.01.2013р. по 09.09.2013р.,
тобто за 9 місяців, а не за 6 місяців.
Крім цього, скаржник зазначає, що не
зважаючи на те, що він припинив
користуватися орендованим майном, він
не чинив позивачу жодних перешкод у
володінні та користуванні цим майном, а
тому на його думку, відсутні підстави
стверджувати про прострочення
повернення майна. При цьому, відповідач
наголошує, що положення ст.785 ЦК України
не пов'язують повернення орендованого
майн з підписанням чи не підписанням
Акту приймання-передачі.

У письмовому відзиві №588/09-17/в від
15.04.2014р. на апеляційну скаргу
(вх.№01-04/2173/14 від 17.04.2014р.) виконавчий
комітет Івано-Франківської міської
ради спростував доводи скаржника та
зазначив про законність і
обґрунтованість рішення місцевого
суду, у зв'язку з чим просив апеляційну
скаргу залишити без задоволення, а
оскаржуване рішення залишити без змін.

Розглянувши матеріали справи та
апеляційну скаргу, оцінивши докази,
наявні в матеріалах справи, суд
апеляційної інстанції прийшов до
висновку про те, що рішення
господарського суду
Івано-Франківської області від 11.03.2014р.
у справі №909/1536/13 слід залишити без
змін, враховуючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
звернувся виконавчий комітет
Івано-Франківської міської ради
звернувся до господарського суду
Івано-Франківської області з позовною
вимогою до підприємця ОСОБА_2 про
стягнення 17 701,91грн. неустойки та
відшкодування судових витрат.

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилається на те, що незважаючи на
припинення договору оренди,
відповідачем своєчасно не повернено
орендоване майно, що, у відповідності
до ст.785 ЦК України, є підставою для
стягнення неустойки.

Як вірно встановлено місцевим
господарським судом, 28 жовтня 2008 року
між виконавчим комітетом
Івано-Франківської міської ради
(надалі за текстом - позивач,
орендодавець) та підприємцем ОСОБА_2
(надалі за текстом - відповідач,
орендар) укладено договір оренди
нежитлових приміщень №ДО-3277 площею 93,3
кв. м., що розташовані в підвалі будинку
за адресою: м. Івано-Франківськ, вул.
Сухомлинського, 2-А (надалі за текстом -
договір) (а.с.9-12).

Орендоване приміщення передано
орендарю відповідно до акту
приймання-передачі від 28.10.2008 року
(а.с.14) Угодою № УО-3277-1 від 18.10.2011 року
договір оренди продовжено до 30.09.2014
року. (а.с.13)

Натомість, у зв'язку з невиконанням
орендарем умов договору щодо
своєчасної сплати орендної плати,
виконавчий комітет відмовився від
договору оренди та звернувся до суду з
відповідним позовом за захистом своїх
порушених прав.

Рішенням господарського суду
Івано-Франківської області від 22.03.2013
року по справі №909/92/13-г зобов'язано
відповідача повернути займані
нежитлові приміщення площею 93,3 кв. м.,
що розташовані в підвалі будинку за
адресою: м. Івано-Франківськ, вул.
Сухомлинського, 2-А та стягнено
заборгованість з орендної плати, пеню
та неустойку у сумі 1910 грн. 29 коп. за
період з 02.11.2012 року по 31.11.2012 року.
(а.с.17-18).

Однак, не зважаючи на те, що рішенням
господарського суду
Івано-Франківської області від 22.03.2013
року по справі №909/92/13- г набрало
законної сили, відповідач орендовані
нежитлові приміщення не звільнив, у
зв'язку з чим, виконання рішення
здійснювалося в примусовому порядку,
про що свідчить Акт старшого
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Івано-Франківського МУЮ Стельмаха С.Л.
від 29.08.2013 року. (а.с.19)

У відповідності до ст. 11 Цивільного
кодексу України та ст. 174
Господарського кодексу України
договір є підставою для виникнення
цивільних прав і обов'язків
(господарських зобов'язань).

Згідно з приписами ст. 509 Цивільного
кодексу України, зобов'язання є
правовідношенням, у якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь іншої сторони (кредитора) певну
дію (передати майно, виконати роботу,
надати послугу, сплатити гроші), чи
утриматися від виконання певних дій, а
інша сторона має право вимагати
виконання такого обов'язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватись належним
чином, згідно із умовами договору та
вимогами Цивільного кодексу України,
інших актів цивільного законодавства,
а за відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що зазвичай
ставляться.

Стаття 525 ЦК України передбачає
недопустимість відмови від виконання
зобов'язання або односторонньої зміни
його умов.

Пунктом 2.4. договору сторони визначили,
що після закінчення дії цього договору,
у тому числі, у разі його припинення в
порядку ст.782 Цивільного кодексу
України, або у випадку іншого
розірвання договору, включаючи
розірвання договору внаслідок
істотної зміни обставин, набрання
законної сили рішення суду про
визнання цього договору недійсним,
неукладеним або про застосування
наслідків нікчемної угоди, орендар
повертає орендодавцеві приміщення у
погоджений сторонами термін, але не
пізніше як протягом 20-ти календарних
днів з дня припинення дії договору, в
тому числі, у разі недосягнення між
сторонами цього договору угоди щодо
строків повернення приміщень.

Відповідно до п.5.1.3. договору у випадку
невиконання орендарем обов'язку щодо
повернення орендодавцеві приміщень
відповідно до вимог п.2.4. цього
договору, він сплачує орендодавцеві
неустойку в розмірі подвійного розміру
орендної плати, встановленої і
нарахованої згідно з цим договором з
врахуванням суми ПДВ за період
безпідставного користування
приміщеннями.

Статтею 785 Цивільного кодексу України
передбачено, що у разі припинення
договору найму наймач зобов'язаний
негайно повернути наймодавцеві річ у
стані, в якому вона була одержана, з
урахуванням нормального зносу, або у
стані, який було обумовлено в договорі.
Якщо наймач не виконує обов'язку щодо
повернення речі, наймодавець має право
вимагати від наймача сплати неустойки
у розмірі подвійної плати за
користування річчю за час
прострочення.

Матеріалами справи підтверджується
факт припинення договору оренди
02.11.2012р., відповідно до рішення
господарського суду
Івано-Франківської області від 22.03.2013
року по справі №909/92/13-г, а також факт
несвоєчасного повернення орендованого
нежитлового приміщення, що
підтверджується актом старшого
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Івано-Франківського МУЮ Стельмаха С.Л.
від 29.08.2013 року.

Зважаючи на викладене, вимоги позивача
щодо стягнення з відповідача 17701,91грн.
пені за несвоєчасне повернення
орендованого майна за період з 01.12.2013р.
по 29.08.2013р. обґрунтовані та задоволенні
судом першої інстанції правомірно.

Посилання скаржника на невірне
застосування місцевим господарським
судом положень ч.2 ст.785 ЦК України та ч.6
ст.232 ГК України, судова колегія визнає
необґрунтованими, зважаючи на
наступне.

Пунктом 5.4. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 29
травня 2013 року №12 «Про деякі питання
практики застосування законодавства
про оренду (найм) майна» визначено, що
застосовуючи приписи статті 785 ЦК
України у розгляді справ зі спорів про
стягнення неустойки за прострочення
виконання зобов'язань з повернення
об'єкта оренди, господарським судам
слід звертати увагу на те, що неустойка,
стягнення якої передбачено частиною
другою статті 785 ЦК України, є
самостійною майновою відповідальністю
у сфері орендних правовідносин і
визначається як подвійна плата за
користування річчю за час
прострочення. Ця неустойка не може бути
ототожнена з неустойкою (штрафом,
пенею), передбаченою пунктом 1 частини
другої статті 258 ЦК України, оскільки,
на відміну від приписів статті 549 ЦК
України, її обчислення не здійснюється
у відсотках від суми невиконання або
неналежного виконання зобов'язання
(штраф), а також у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання (пеня).

Відповідно до листа Верховного Суду
України від 01.04.2012 «Висновки Верховного
Суду України, викладені у рішеннях,
прийнятих за результатами розгляду
заяв про перегляд судового рішення з
підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст.111-16
ГПК України за 2010 - 2011» визначено, що
положення ч. 6 ст. 232 ГК щодо нарахування
штрафних санкцій за прострочення
виконання зобов'язання в межах шести
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано, застосовується до
відповідних правовідносин у разі, якщо
інше не встановлено законом або
договором. Оскільки законодавством, що
регулює орендні правовідносини,
встановлено можливість стягнення
неустойки за весь час прострочення
виконання зобов'язання щодо повернення
об'єкта оренди, зменшення строку
нарахування неустойки до шести місяців
є безпідставним (постанова Верховного
Суду України від 26 грудня 2011 у справі N
3-140гс11).

Крім того, відповідно до ч.6 ст.232 ГК
України нарахування штрафних санкцій
за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Дана норма встановлює можливість її
застосування тільки у разі якщо інше не
встановлено законом або договором.

В свою чергу частиною 2 статті 785 ЦК
України встановлено, період за який
сплачується неустойка, а саме - за час
прострочення, а отже частина 6 статті 232
ГК України застосуванню не підлягає.

Відповідно до ст.4і ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами
у справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

В силу вимог ч. 1 ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

З огляду на викладене, апеляційний
господарський суд приходить до
висновку про те, що суд першої
інстанції правомірно задоволив
позовні вимоги.

Скаржник не подав у встановленому
законом порядку належних та допустимих
доказів, які б з достовірністю
підтверджували доводи, викладені в
апеляційній скарзі, та обґрунтували
неправомірність рішення місцевого
господарського суду.

Таким чином, колегія суддів
Львівського апеляційного
господарського суду вважає, що
господарським судом
Івано-Франківської області належним
чином досліджені обставини справи та
оцінені докази, що мають значення для
справи, при прийнятті рішення
правильно застосовані норми
матеріального та процесуального права.

Враховуючи все вищенаведене в
сукупності, апеляційний господарський
суд не вбачає підстав для скасування
рішення суду першої інстанції та
задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України,
судовий збір покладається: у спорах, що
виникають при укладанні, зміні та
розірванні договорів, - на сторону, яка
безпідставно ухиляється від прийняття
пропозицій іншої сторони, або на обидві
сторони, якщо господарським судом
відхилено частину пропозицій кожної із
сторін; у спорах, що виникають при
виконанні договорів та з інших підстав,
- на сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог. Якщо спір
виник внаслідок неправильних дій
сторони, господарський суд має право
покласти на неї судовий збір незалежно
від результатів вирішення спору.
Судовий збір, від сплати якого позивач
у встановленому порядку звільнений,
стягується з відповідача в доход
бюджету пропорційно розміру
задоволених вимог, якщо відповідач не
звільнений від сплати судового збору.
Стороні, на користь якої відбулося
рішення, господарський суд відшкодовує
мито за рахунок другої сторони і в тому
разі, коли друга сторона звільнена від
сплати судового збору. Суми, які
підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, послуги
перекладача, адвоката та інші витрати,
пов'язані з розглядом справи,
покладаються: при задоволенні позову -
на відповідача; при відмові в позові -
на позивача; при частковому
задоволенні позову - на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Зважаючи на те, що апеляційну скаргу
приватного підприємця ОСОБА_2 залишено
без задоволення, витрати по сплаті
судового збору, в порядку ст.49 ГПК
України, слід віднести на скаржника.

Керуючись ст.ст. 101,103,105 ГПК України
Львівський апеляційний господарський
суд

Постановив:

1. Рішення господарського суду
Івано-Франківської області від 11.03.2014
року у справі №909/1536/13 залишити без
змін, а апеляційну скаргу Приватного
підприємця ОСОБА_2 залишити без
задоволення.

2. Постанова набирає законної сили
з дня її прийняття та може бути
оскаржена в касаційному порядку.

3. Матеріали справи повернути в
господарський суд Івано-Франківської
області.

Головуючий суддя
Гнатюк Г.М.

Суддя
Кравчук Н.М.

Суддя
Мирутенко О.Л.

Повний текст постанови

виготовлено 12.05.2014р.