ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

24.04.2014
Справа № 905/1135/14

За позовом: Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 м. Луганськ

до відповідача: Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 м. Добропілля

про стягнення 13 485 грн.

Суддя Забарющий М.І.

Представники сторін:

Від позивача: не з'явились

Від відповідача: ОСОБА_3 - за
довіреністю

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, фізична особа-підприємець
ОСОБА_1 м. Луганськ, звернувся до суду з
позовом про стягнення з відповідача,
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 м.
Добропілля, 13 485 грн. боргу.

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилається на:

- договір - заявку на виконання
транспортних послуг від 21.11.2013р. згідно
якого відповідач на автомобілі
державний реєстраційний номер НОМЕР_1 з
причепом здійснював перевезення
борошна за товарно - транспортною
накладною № 54280;

- псування 4 650 кг борошна під час
перевезення, про що свідчить акт № ОС -
0018/369 від 26.11.2013р.;

- виставлення позивачу замовником
перевезення рахунку № 44006 від 21.11.2013р.
на суму 13 485 грн.;

- відповідальність перевізника за
вантаж наданий йому для перевезення;

- ст.ст. 526, 909, 924 Цивільного кодексу
України (далі - ЦК);

- ст.ст. 193, 307 Господарського кодексу
України (далі - ГК).

Відповідач вимоги позивача не визнав
тому, що: не доведено вини перевізника у
пошкодженні борошна; при складенні
акта приймали участь особи,
повноваження яких визначені не були;
зразки борошна не відбирались і на
експертизу не передавались.

Позивач 18.03.2014р., тобто після початку
слухання справи (відбулось 05.03.2014р.),
подав до суду заяву про уточнення своїх
вимог і з посиланням на ст. 22
Господарського процесуального кодексу
України (далі - ГПК) просить суд
стягнути з відповідача 13 485 грн.
збитків. Суд не приймає до уваги цю
заяву оскільки відповідно до ч. 4 ст. 22
ГПК таку заяву можна було подавати до
05.03.2014р.

Дослідивши матеріали справи та
вислухавши пояснення представників
сторін та позивача, суд встановив:

Позивач та ПАТ «Луганськ - Нива» м.
Луганськ уклали договір № 2пр на
надання транспортно - експедиторських
послуг з організації перевезення
вантажів автомобільним транспортом
від 02.01.2013р. (далі - договір № 2пр) згідно
якого Замовник (ПАТ «Луганськ - Нива»)
доручає, а Експедитор (позивач) за
винагороду, діючи від свого імені надає
транспортно - експедиційні послуги з
організації перевезення вантажу (п.1.1
договору). Умовами цього договору було
також встановлено, що:

-Експедитор несе відповідальність за
втрату, нестачу, пошкодження вантажу у
розмірі фактичного збитку заподіяного
Замовникові, якщо не доведе, що це
сталося не з його вини (п.4.4);

- договір набирає чинності з моменту
підписання його сторонами і діє до
31.12.2013р. (п. 11.1).

Зважаючи на умови договору № 2пр,
сторони уклали між собою разовий
договір - заявку на надання
транспортних послуг від 21.11.2013р. (долі -
договір від 21.11.2013р.) за умовами якого
Перевізник/Експедитор 2 (відповідач)
зобов'язався відшкодувати Експедитору
1 (позивачу) збитки за пошкодження
вантажу в розмірі 100% його вартості. На
підставі цього договору водій
відповідача ОСОБА_4 згідно товарно -
транспортної накладної (далі - ТТН) №
54280 від 21.11.2013р. прийняв до перевезення
400 місць (мішків) борошна масою 20 000 кг.
Вантажоодержувачем за цією накладною
була визначена фізична особа - ОСОБА_5

Позивач стверджує, що при перевезенні
борошна водієм позивача за ТТН № 54280
від 21.11.2013р., борошно виявилось
неліквідним (мокрим), що було
відображено у акті неліквіда № ОС - 0018369
від 26.11.2013р. Суд не приймає до уваги цей
акт тому, що: не подано доказів що ФОП
ОСОБА_6 мав правові підстави приймати
вантаж за якістю - у ТТН
вантажоотримувачем у якій визначено п.
ОСОБА_5; не доведено, що особи, які
підписали акт були уповноважені від
імені п. ОСОБА_5 приймати участь у
прийманні вантажу; не обґрунтовано
звідки особи, які підписали цей акт
знали ціну на це борошно; акт не містить
опису відбору зразків; не визначено чи
все борошно у конкретному мішку вологе
і в якому процентному відношенні до
сухого.

Крім того, суд зауважує, що: п.4.1
договору від 21.11.2013р. передбачено
відшкодування збитків, а не боргу про
що зазначено у резолютивній частині
позову; позивач не довів, що борошно,
яке він вважає неліквідним,
знаходиться на відповідальному
зберіганні у певної особи чи осіб у
місці до якого немає доступу сторонніх
осіб.

На підставі викладеного, суд дійшов
висновку, що вимоги позивача
необґрунтовані і задоволенню не
підлягають.

Крім того, спосіб реалізації дій судді
щодо витребування доказів за п.4 ст.65
Господарського процесуального кодексу
України (далі - ГПК), визначений ст.38 ГПК,
згідно якої суд витребує документи
лише за клопотанням сторін у певних
випадках - таких клопотань від сторін
не надходило. Така позиція суду
відповідає принципу змагальності
сторін, закладеного п.4 ч.3 ст.129
Конституції України.

На підставі ст.ст. 20, 173 - 175, 193, 224, 306, 307, 316
Господарського кодексу України, та
керуючись ст.ст. 33, 43, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд -

В И Р I Ш И В :

Позивачу у позові відмовити.

Суддя
М.І.
Забарющий

В судовому засіданні 24.04.2014р.
проголошено вступну та резолютивну
частини рішення.
Повний текст рішення складено та
підписано 28.04.2014р.

Надруковано 2 прим.:

позивачу- 1

у справу - 1