КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" квітня 2014 р. Справа№ 910/18907/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Лобаня О.І.

суддів: Майданевича А.Г.

Федорчука Р.В.

за участю представників сторін
відповідно до протоколу судового
засідання від 24.04.2014 року,

розглянувши апеляційну скаргу
Державного територіально-галузевого
об'єднання «Південно-Західна
залізниця» на рішення господарського
суду міста Києва від 28.11.2013 року

у справі № 910/18907/13 (суддя Стасюк С.В.)

за позовом публічного акціонерного
товариства «Київенерго»

до Державного
територіально-галузевого об'єднання
«Південно-

Західна залізниця»

про стягнення заборгованості
за спожиту електричну енергію

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста
Києва від 28.11.2013 року по справі № 910/18907/13
позов публічного акціонерного
товариства «Київенерго» до Державного
територіально-галузевого об'єднання
«Південно-Західна залізниця» про
стягнення заборгованості за спожиту
електричну енергію 111 372,03 грн.
-задоволено. Стягнуто з Державного
територіально-галузевого об'єднання
«Південно-Західна залізниця» на
користь публічного акціонерного
товариства «Київенерго»
заборгованість за спожиту електричну
енергію у сумі 111 372,03 грн. та 2 227,44 грн.
судового збору. Крім того судовим
рішенням повернуто позивачу з
Державного бюджету України 1505,05 грн.
судового збору, як такий, що внесений у
більшому розмірі, ніж передбачено
законом.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції від 28.11.2013 року відповідач
звернувся до апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою в якій просить рішення
господарського суду міста Києва від
28.11.2013 року по справі № 910/18907/13
скасувати та прийняти нове рішення,
яким відмовити у задоволенні позовних
вимог у повному обсязі. В обґрунтування
апеляційної скарги скаржник зазначає,
що рішення місцевого господарського
суду по справі № 910/18907/13 прийняте з
неповним з'ясуванням обставин, що мають
значення для справи та з порушенням
норм матеріального та процесуального
права.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 30.12.2013 року у
складі колегії суддів: головуючого
судді - Лобаня О.І., суддів Майданевича
А.Г., Федорчука Р.В. апеляційну скаргу
Державного територіально-галузевого
об'єднання «Південно-Західна
залізниця» на рішення господарського
суду міста Києва від 28.11.2013 року по
справі № 910/18907/13 прийнято до
провадження та призначено до розгляду.

Розпорядженням голови Київського
апеляційного господарського суду від
29.01.2014 року в зв'язку із перебуванням
головуючого судді (судді-доповідача)
Лобаня О.І. на лікарняному, у справі №
910/18907/13 склад колегії суддів змінено:
головуючий суддя - Куксов В.В., судді:
Майданевич А.Г., Федорчук Р.В.

Ухвалою апеляційного господарського
суду від 29.01.2014 року у складі колегії
суддів: головуючого судді - Куксова В.В.,
суддів: Майданевича А.Г., Федорчука Р.В.
справу № 910/18907/13 прийнято до
провадження та призначено до розгляду.

Розпорядженням голови Київського
апеляційного господарського суду від
19.02.2014 року у зв'язку із виходом судді
Лобаня О.І. з лікарняного, по справі №
910/18907/13 склад колегії суддів змінено:
головуючий суддя - Лобань О.І., судді
Майданевич А.Г., Федорчук Р.В.

Ухвалою апеляційного господарського
суду від 19.02.2014 року у складі колегії
суддів: головуючого судді - Лобаня О.І.,
суддів: Майданевича А.Г., Федорчука Р.В.
справу № 910/18907/13 прийнято до
провадження та призначено до розгляду.

В додаткових поясненнях до апеляційної
скарги Державне
територіально-галузеве об'єднання
«Південно-Західна залізниця» зазначає,
що місцевим господарським судом при
винесенні оскаржуваного рішення суду
першої інстанції не повно було
досліджено матеріали справи, оскільки
заборгованість у сумі 60357,28 грн. за
договором № 263 від 16.05.2000 року за період
з січня по грудень 2012 року вже була
стягнута рішенням господарського суду
міста Києва від 25.02.2013 року по справі №
910/561/13. При цьому, скаржник зазначив, що
вказане рішення суду першої інстанції
було залишене без змін постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 20.05.2013 року.
Також, у своїх письмових поясненнях
скаржник зазначив, що виставлені
позивачем рахунки з грудня 2012 року по
липень 2013 року на загальну суму 51014,75
грн. не мають чіткого відображення по
якому лічильнику здійснювалися заміри
спожитої електроенергії та на якому
об'єкті встановлені ці лічильники.

В запереченнях на апеляційну скаргу
позивач вважає подану відповідачем
апеляційну скаргу необґрунтованою та
безпідставною, а рішення
господарського суду міста Києва
законним та обґрунтованим. Позивач
просив суд апеляційної інстанції
залишити без змін оскаржуване рішення
місцевого господарського суду від
28.11.2013 року, а апеляційну скаргу без
задоволення.

Так, у судових засіданнях 02.04.2014 року,
23.04.2014 року та 24.04.2014 року представник
Державного територіально-галузевого
об'єднання «Південно-Західна
залізниця» надав суду свої пояснення
по справі в яких, підтримав доводи
викладені в апеляційній скарзі та
письмових поясненнях до неї, та просив
суд апеляційної інстанції скасувати
рішення господарського суду міста
Києва від 28.11.2013 року та прийняти нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позову.

Представник позивача у судових
засіданнях 02.04.2014 року, 23.04.2014 року та
24.04.2014 року також надав суду свої
пояснення по справі в яких заперечив
проти задоволення апеляційної скарги
на підставі доводів зазначених у
запереченнях на скаргу. При цьому,
представник ПАТ «Київенерго»
підтвердив, що заборгованості
відповідача перед позивачем за
договором № 263 від 16.05.2000 року за період
з січня по грудень 2012 року у сумі 60357,28
грн. стягнута рішенням господарського
суду міста Києва від 25.02.2013 року по
справі № 910/561/13 та дане рішення
залишене без змін судом апеляційної
інстанції.

У відповідності до ст. 101 ГПК України
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність та
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Дослідивши наявні в справі матеріали,
розглянувши апеляційну скаргу,
заслухавши пояснення представників
сторін що з'явились у судове засідання,
Київським апеляційним господарським
судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
16.05.2000 року між акціонерною
енергопостачальною компанією
«Київенерго», правонаступником якого є
публічне акціонерне товариство
«Кивенерго» (енергопостачальна
організація) та житловою
ремонтно-експлуатаційною дільницею № 7
Дарницької дистанції цивільних споруд
Південно-Західної залізниці (споживач)
було укладено договір на користування
електричною енергією № 263, о/р 8309263
(надалі по тексту - договір), відповідно
до якого енергопостачальна компанія
зобов'язалася постачати електричну
енергію у відповідності до договору, а
споживач своєчасно проводити сплату за
використану електричну енергію та
виконувати інші умови договору (п. 1
договору).

Відповідно до пункту 2.1 договору,
енергопостачальна організація
зобов'язується відпускати
електроенергію як різновид
промислової продукції споживачу у
визначених у переліку межах (кВт)
(приєднаної) дозволеної до
використання потужності згідно з
визначеними йому договором умовами та
величинами споживання електроенергії
та потужності.

В свою чергу споживач зобов'язується
оплачувати використану електричну
енергію, а також вносити всі інші
платежі за розрахунковий період,
згідно з постановами Національної
комісії регулювання електроенергетики
України, діючим індексом цін та умовами
договору (пункт 4.1 договору).

Відповідно до пункту 1 додатку 13а до
договору, відповідач щомісячно
зобов'язується направляти
представника до відповідного
підрозділу позивача для подання звіту
про використану електроенергію за
розрахунковий місяць, документів, що
підтверджують оплату за розрахунковий
період та одержання платіжних
документів для оплати електроенергії в
наступному періоді.

Згідно пункту 2 додатку 13а до договору,
відповідач здійснює оплату платіжних
документів самостійно в 3 - денний строк
після дати, зазначеної в платіжному
документі.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач зазначив про неналежне
виконання відповідачем своїх
зобов'язань згідно з договором,
внаслідок чого, у останнього, за період
з 01.12.2012 року по 01.06.2013 року, виникла
заборгованість перед публічним
акціонерним товариством «Київенерго»
у розмірі 111 372,03 грн.

В свою чергу відповідач проти позову
заперечував посилаючись на те, що
Державне територіально-галузеве
об'єднання «Південно-Західна
залізниця» не є безпосереднім
споживачем комунальних послуг, а
такими споживачами є мешканці будинку -
власники квартир, а всі квартири які
зазначені у договорі були передані у
комунальну власність територіальної
громади.

Так, як зазначалося раніше, рішенням
господарського суду міста Києва від
28.11.2013 року по справі № 910/18907/13 позов
публічного акціонерного товариства
«Київенерго» до Державного
територіально-галузевого об'єднання
«Південно-Західна залізниця» про
стягнення заборгованості за спожиту
електричну енергію 111 372,03 грн. -
задоволено. Стягнуто з відповідача на
користь позивача заборгованість за
спожиту електричну енергію у сумі 111
372,03 грн. та 2 227,44 грн. судового збору.
Крім того судовим рішенням повернуто
позивачу з Державного бюджету України
1505,05 грн. судового збору, як такий, що
внесений у більшому розмірі, ніж
передбачено законом.

Колегія суддів апеляційного
господарського суду, заслухавши
пояснення представників сторін,
перевіривши наявні матеріали справи та
докази, подані до апеляційної
інстанції, проаналізувавши
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, дійшла висновку, що апеляційна
скарга Державного
територіально-галузевого об'єднання
«Південно-Західна залізниця» підлягає
частковому задоволенню, а рішення
господарського суду міста Києва від
28.11.2013 року по справі № 910/18907/13
скасуванню з прийняттям нового рішення
виходячи з наступного.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного
кодексу України передбачено, що однією
із підстав виникнення цивільних прав
та обов'язків є договори та інші
правочини.

Частиною 1 статті 173 Господарського
кодексу України визначено, що
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Умови спірного договору свідчать про
те, що за своєю правовою природою він є
договором енергопостачання, а тому
права та обов'язки сторін визначаються
в тому числі положеннями параграфу 3
глави 30 Господарського кодексу
України.

У відповідності до частини 1 статті 275
Господарського кодексу України, за
договором енергопостачання
підприємство (енергопостачальник)
відпускає електричну енергію, пару,
гарячу і перегріту воду (далі-енергію)
споживачеві (абоненту), який
зобов'язаний оплатити прийняту енергію
та дотримуватися передбаченого
договором режиму її використання, а
також забезпечити безпечну
експлуатацію енергетичного
обладнання, що ним використовується.

У відповідності до положень частин 6, 7
статті 276 Господарського кодексу
України, розрахунки за договорами
енергопостачання здійснюються на
підставі цін (тарифів), встановлених
відповідно до вимог закону. Оплата
енергії, що відпускається,
здійснюється, як правило, у формі
попередньої оплати. За погодженням
сторін можуть застосовуватися планові
платежі з наступним перерахунком або
оплата, що провадиться за фактично
відпущену енергію.

Згідно зі статтею 20 Закону України «Про
теплопостачання» тарифи на теплову
енергію, реалізація якої здійснюється
суб'єктами господарювання, що займають
монопольне становище на ринку, є
регульованими. Тарифи на виробництво,
транспортування та постачання
теплової енергії затверджуються
органами місцевого самоврядування,
крім теплової енергії, що виробляється
суб'єктами господарювання, що
здійснюють комбіноване виробництво
теплової і електричної енергії та/або
використовують нетрадиційні та
поновлювані джерела енергії, на
підставі розрахунків, виконаних
теплогенеруючими,
теплотранспортуючими та
теплопостачальними організаціями за
методиками, розробленими центральним
органом виконавчої влади у сфері
теплопостачання.

У відповідності до статті 193
Господарського кодексу України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. Кожна сторона
повинна вжити усіх заходів, необхідних
для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу. Не
допускаються одностороння відмова від
виконання зобов'язань.

Згідно зі статтями 525, 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язання має
виконуватись належним чином,
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту та інших вимог, що
звичайно ставляться, одностороння
відмова від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно зі статтею 629 ЦК України, договір
є обов'язковим до виконання сторонами.
Відповідно до частини 1 статті 530
Цивільного кодексу України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк.

Перевіривши правильність розрахунку
вартості відпущеної відповідачу
електричної енергії, судова колегія
встановила, що за період з грудня 2012
року по липень 2013 року відповідачем
було спожито електричної енергії на
загальну суму 51014,75 грн. В порушення
умов договору, відповідач не
розрахувався з позивачем за надані
послуги.

При цьому, як встановлено судом
апеляційної інстанції, при винесенні
оскаржуваного судового рішення, суд
першої інстанції не звернув увагу на
те, що з чого саме складаються позовні
вимоги до Державного
територіально-галузевого об'єднання
«Південно-Західна залізниця». Тобто, за
який саме період позивач просить
стягнути заборгованість та якими
доказами підтверджується заявлена
сума до стягнення.

Як вбачається з матеріалів справи, а
саме з позовної заяви та доданих до неї
документів, позивачем було надано
довідку про надходження коштів від
відповідача за спожиту електроенергію,
виставлені рахунки за період з грудня
2012 року по липень 2013 року та акти
приймання-передавання товарної
продукції за вказаний же період. Судова
колегія зазначає, що вказані докази
підтверджують надання позивачем
електроенергії з грудня 2012 року по
липень 2013 року на загальну суму 51014,75
грн. Зазначена заборгованість
відповідає фактичним обставинам
справи та підлягає стягненню.

Однак, з висновком суду першої
інстанції щодо стягнення з відповідача
60357,28 грн. за договором № 263 від 16.05.2000
року за період з січня по грудень 2012
року (111372,03 грн. - 51014,75 грн. = 60357,28 грн.),
судова колегія погодитися не може,
оскільки, як було встановлено судом
апеляційної інстанції заборгованість
у сумі 60357,28 грн. за договором № 263 від
16.05.2000 року за період з січня по грудень
2012 року вже була стягнута рішенням
господарського суду міста Києва від
25.02.2013 року по справі № 910/561/13. При цьому,
колегія суддів звертає увагу на те, що
вказане рішення суду першої інстанції
було залишене без змін постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 20.05.2013 року.
Тобто, на момент прийняття
оскаржуваного рішення суду першої
інстанції від 28.11.2013 року по даній
справі та стягнення з відповідача 111372,03
грн. боргу за спірним договором, вже
існувало рішення господарського суду
міста Києва від 25.02.2013 року по справі №
910/561/13 щодо стягнення з відповідача
60357,28 грн. за договором № 263 від 16.05.2000
року за період з січня по грудень 2012
року. За таких обставин, у задоволенні
позову, щодо стягнення з відповідача
60357,28 грн. слід відмовити.

При цьому, судова колегія апеляційного
господарського суду вважає
безпідставними та необґрунтованими
доводи скаржника про те, що Державне
територіально-галузеве об'єднання
«Південно-Західна залізниця» не є
безпосереднім споживачем комунальних
послуг, а тому у нього відсутній
обов'язок оплати за спірним договором,
оскільки, згідно з умовами договору
обов'язок щодо оплати за надану теплову
енергію покладено саме на відповідача.

Крім того, у договорі відповідач
зазначив у переліку об'єктів
електропостачання бойлерні, які
знаходяться за адресами: м. Київ, вул.
Харківське шосе, 21/6; м. Київ, вул.
Російська, 42/15.

Згідно з пунктів 1.1, 1.2, 1.5 Розпорядження
Київської міської державної
адміністрації №2180 від 15.10.2011 року «Про
прийняття до комунальної власності
територіальної громади міста Києва
відомчого житлового фонду, службового
житла, зовнішніх інженерних мереж та
об'єктів соціальної інфраструктури
Київської дистанції цивільних споруд і
водопостачання №1 на виконання рішення
Київської міської ради від 30.11.2000 року
№106/1083 «Про впорядкування прийняття до
комунальної власності територіальної
громади міста Києва відомчого
житлового фонду та інженерних мереж»
та враховуючи звернення начальника
Південно-Західної залізниці від 05.04.2001
року № 119-Н5-537 Головне управління з
питань майна Київської державної
адміністрації зобов'язано забезпечити
прийняття до комунальної власності
територіальної громади міста Києва та
передачу до комунальної власності
територіальної громади Дарницького
району у місті Києві відомчого
житлового фонду згідно з додатком №1,
додатком № 2 та додатком № 3, додатком №
4.

Відповідно до додатку № 3 відповідач
фактично мав передати до комунальної
власності територіальної громади м.
Києва та в управління позивача
бойлерні за адресами: м. Київ, вул.
Харківське шосе, 21/6; м. Київ, вул.
Російська, 42/15.

09.11.2011 року позивач телеграмою запросив
комунальне підприємство «Господар»
Дарницького району м. Києва, яким
прийнято на баланс будинки за вище
вказаними адресами, для проведення
перевірки технічного стану вузлів
обліку електричної енергії належних КП
«Господар» бойлерних та просив
останнього направити свого
представника для підписання акту
обстеження.

У відповідь на лист позивача
комунальне підприємство «Господар»
повідомило, що згідно гарантійних
зобов'язань, бойлерні за адресами: м.
Київ, вул. Харківське шосе, 21/6; м. Київ,
вул. Російська, 42/15 залишились на
обслуговуванні попереднього
балансоутримувача, а саме у Київської
дистанції цивільних споруд і
водопостачання № 1 Південно-Західної
залізниці.

Таким чином, з матеріалів справи не
вбачається та сторонами не надано
доказів передачі відповідачем
бойлерної за адресою: м. Київ, вул.
Російська, 42/15, на користь третіх осіб.
При цьому, згідно з умовами договору
(пункт 4.1) споживач зобов'язаний
оплачувати використану електричну
енергію. В порушення умов додатку 13а до
договору відповідачем не надавались
звіти про використану (спожиту)
електричну енергію по зазначеним
бойлерним.

Відповідно до частини 1 статті 651
Цивільного кодексу України зміна або
розірвання договору допускається лише
за згодою сторін, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Згідно з частиною 3 статті 651 Цивільного
кодексу України у разі односторонньої
відмови від договору у повному обсязі
або частково, якщо право на таку
відмову встановлено договором або
законом, договір є відповідно
розірваним або зміненим.

Частиною 1 статті 188 Господарського
кодексу України встановлено, що зміна
та розірвання господарських договорів
в односторонньому порядку не
допускаються, якщо інше не передбачено
законом або договором.

Пунктом 13 договору передбачено, що
договір укладається на термін до 31.12.2000
року, набирає чинності з дня його
підписання і вважається щорічно
продовженим, якщо за місяць до
закінчення його терміну жодною із
сторін не буде заявлено про припинення
його дії або перегляд.

Як встановлено судом апеляційної
інстанції на час розгляду справи,
спірний договір є дійсним. При цьому,
відповідачем не було надано будь-якого
іншого договору про постачання
електричної енергії укладеного з іншим
постачальником даних послуг.

Що стосується доводів скаржника про те,
що виставлені позивачем рахунки з
грудня 2012 року по липень 2013 року на
загальну суму 51014,75 грн. не мають
чіткого відображення по якому
лічильнику здійснювалися заміри
спожитої електроенергії, та на якому
об'єкті встановлені ці лічильники,
судова колегія апеляційного
господарського суду вважає за
необхідне вказати наступне.

Згідно п. 1 додатку 13а до договору
«Порядок розрахунків», відповідач
щомісячно зобов'язується направляти
представника до відповідного
підрозділу позивача для подання звіту
про використану електроенергію за
розрахунковий місяць, документів, що
підтверджують оплату за розрахунковий
період та одержання платіжних
документів для оплати електроенергії в
наступному періоді.

Згідно п. 2 додатку 13а до договору,
відповідач здійснює оплату платіжних
документів самостійно в 3-денний строк
після дати, зазначеної в платіжному
документі.

Актами обстеження бойлерної по вул.
Російській, 42/15 у м. Києві № від
14.12.2011 року та № від 10.01.2012 року
встановлено, що споживання
електроенергії у теплопункті
(бойлерній) має постійний характер та
здійснюється в основному трифазними
електродвигунами приводів насосів
гарячого та холодного водопостачання,
опалення.

Колегія суддів звертає увагу, що як в
першому так і в другому акті в п.2
встановлено, що для обліку спожитої
електроенергії встановлено
електролічильник №093622 СА4У-И45, 3*5А,
підключенні через трансформатори
струму 150/5. Пломби Держповірки на
кожусі електролічильника та
трансформатора струму наявні, пломба
«Київенерго» з відбитком ЦЕО 47 наявна в
кількості 1 шт. За результатами
складання Актів контрольного огляду
засобів обліку електроенергії
споживача (додаток №9 до позовної
заяви), встановлених у бойлерній по вул.
Російській, 42/15 у м. Києві визначено
обсяг спожитої електричної енергії.

Крім цього, факт того, що
електролічильник №093622 наявний і по
останньому здійснювалося постійне
споживання електроенергії встановлено
як в рішенні господарського суду м.
Києва від 25.02.2013 року по справі № 910/561/13
так і рішенням господарського суду м.
Києва від 17.05.2012 року по справі №
5011-71/3947-2012 що розглядались між тими ж
сторонами та по спірному договору № 263
від 16.05.2000 року за інші періоди.

У відповідності до ч. 2 ст. 35 ГПК України
факти, встановлені рішенням
господарського суду, під час розгляду
однієї справи, не доводяться знову при
вирішенні інших спорів, в яких беруть
участь ті самі сторони.

Таким чином доводи про те, що
виставлені позивачем рахунки з грудня
2012 року по липень 2013 року на загальну
суму 51014,75 грн. не мають чіткого
відображення по якому лічильнику
здійснювалися заміри спожитої
електроенергії, та на якому об'єкті
встановлені ці лічильники, та взагалі
факт використання електроенергії,
судова колегія апеляційного
господарського суду вважає
безпідставними та необґрунтованими.

Згідно постанови Пленуму Верховного
суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про
судове рішення у цивільній справі»,
рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а також правильно
витлумачив ці норми. Обґрунтованим
визнається рішення, ухвалене на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин,
на які сторони посилаються як на
підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, які були
досліджені в судовому засіданні і які
відповідають вимогам закону про їх
належність та допустимість, або
обставин, що не підлягають доказуванню,
а також якщо рішення містить вичерпні
висновки суду, що відповідають
встановленим на підставі достовірних
доказів обставинам, які мають значення
для вирішення справи.

Колегія суддів апеляційного
господарського суду вважає, що рішення
господарського суду міста Києва від
28.11.2013 року, прийняте після не повного
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, які місцевий господарський
суд визнав встановленими, а також у
зв'язку з не правильним застосуванням
норм матеріального та процесуального
права, є таким що не відповідає нормам
закону.

Відповідно до ст. 103 ГПК України
апеляційна інстанція за результатами
розгляду апеляційної скарги має право:
1) залишити рішення місцевого
господарського суду без змін, а скаргу
без задоволення; 2) скасувати рішення
повністю або частково і прийняти нове
рішення; 3) скасувати рішення повністю
або частково і припинити провадження у
справі або залишити позов без розгляду
повністю або частково; 4) змінити
рішення.

Отже, виходячи з вищевикладеного,
колегія суддів апеляційного
господарського суду вважає, що
апеляційну скаргу Державного
територіально-галузевого об'єднання
«Південно-Західна залізниця» на
рішення господарського суду міста
Києва від 28.11.2013 року у справі № 910/18907/13
слід задовольнити частково. Рішення
господарського суду міста Києва від
28.11.2013 року у справі № 910/18907/13 скасувати.
Прийняти нове рішення суду, яким позов
публічного акціонерного товариства
«Київенерго» до Державного
територіально-галузевого об'єднання
«Південно-Західна залізниця» про
стягнення заборгованості за спожиту
електричну енергію в сумі 111372,03 грн.
задовольнити частково. Стягнути з
Державного територіально-галузевого
об'єднання «Південно-західна
залізниця» на користь публічного
акціонерного товариства «Київенерго»
заборгованість за спожиту електричну
енергію в розмірі 51014,75 грн. В іншій
частині позову відмовити.

Судові витрати розподілити відповідно
до ст. 49 ГПК України пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до статті 4 Закону України
«Про судовий збір» судовий збір
справляється у відповідному розмірі
від мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі, встановленої
законом на 1 січня календарного року, в
якому відповідна заява або скарга
подається до суду, - у відсотковому
співвідношенні до ціни позову та у
фіксованому розмірі.

Згідно статті 8 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2013 рік» від
06.12.2012 року, з 1 січня 2013 року мінімальна
заробітна плата у місячному розмірі
становить 1 147,00 грн.

Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 4
Закону України «Про судовий збір», за
подання до господарського суду
позовної заяви майнового характеру
ставка судового збору встановлюється в
розмірі 2 відсотків ціни позову, але не
менше 1,5 розміру мінімальної
заробітної плати та не більше 60
розмірів мінімальної заробітної плати
у місячному розмірі.

Як вбачається з платіжного доручення №
20501 від 13.08.2013 року позивач, сплатив
судовий збір за подання позову у даній
справі на загальну суму 3732,49 грн., в той
час, як повинен був сплатити судовий
збір у розмірі 2227,44 грн.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 7
Закону України «Про судовий збір»,
сплачена сума судового збору
повертається за ухвалою суду в разі
зменшення розміру позовних вимог або
внесення судового збору в більшому
розмірі, ніж встановлено законом.

Пунктом 5.2 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання практики застосування розділу
VI Господарського процесуального
кодексу України» від 21.02.2013 року № 7
передбачено, що питання про повернення
сплаченої суми судового збору
вирішується господарським судом за
результатами розгляду відповідних
матеріалів, у тому числі й за
відсутності заяви (клопотання) сторони
чи іншого учасника судового процесу
про повернення суми судового збору.

Таким чином, позивачу підлягає
поверненню з Державного бюджету
України 1505,05 грн. судового збору, як
такий, що внесений у більшому розмірі,
ніж передбачено законом.

Враховуючи наведене вище та керуючись
ст. ст. 49, 99, 101-105 ГПК України, Київський
апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного
територіально-галузевого об'єднання
«Південно-Західна залізниця» на
рішення господарського суду міста
Києва від 28.11.2013 року у справі № 910/18907/13 -
задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду
міста Києва від 28.11.2013 року у справі №
910/18907/13 скасувати.

Прийняти нове рішення суду, яким позов
публічного акціонерного товариства
«Київенерго» до Державного
територіально-галузевого об'єднання
«Південно-Західна залізниця» про
стягнення заборгованості за спожиту
електричну енергію в сумі 111372,03 грн.
задовольнити частково.

3. Стягнути з Державного
територіально-галузевого об'єднання
«Південно-західна залізниця» (01034, м.
Київ, вул. Лисенка, 6, ідентифікаційний
код: 04713033) на користь публічного
акціонерного товариства «Київенерго»
(01001, м. Київ, пл. І. Франка, 5,
ідентифікаційний код: 00131305)
заборгованість за спожиту електричну
енергію в розмірі 51014 (п'ятдесят одну
тисячу чотирнадцять) грн. 75 коп.

4. В іншій частині позову
відмовити.

5. Стягнути з Державного
територіально-галузевого об'єднання
«Південно-західна залізниця» (01034, м.
Київ, вул. Лисенка, 6, ідентифікаційний
код: 04713033) на користь публічного
акціонерного товариства «Київенерго»
(01001, м. Київ, пл. І. Франка, 5,
ідентифікаційний код: 00131305) 1020 (одну
тисячу двадцять) грн. 29 коп. судових
витрат за розгляд справи судом першої.

6. Стягнути з публічного
акціонерного товариства «Київенерго»
(01001, м. Київ, пл. І. Франка, 5,
ідентифікаційний код: 00131305) на користь
Державного територіально-галузевого
об'єднання «Південно-західна
залізниця» (01034, м. Київ, вул. Лисенка, 6,
ідентифікаційний код: 04713033) 603 (шістсот
три) грн. 58 коп. судових витрат за
розгляд справи судом апеляційної
інстанції.

7. Повернути публічному
акціонерному товариству «Київенерго»
(01001, м. Київ, пл. І. Франка, 5,
ідентифікаційний код: 00131305) з
Державного бюджету України 1 505 (одну
тисячу п'ятсот п'ять) грн. 05 коп.
судового збору як такий, що внесений у
більшому розмірі, ніж передбачено
законом, перерахований за платіжним
дорученням № 20501 від 13.08.2013 року.

8. Видачу судових наказів по справі
№ 910/18907/13 доручити господарського суду
міста Києва.

9. Матеріали справи № 910/18907/13 повернути
до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя
О.І. Лобань

Судді
А.Г. Майданевич

Р.В. Федорчук

Дата підписання 29.04.2014 року