ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

14 травня 2014 р.
Справа № 903/361/14

Господарський суд Волинської області,
розглянувши матеріали по справі

за позовом прокурора м. Луцька в
інтересах держави в особі державного
комунального підприємства
«Луцьктепло»

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення 19 152,14грн.

Суддя: Філатова С.Т.

ПРЕДСТАВНИКИ:

від позивача: Кравчук Л.О., дов. №77/08 від
10.01.2014р.

від відповідача: н/в

в судовому засіданні взяв участь
старший прокурор відділу
представництва інтересів громадян і
держави в судах прокуратури м. Луцька
Лікунов Т.Ю., дов. №98/3026вих.14 від 12.05.2014р.

Відповідно до ст. 20
Господарського процесуального кодексу
України роз'яснено право відводу судді.
Відводу судді заявлено не було. В
судовому засіданні згідно ст.ст. 22, 29
ГПК України роз'яснено процесуальні
права та обов'язки учасників процесу.

СУТЬ СПОРУ:

Прокурор м. Луцька в інтересах держави
в особі державного комунального
підприємства «Луцьктепло» звернувся з
позовом до фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 про стягнення 22 483,35грн., в т.ч. 11
119,97грн. заборгованості за послуги по
теплопостачанню за період з вересня
2013р. по лютий 2014р. згідно договору на
надання послуг по теплопостачанню №4-6
від 01.12.2001р., 11 119,97грн. пені за період з
01.09.2013р. по 26.03.2014р. згідно п.4.1 договору,
150,83грн. інфляційних втрат, 92,58грн.
річних за період з з вересня 2013р. по
березень 2014р. згідно ст.625 ЦК України.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним:

01.12.2001р. між державним комунальним
підприємством "Луцьктепло"
(теплопостачальна організація) та ФОП
ОСОБА_1 (споживач) був укладений договір
про надання послуг по теплопостачанню
№4-6, згідно якого теплопостачальна
організація зобов'язалась надавати
споживачу послуги по опаленню,
підігріву холодної води, а споживач -
оплачувати їх на умовах і в строки,
передбачені цим договором і додатками
до нього.

ДКП "Луцьктепло" за період з вересня
2013р. по лютий 2014р. надало відповідачу
послуги по теплопостачанню на загальну
суму 16 824,08грн. Споживач оплату здійснив
частково в сумі 5 704,11грн.

Ухвалою суду від 29.04.2014р. розгляд справи
згідно ст. 77 ГПК України відкладався у
зв'язку з неподанням витребуваних
доказів.

У судовому засіданні 12.05.2014р.
представник позивача повідомив про
часткову сплату відповідачем
заборгованості в розмірі 2 831,21грн., у
зв'язку з цим просив стягнути з
відповідача 19 652,14грн., в т.ч. 8 288,76грн.
основного боргу, 11 119,97грн. пені, 150,83грн.
інфляційних витрат, 92,58грн. річних.
Долучив до матеріалів справи виписки
по рахунках від 25.04.2014р., 29.04.2014р.

Прокурор заву підтримав.

Відповідач виникнення заборгованості
за послуги по теплопостачанню пояснив
скрутним матеріальним становищем,
підтвердив часткову сплату боргу.

У судовому засіданні 12.05.2014р.
оголошувалась перерва для подачі
відповідачем доказів в підтвердження
вказаних обставин.

У судовому засіданні 14.05.2014р. прокурор
та представник позивача звернулися до
суду із заявою про зменшення розміру
позовних вимог у зв'язку з частковою
сплатою заборгованості відповідачем,
просили стягнути 19 152,14грн., в т.ч. 7
788,76грн. основного боргу, 11 119,97грн. пені,
150,83грн. інфляційних втрат, 92,58грн.
річних. Долучили до матеріалів справи
виписку по рахунках за 05.05.2014р. про
сплату 500,00грн.

Згідно з ч. 4 ст. 22 ГПК України позивач
вправі до прийняття рішення по справі
зменшити розмір позовних вимог.

Вищий господарський суд України у п. 3.10
постанови пленуму від 26.12.2011р. №18 "Про
деякі питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції"
вказав, що передбачені частиною
четвертою статті 22 ГПК права позивача
збільшити або зменшити розмір позовних
вимог, відмовитись від позову можуть
бути реалізовані до прийняття рішення
судом першої інстанції. Під
збільшенням або зменшенням розміру
позовних вимог слід розуміти
відповідно збільшення або зменшення
кількісних показників за тією ж самою
вимогою, яку було заявлено в позовній
заяві. Згідно з частиною третьою статті
55 ГПК ціну позову вказує позивач. Отже,
у разі прийняття судом зміни (в бік
збільшення або зменшення) кількісних
показників, у яких виражається позовна
вимога, має місце нова ціна позову,
виходячи з якої й вирішується спір.

Оскільки зменшення позовних вимог не
суперечить вимогам законодавства, не
порушує прав та інтересів відповідача,
судом приймається заява прокурора та
представника позивача про зменшення
розміру позовних вимог, спір
вирішується, виходячи з нової ціни
позову - 19 152,14ргн.

Відповідач у судове засідання 14.05.2014р.
не з'явився, витребуваних доказів не
подав, хоча вчасно та належним чином
був повідомлений про час та місце
судового розгляду, що стверджується
протоколом судового засідання та
відміткою в розписці від 12.05.2014р. (а.с.
53-54).

Вищий господарський суд України у п. 3.9.1
постанови пленуму від 26.12.2011р. №18 «Про
деякі питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції»
зазначив, що у разі присутності сторони
або іншого учасника судового процесу в
судовому засіданні протокол судового
засідання, в якому відображені
відомості про явку сторін (п. 4 ч. 2 ст.81-1
ГПК), є належним підтвердженням
повідомлення такої сторони (іншого
учасника судового процесу) про час і
місце наступного судового засідання.

Беручи до уваги приписи ст. 6 Конвенції
про захист прав людини і
основоположних свобод стосовно
розгляду справи упродовж розумного
строку, враховуючи те, що розгляд
справи відкладався, відповідач
належним чином був повідомлений про
час та місце розгляду справи, явку
відповідача не було визнано
обов'язковою, господарський суд,
заслухавши пояснення прокурора та
представника позивача, визнав зібрані
докази достатніми для розгляду спору
за наявними в справі матеріалами
відповідно до ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України, -

ВСТАНОВИВ:

1 грудня 2001р. між державним комунальним
підприємством "Луцьктепло" та
підприємцем ОСОБА_1 був укладений
договір на надання послуг по
теплопостачанню №4-6, згідно з яким
позивач зобов'язувався надавати
відповідачу послуги по
теплопостачанню, а відповідач -
оплачувати їх на умовах і в строки,
передбачені цим договором і додатками
до нього (а.с. 6-7).

Додатком №1 сторони визначили дані
об'єкту споживача: приміщення площею
476,39 м2 у будівлі по АДРЕСА_1. Вартість
послуг на місяць - 1 124,78грн. в місяць
(а.с. 7 на звороті).

Договорами про зміни від 22.08.2006р.,
01.10.2006р., 06.11.2011р. сторони узгоджували
зміну вартості послуг по
теплопостачанню (а.с. 8-10).

На виконання умов договору позивач за
період з вересня 2013р. по лютий 2014р.
надав відповідачу послуги по
теплопостачанню на суму 16 824,08грн, що
стверджується рахунками №221 від
18.09.2013р. на суму 112,06грн., №2108 від 24.10.2013р.
на суму 3 092,05грн., №2280 від 25 листопада
2013р. на суму 3 504,61 грн., №1277 від 18.12.2013р.
на суму 3 513,84грн., №2112 від 27.01.2014р. на
суму 3 300,76грн., №2255 від 25.02.2014р. на суму 3
300,76грн. та не заперечено відповідачем
(а.с. 11-16).

Згідно п. 3.2 договору ФОП ОСОБА_1
зобов'язався проводити 100% передоплату
за послуги по теплопостачанню на
підставі розрахунків (додаток №1) в
термін до 1 числа розрахункового
місяця.

Відповідач взяті на себе зобов'язання
по оплаті за спожиту теплову енергію не
виконав, що призвело до звернення
кредитора з позовом до суду.

Статтею 275 ГК України передбачено, що за
договором енергопостачання
енергопостачальне підприємство
(енергопостачальник) відпускає
електричну енергію, пару, гарячу і
перегріту воду (далі - енергію)
споживачеві (абоненту), який
зобов'язаний оплатити прийняту енергію
та дотримуватися передбаченого
договором режиму її використання, а
також забезпечити безпечну
експлуатацію енергетичного
обладнання, що ним використовується.
Відпуск енергії без оформлення
договору енергопостачання не
допускається.

Пунктом 6 ст.276 ГК України встановлено,
що розрахунки за договорами
енергопостачання здійснюються на
підставі цін (тарифів), встановлених
відповідно до вимог закону.

Відповідно до Законів України "Про
місцеві державні адміністрації" та "Про
місцеве самоврядування в Україні"
регулювання цін та тарифів на надання
житлово-комунальних послуг
підприємством належить до
повноваження місцевих державних
адміністрацій та органів місцевого
самоврядування. У випадку їх зміни
будуть застосовані нові тарифи, про
конкретні розміри яких споживачі
будуть проінформовані через засоби
масової інформації.

Тарифи на послуги затверджені
рішеннями виконкому Луцької міської
ради №682-1 від 06.10.2011р., №31-1 від 25.01.2014р.
(а.с 36-40).

Під час провадження у справі
відповідачем сплачено 3 331,21грн.
заборгованості, що стверджується
виписками по рахунках від 25.04.2014р.,
29.04.2014р., 05.05.2014р., призначення платежу -
оплата за надані послуги згідно
рахунків №2280 від 25.11.2013р., №1277 від
18.12.2013р. (а.с. 58, 63) та підтверджено
прокурором та сторонами в судових
засіданнях.

Заборгованість за отримані послуги по
теплопостачанню на день розгляду спору
(з врахуванням заяви про зменшення
розміру позовних вимог від 14.05.2014р.)
становить 7 788,76грн., стверджується
договором на надання послуг по
теплопостачанню №4-6 від 1 грудня 2001р. з
додатком №1, договорами про зміни від
22.08.2006р., 01.10.2006р., 06.11.2011р., рахунками №221
від 18.09.2013р., №2108 від 24.10.2013р., №2280 від
25.11.2013р., №1277 від 18.12.2013р., №2112 від
27.01.2014р., №2255 від 25.02.2014р., виписками по
рахунках від 25.04.2014р., 29.04.2014р., 05.05.2014р.
(а.с.6-16, 58, 63), відповідачем не заперечена
та підлягає до стягнення з ФОП ОСОБА_1 в
силу ст.193 ГК України, якою встановлено,
що суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. Кожна сторона
повинна вжити усіх заходів, необхідних
для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.

Згідно зі ст.230 ГК України учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання штрафні
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня).

Обов'язок боржника сплатити
неустойку (штраф, пеню) передбачений
також ст.ст.549-551 ЦК України.

В даному випадку відповідальність за
несвоєчасну сплату вартості
комунальних послуг регулюється
спеціальним законом. Так, згідно ч.1 ст.1
Закону України "Про відповідальність
суб'єктів підприємницької діяльності
за несвоєчасне внесення плати за
спожиті комунальні послуги та
утримання прибудинкових територій",
суб'єкти підприємницької діяльності,
які використовують нежилі будинки і
приміщення, належні їм на праві
власності або орендовані ними на
підставі договору, для провадження
цієї діяльності, сплачують комунальні
послуги за тарифами, які у
встановленому законодавством порядку
відшкодовують повну вартість їх
надання та пропорційну частку витрат
на утримання прибудинкової території.
За несвоєчасні розрахунки за спожиті
комунальні послуги сплачують пеню в
розмірі одного відсотка від суми
простроченого платежу за кожний день
прострочення, якщо інший розмір пені не
встановлено угодою сторін, але не
більше 100 відсотків загальної суми
боргу.

Пунктом 4.4 договору встановлено, що при
порушення строку оплати рахунків
теплопостачальної організації
споживач сплачує їй пеню у розмірі 1%
від суми простроченого платежу за
кожен день прострочки.

Позивачем нараховано до стягнення пеню
за період з 01.09.2013р. по 26.03.2014р. в розмірі
11 119,87грн.

З позовної заяви та доданих до неї
матеріалів вбачається, що на підставі
п.4.4 договору №4-6 від 01.12.2001р. позивач
нарахував 14 513,73 пені за період з 01.09.2013р.
по 26.03.2014р. в розмірі 1% від суми
простроченого боргу за кожен день
прострочки платежу. А з урахуванням
припису ч.1 ст.1 зазначено вище Закону -
останній обмежив розмір нарахованої
пені сумою 11 119,97, яка не перевищує 100%
загальної суми боргу на день звернення
з позовною заявою до суду (а.с. 17).
Перевіривши правильність нарахування
пені, суд вважає його арифметично
вірним і обґрунтованим, проте, звертає
увагу на наступне:

Процесуальне законодавство, зокрема п.3
ч.1 ст.83 ГПК України, передбачає право
господарського суду, приймаючи рішення
зменшувати у виняткових випадках
розмір неустойки, штрафу, пені, які
підлягають стягненню.

Тому, вирішуючи, в тому числі й з
власної ініціативи, питання про
зменшення розміру неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання,
господарський суд повинен об'єктивно
оцінити, чи є даний випадок винятковим,
виходячи з інтересів сторін, які
заслуговують на увагу, ступеню
виконання зобов'язання, причини
(причин) неналежного виконання або
невиконання зобов'язання, незначності
прострочення виконання, наслідків
порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо. Крім
того, ця процесуальна норма може
застосовуватись виключно у
взаємозв'язку (сукупності) з нормою
права матеріального, яка передбачає
можливість зменшення розміру
неустойки (штрафу, пені), а саме
частиною третьою статті 551 ЦК України і
статтею 233 ГК України.

Такої ж правової позиції притримується
і Вищий господарський суд України, що
вбачається з п.3.17.4 постанови пленуму
від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції".

Розглядаючи позовні вимоги про
стягнення пені, суд вважає за необхідне
скористатись правом, передбаченим п.3
ч.1 ст.83 ГПК України і зменшити розмір
пені, яка підлягає стягненню з
відповідача до 7 788,76, вважаючи даний
випадок винятковим і приймаючи до
уваги, що боржник частково сплатив
заборгованість та на момент прийняття
рішення у справі сума боргу становить 7
788,76грн.

В частині стягнення 3 331,21грн. пені в
позові слід відмовити.

Згідно зі ст.625 ЦК України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Вищий господарський суд України у п.п.
1.3, 4.1 постанови пленуму від 17.12.2013р. №14
«Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» зазначив, що
статтю 625 ЦК України вміщено в розділі 1
книги 5 цього Кодексу - "Загальні
положення про зобов'язання", і ця стаття
застосовується до всіх грошових
зобов'язань, якщо інше не передбачено
спеціальними нормами, які регулюють
відносини, пов'язані з виникненням,
зміною чи припиненням окремих видів
зобов'язань.

Сплата трьох процентів річних від
простроченої суми (якщо інший їх розмір
не встановлений договором або законом),
так само як й інфляційні нарахування,
не мають характеру штрафних санкцій і є
способом захисту майнового права та
інтересу кредитора шляхом отримання
від боржника компенсації (плати) за
користування ним коштами, належними до
сплати кредиторові.

Згідно з представленими розрахунками,
не оспореними відповідачем, позивачем
відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного
кодексу України було нараховано
відповідачу 150,83грн. інфляційних втрат,
92,58грн. річних за період з вересня 2013р.
по березень 2014р.

Розрахунок нарахування річних та
інфляційних втрат перевірено судом за
допомогою комплексної системи
інформаційно-правового забезпечення
"ЛІГА:ЗАКОН ЕЛІТ" 9.1.3.

Вимоги позивача щодо стягнення 150,83грн.
інфляційних втрат, 92,58грн. річних за
період з вересня 2013р. по березень 2014р.
підставні та підлягають до стягнення
згідно ч. 2 ст.625 ЦК України.

Оскільки спір до суду доведений з
вини відповідача, витрати по сплаті
судового збору в сумі 1 827,00грн. слід
віднести на нього відповідно до ст.49
ГПК України.

Враховуючи викладене,
господарський суд, керуючись ст.ст. 193,
230-232, 275, 276 ГК України, ст.ст. 549-551, 625 ЦК
України, ч.1 ст.1 ЗУ "Про
відповідальність суб'єктів
підприємницької діяльності за
несвоєчасне внесення плати за спожиті
комунальні послуги та утримання
прибудинкових територій", ст.ст. 44, 49, 82-85
ГПК України, -

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити
частково.

2. Стягнути з фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_2,
ідентифікаційний код НОМЕР_1

на користь державного комунального
підприємтва "Луцьктепло", м. Луцьк, вул.
Гулака-артемовського, 20,

7 788,76грн.грн. основного боргу, 7
788,76грн.грн. пені, 150,83грн. інфляційних
втрат, 92,58грн. річних. Всього - 15 820,93грн.

3. У стягненні 3 331,21грн. пені відмовити.

4. Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1, АДРЕСА_2, ідентифікаційний код
НОМЕР_1 в дохід державного бюджету
України 1 827,00грн. судового збору.

5. Видати накази після набрання
рішенням законної сили.

Повне рішення підписано

16.05.2014р.

Суддя
С.Т.Філатова