ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" квітня 2014 р.Справа № 922/720/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Аріт К.В.

при секретарі судового засідання
Михайлюк В.Ю.

розглянувши справу

за позовом Акціонерної компанії
"Харківобленерго", м.Харків до
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1,
с.Пісочин Харківської області про
стягнення 1150,40 гривень за участю
представників:

позивача - Бєлої І.М. (довіреність
№01-62юр/8060 від 07 жовтня 2013 року)

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

28 лютого 2014 року позивач, акціонерна
компанія "Харківобленерго", звернувся
до господарського суду Харківської
області з позовною заявою про
стягнення з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (відповідача) 1150,40 гривень
заборгованості за електричну енергію.
Заявлену вимогу обґрунтував
неналежним виконанням відповідачем
умов договору №05-1255 про постачання
електричної енергії, укладеного між
сторонами 06 квітня 2006 року. Крім того,
позивач просив суд покласти судові
витрати на відповідача.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 03 березня 2014
року було прийнято вищевказану позовну
заяву до розгляду. Провадження у справі
було порушено та призначено до
розгляду у відкритому судовому
засіданні на 27 березня 2014 року.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 27 березня 2014
року було відкладено розгляд справи на
23 квітня 2014 року, у зв'язку з неявкою
відповідача.

До канцелярії господарського суду
Харківської області 14 квітня 2014 року
повернулась ухвала про відкладення
розгляду справи від 27 березня 2014 року, з
відміткою пошти про закінчення терміну
зберігання, яка була направлена на
адресу відповідача.

Позивач у судовому засіданні 23 квітня
2014 року підтримав заявлені позовні
вимоги та просив суд задовольнити їх в
повному обсязі.

Відповідач у судове засідання 23 квітня
2014 року свого представника не направив,
відзив на позовну заяву та витребувані
судом документи не надав. Про причини
неявки суд не повідомив. Про дату
судового засідання був повідомлений
належним чином.

Вищий господарський суд України у п.4
Інформаційного листа № 01-8/1228 від 02
червня 2006 року "Про деякі питання
практики застосування норм
Господарського процесуального кодексу
України, порушені у доповідних
записках про роботу господарських
судів у 2005 році" зазначив про те, що до
повноважень господарських судів не
віднесено встановлення фактичного
місцезнаходження юридичних осіб або
місця проживання фізичних осіб -
учасників судового процесу на час
вчинення тих чи інших процесуальних
дій. Тому примірники повідомлень про
вручення рекомендованої
кореспонденції, повернуті органами
зв'язку з позначками "у зв'язку з
закінченням терміну зберігання",
"адресат вибув", "адресат відсутній" і
тому подібне, з урахуванням конкретних
обставин справи можуть вважатися
належними доказами виконання
господарським судом обов'язку щодо
повідомлення учасників судового
процесу про вчинення відповідним судом
певних процесуальних дій.

Відповідно до п.3.6 Роз'яснення президії
Вищого арбітражного суду України
№02-5/289 від 18 вересня 1997 "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України", особи, які беруть участь у
справі, вважаються повідомленими про
час і місце її розгляду судом, якщо
ухвалу про порушення провадження у
справі надіслано за поштовою адресою,
зазначеною у позовній заяві.

Беручи до уваги, що відповідно до ст.33
Господарського процесуального кодексу
України обов'язок доказування і
подання доказів покладено на сторони, а
також те, що ухвалою господарського
суду Харківської області про порушення
провадження у справі від 03 березня 2014
року відповідача було повідомлено про
розгляд даної справи, суд в порядку ст.75
Господарського процесуального кодексу
України розглядає справу за наявними в
ній матеріалами, без участі
відповідача.

Отже, суд, з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, всебічно та повно дослідивши
матеріали справи та надані учасниками
судового процесу докази, заслухавши
пояснення представника позивача,
встановив наступне.

На підставі договору про постачання
електричної енергії від 06 квітня 2006
року №05-1255 (далі - договір), позивач
відпускає відповідачу (споживачу)
електричну енергію. На підставі п.9.11
договір пролонговано на 2014 рік.

Відповідно до п.2.2.5 договору, споживач
зобов'язаний своєчасно сплачувати
постачальнику вартість спожитої
електричної енергії та інші
нарахування. Згідно з п.5 додатка 2
остаточний розрахунок споживача за
електричну енергію, спожиту протягом
розрахункового періоду, здійснюється
на підставі рахунку, який
виставляється постачальником
електричної енергії на основі даних
про фактичне споживання електричної
енергії. Відповідно до п.5 додатка 2 до
договору споживач повинен отримати
рахунок на оплату електричної енергії.
Цей рахунок має бути оплачений
протягом 5 операційних днів з дня його
отримання.

Як вбачається з матеріалів справи, за
січень 2014 року позивач надав
відповідачу послуги на загальну суму
1150,40 гривень, з яких:

- 289,38 гривень вартості електричної
енергії (241,15 гривень - тарифна складова
та 48,23 гривень ПДВ 20%);

- 861,02 гривень вартості ППЕ.

Факт надання відповідних послуг
позивачем підтверджується наявними у
матеріалах справи рахунками на оплату
(а.с.35-36) та відомостями про витрати
електроенергії (а.с.33).

Суд, проаналізувавши обставини,
вказані у позовній заяві, дійшов
висновку про те, що позивач виконав
свої зобов'язання за спірним договором
належним чином та у повному обсязі.
Проте, відповідач, в свою чергу,
зобов'язання за спірним договором не
виконав, у зв'язку з чим, утворилась
заборгованість перед позивачем у
розмірі 1150,40 гривень, яка до цього часу
залишається непогашеною.

Відповідно до ч.1 ст.43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Отже, надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам, з урахуванням
фактичних та правових підстав позовних
вимог, суд дійшов висновку про повне
задоволення позову, виходячи з
наступного.

Відповідно до Закону України "Про
електроенергетику" від 16 жовтня 1997 року
№575/97-ВР та "Правил користування
електричною енергією", затверджених
постановою Національної комісії з
питань регулювання електроенергетики
України від 31 липня 1996 року №28 (далі -
правила), договір про постачання
електричної енергії є основним
документом та визначає з міст правових
відносин, прав та обов'язків сторін.

Згідно із ч.1 ст.179 Господарського
кодексу України, майново-господарські
зобов'язання, які виникають між
суб'єктами господарювання або між
суб'єктами господарювання і не
господарюючими суб'єктами -
юридичними особами на підставі
господарських договорів, є
господарсько-договірними
зобов'язаннями.

Відповідно до п.7 ст.276 Господарського
кодексу України, оплата енергії, що
відпускається, здійснюється
відповідно до умов договору, п. 2.1.2
якого передбачено, що постачальник
електричної енергії зобов'язується
постачати електричну енергію в
обсягах, визначених відповідно до
розділу 5 Договору, з урахуванням
розділів 6, 7 договору, відповідно до
додатка 1 "договірні величини
споживання" та додатка 2 "Порядок
розрахунків".

Відповідно до ч.1 ст.193 Господарського
кодексу України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином, відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.599 Цивільного кодексу
України, зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним чином.

В розумінні статті 612 Цивільного
кодексу України, боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Враховуючи викладене, та те, що на
момент прийняття рішення по справі, у
матеріалах справи відсутні будь-які
докази погашення відповідачем
заборгованості в добровільному
порядку, суд вважає заявлену вимогу
позивача щодо стягнення з відповідача
суми основної заборгованості у розмірі
1150,40 гривень нормативно та
документально обґрунтованою, та такою,
що підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат, встановивши сторону, з вини
якої справу було доведено до суду, суд
керується ст.ст.44, 49 Господарського
процесуального кодексу України,
відповідно до яких судовий збір
покладається на відповідача.

На підставі вищевикладеного, ст.ст.599,
612, 625, 629 Цивільного кодексу України,
ст.ст.179, 193, 276 Господарського кодексу
України, та керуючись ст.ст.1, 12, 33, 43, 44, 49,
82-85 Господарського процесуального
кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код ЄДРПОУ НОМЕР_1) на
користь Акціонерної компанії
"Харківобленерго" (61300, м.Харків, вул.
Плеханівська, 149, , п/р
07 в філії ХОУ ВАТ ДОБУ, МФО 351823)
суму заборгованості за електричну
енергію в розмірі 289,38 гривень, суму
заборгованості за перевищення
договірних величин споживання
електричної енергії в розмірі 861,02
гривень.

Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код ЄДРПОУ НОМЕР_1) на
користь Акціонерної компанії
"Харківобленерго" (61300, м.Харків, вул.
Плеханівська, 149, , п/р
0912 АТ «Банк Золоті Ворота», МФО
351931) 1827,00 гривень судовго збору.

Видати відповідні накази після
набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 28 квітня 2014
року.

Суддя К.В. Аріт

справа №922/720/14