ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.05.2014 р.
Справа №917/446/14

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "КВС - Україна",
б-р Дружби народів, 19, м. Київ, 01042

до сільськогосподарського товариства
з обмеженою відповідальністю ім.
Духова, с. Веприк, Гадяцький район,
Полтавська область, 37 362

про стягнення 437 632,25 грн.

Суддя Киричук О. А.

Представники:

від позивача: не з'явився,

від відповідача: Куришко О.Я дов. № 259
від 26.0314 р.

Розглядається позовна заява про
стягнення заборгованості за договором
№ 15/07-2009 від 28.04.09 р., в тому числі: 105105,60
грн. основного боргу,302734,94 грн. пені, 3%
річних в сумі 12413,98 грн., 15377,73 грн.
інфляційних нарахувань, 2000 грн.
збитків.

Позивач в обґрунтування позову вказує,
що відповідач не виконав належним
чином свої договірні зобов'язання,
внаслідок чого утворилась
заборгованість, яка до цього часу не
погашена.

Відповідачем через канцелярію суду
надано заяву про сплив позовної
давності (вх. № 4116 від 01.04.2014 р.) та
заперечення проти клопотання та
доводів позивача про визнання причин
пропуску строків позовної давності
основного зобов'язання поважною (вх. №
5910 від 08.05.2014 р.), відповідно до яких
проти позову заперечує, посилаючись на
пропуск позивачем строку позовної
давності, в межах якого останній міг
звернутися до суду з вимогою про захист
свого порушеного права.

Позивачем через канцелярію суду
клопотання, відповідно до якого він
просить визнати причину пропуску
строків позовної давності основного
зобов'язання поважною (вх. № 5448 від
24.04.2014 р).

В судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши представника позивача, суд
встановив:

28.04.2009 р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю "КВС-Україна"
(далі-позивач, постачальник) та
сільськогосподарським товариством з
обмеженою відповідальністю ім. Духова
(далі-відповідач, покупець) укладено
договір поставки № 15/07--2009
(договір).

Відповідно до пункту 1.1 договору,
постачальник у терміни і на умовах,
визначених договором, зобов'язується
передати покупцю насіння
сільськогосподарських культур (надалі
товар), а покупець зобов'язується
прийняти й оплатити товар,
найменування і кількість якого
зазначаються у додатку до даного
договору.

Згідно специфікації до договору від
28.04.2009 р. (Додаток № 1) сторони дійшли
згоди щодо поставки насіння
сільськогосподарських культур, а саме:
АК 0324, Апрон, 150 тис. насінин, партія 2-06-1,
160 посівних одиниць, за ціною 656,91 грн. на
загальну суму 105 105,60 грн.

На виконання умов вказаного договору
позивач передав відповідачу товар на
суму 105 105,60 грн. в т.ч. ПДВ в обсязі 160
посівних одиниць, що підтверджується
видатковою накладною № 80213316 та
довіреністю на отримання цінностей
№102 від 28.04.2009 р., виданої на ім'я
представника відповідача Іщенко Івана
Васильовича.

Пунктом 3.1 договору передбачено, що
порядок, розміри та строки розрахунків
за поставлений товар визначається в
додатках до договору.

У додатку № 1 (Специфікації) від 28.04.2009 р.
до договору № 15/07-2009 від 28.04.2009 р.
передбачено, що оплата здійснюється у
наступному порядку: перший етап -
попередня оплата в розмірі 0% від
загальної вартості товару; другий етап
- оплата в розмірі 30% від загальної
вартості товару за даним додатком до 25
серпня 2009 року; третій етап - оплата в
розмірі 30% від загальної вартості
товару за даним додатком до 25 вересня
2009 року.

Пунктом 3.4. додатку до договору
(Специфікації) сторони погодили, що
остаточний розрахунок за поставлений
товар покупець має здійснити до 15
грудня 2009 року.

Таким чином, останнім днем проведення
розрахунків є 15.12.2009 р.

Перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

Отже, з 16.12.2009 р. у позивача виникло
право на звернення з вимогою про
стягнення заборгованості до суду
протягом трьох років, тобто до 17.12.2012 р.

Порушуючи умови договору відповідач
свої зобов'язання по оплаті
поставленого товару не виконав, у
зв'язку з чим у нього виникла
заборгованість у розмірі 105
105,60 грн.

Вказану суму основного боргу
відповідач просить суд стягнути з
відповідача.

Крім того, у зв'язку з простроченням
виконання грошового зобов'язання
позивач заявив вимоги про стягнення з
відповідача 302 734,94 грн. пені; 12 413,98 грн. -
3% річних, 15 377,73 грн. - інфляційних
нарахувань; 2 000,00 грн. - збитків.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши
надані докази, суд дійшов висновку про
відмову в задоволенні позовних вимог,
виходячи з наступного.

Статтею 256 ЦК України встановлено, що
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України.

Водночас, з позовною заявою про
стягнення заборгованості за спірним
договором позивач звернувся до
господарського суду лише 12.03.2014 р., що
підтверджується відбитком печатки на
конверті, тобто з пропуском строку
позовної давності.

01.04.2014 р. відповідачем через канцелярію
суду подано клопотання про
застосування строків позовної
давності.

Статтею 267 ЦК України встановлено, що
сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.
Доказів вчинення відповідачем дій, які
б свідчили про визнання останнім боргу
у розумінні ст. 264 ЦК України, суду
не надано.

З урахуванням вищевикладеного, суд
дійшов висновку, що вимога позивача про
стягнення з відповідача основного
боргу в сумі 105 105,60 грн. задоволенню не
підлягає у зв'язку зі спливом,
встановленого ст. 257 ЦК України
трьохрічного строку позовної давності,
про застосування якого було заявлено
відповідачем.

Судом також враховано, що позивачем не
наведено поважних причин пропуску
строку позовної давності. Посилання
позивача на безвідповідальне
ставлення до роботи свого працівника
ОСОБА_3, яка працювала юрисконсультом
на підприємстві позивача, не є
обставинами, які унеможливлювали або
істотно утруднювали своєчасне подання
позову.

Що ж до вимог позивача про стягнення з
відповідача пені, 3% річних, інфляційних
втрат, збитків слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 266 ЦК України зі
спливом позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо).

У п. 5.3 Постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 29.05.2013
р. №10 "Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських спорів"
роз'яснено, що зі спливом позовної
давності за вимогою про повернення або
сплату коштів спливає й позовна
давність за вимогою про сплату
процентів, передбачених статтями 536, 625
ЦК України, і сум інфляційних
нарахувань згідно з тією ж статтею 625
ЦК України (незалежно від періоду часу,
за який обчислено відповідні суми
процентів та інфляційних нарахувань,
оскільки такі суми є складовою
загальної суми боргу).

За таких обставин, оскільки у
задоволенні позовної вимоги про
стягнення з відповідача основного
боргу за договором № 15/07-2009 від 28.04.2009 р.
судом відмовлено на підставі статті
267 ЦК України, у зв'язку зі спливом
позовної давності, суд дійшов висновку
про відмову в задоволенні позовних
вимог щодо стягнення 302 734,94 грн.
пені, 12 413,98 грн. - 3% річних, 15 377,73 грн.
інфляційних нарахувань, 2 000,00 грн.
збитків.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач
вказує, що згідно п. 8.4. договору
поставки №15/07-2009 від 28.04.2009 р. сторони
відповідно до ст. 259 ЦК України
домовились про те, що строк позовної
давності щодо стягнення штрафних
санкцій збільшується до повного
виконання сторонами своїх грошових
зобов'язань, а нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язань здійснюється за весь
період прострочення без обмеження
строку та згідно п. 8.7 договору у
випадку звернення стороною до суду
внаслідок порушення другою стороною
своїх зобов'язань за даним договором,
сторона, що ініціює судовий процес має
право додатково стягувати з винної
сторони збитки, що пов'язані з
витратами на відновлення порушеного
права або захисту законних інтересів
(крім судових витрат), у заздалегідь
погодженій твердій сумі, що становить
2000,00 грн.

Проте, положення договору № 15/07-2009 від
28.04.2009 р. про збільшення строку позовної
давності щодо стягнення штрафних
санкцій до повного виконання сторонами
своїх зобов'язань за цим договором не
спростовують вимог ст. 266 ЦК України
про те, що зі спливом позовної давності
до основної вимоги вважається, що
позовна давність спливла і до
додаткової вимоги.

Вказаної правової позиції
дотримується Вищий господарський суду
України у Постанові від 17.07.2013 р. у
справі № 8/145-12.

На підставі вищевикладеного, суд
дійшов висновку відмовити в позові у
повному обсязі.

Судові витрати у відповідності до
вимог ст. 49 ГПК України покладаються на
позивача.

Керуючись ст. ст. 32 - 34, 43 - 44, 49, 82 - 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Повний текст рішення складено
_____________

Суддя
О. А. Киричук