ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

28.04.2014 Справа № 920/481/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Союз 2000", с. Селещина,

Машівський р-н,
Полтавська область

до відповідача Приватного
підприємства "Буймерське", с. Буймер,
Тростянецький

район, Сумська область

про стягнення 2463 грн. 43 коп.

Суддя Заєць С.В.

За участю представників сторін:

від позивача: Яременко А. Д.
(довіреність № 21 від 10.02.2014 р.)

від відповідача: не прибув.

При секретарі с/з Карабан Є.П.

Суть спору: позивач просить суд
стягнути з відповідача на свою користь
заборгованість, яка виникла в наслідок
неналежного виконання договору
постачання № 58-НС від 24.01.2014 року в
розмірі 48178 грн. 23 коп., з яких 45714 грн. 80
коп. сума основного боргу, 1148 грн. 35 коп.
пені, 1315 грн. 08 коп. - 30% річних та
стягнути з відповідача 1827 грн. 00 коп.
сплаченого судового збору.

Представником позивача в судовому
засіданні було подано листа від 25.04.2014
р., відповідно до якого, позивач
зазначає, що відповідачем 09.04.2014 року
сплачено суму основного боргу, що
становить 45714 грн. 80 коп., а тому просить
стягнути лише 1148 грн. 35 коп. пені, 1315
грн. 08 коп. - 30% річних, а також витрати по
сплаті судового збору.

Суд, враховуючи право позивача до
прийняття рішення по справі зменшити
розмір позовних вимог, приймає подану
заяву до розгляду.

Представник відповідача в дане
судове засідання не прибув, однак
подав відзив на позовну заяву від 23.04.2014
р., в якому просить суд провадження по
справі припинити у зв'язку з
відсутністю предмету спору,
посилаючись на те, що 09.04.2014 року були
перераховані на користь позивача
грошові кошти у розмірі 45714 грн. 80 коп.,
що становлять суму основного боргу.

Таким чином, враховуючи
достатність часу, наданого позивачу та
відповідачу для підготовки до судового
засідання та надання витребуваних
судом документів, приймаючи до уваги
принцип змагальності та
диспозитивності господарського
процесу, закріплені п. 4 ч.3 ст. 129
Конституції України, ст. 43 та ст. 33
Господарського процесуального кодексу
України, суд вважає, що господарським
судом, в межах наданих йому
повноважень, сторонам створені усі
належні умови для надання доказів у
справі та є підстави для розгляду
справи за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши
надані докази, заслухавши пояснення
представника позивача, господарський
суд встановив:

24 січня 2014 року між сторонами було
укладено Договір постачання
нафтопродуктів № 58-НС.

Відповідно до п 1.1 Договору
постачальник зобов'язався у
відповідності із замовленням
передавати партіями у власність
покупцю нафтопродукти, а покупець
зобов'язався прийняти нафтопродукти та
своєчасно здійснити оплату на умовах
данного договору та додаткових угод до
нього.

Згідно з п. 3.1. Договору, покупець
зобов'язується оплатити товар згідно
умов визначених в Додаткових угодах до
данного договору.

Відповідно до п. 4 Додаткової угоди № 465
від 27 січня 2014 року до Договору № 58-НС
від 24 січня 2014 року покупець здійснює
оплату товару протягом 15 календарних
днів з моменту відвантаження товару.

З матеріалів справи вбачається, що факт
відвантаження товару відбувся 27 січня
2014 року, що підтверджується видатковою
накладною № 465 від 27 січня 2014 року та
довіреністю № 185 від 24 січня 2014 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги
позивач зазначає, що на виконання умов
укладеного між сторонами договору,
позивач свої зобов'язання виконав в
повному обсязі, але відповідач
отриманий у строки передбачені
додатковими договорами до основного
договору, не оплатив і станом на день
подачі позову відповідач має
заборгованість перед позивачем у сумі
45714 грн. 80 коп. за відвантажені
нафтопродукти.

З матеріалів справи вбачається,
що після порушення провадження у
справі відповідачем була погашена сума
основного боргу, яка є предметом спору
в даній справі у сумі 45714 грн. 80 коп., що
підтверджується платіжним дорученням
№ 2085 від 09 квітня 2014 року.

Факт сплати основного боргу
підтверджується представником
позивача в судовому засіданні та
відповідачем у відзиві на позовну
заяву.

Відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 80
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо відсутній
предмет спору.

Оскільки сума основного боргу у
розмірі 45714 грн. 80 коп., яка є предметом
спору в даній справі погашена
відповідачем в повному обсязі,
провадження у справі в цій частині
підлягає припиненню відповідно до п. 1-1
ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального
кодексу України у зв'язку з відсутністю
предмету спору.

В обґрунтування позовних вимог, щодо
стягнення з відповідача пені позивач
зазначає, що відповідно до п. 6.4.
Договору, у випадку порушення покупцем
термінів здійснення
взаєморозрахунків, передбачених
договором, покупець сплачує
постачальнику пеню в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ від суми
заборгованості за кожен день
прострочення платежу.

Частина 6 статті 232 Господарського
Кодексу України встановлює, що
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Статтею 3 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань» №
2921-ІІІ від 10.01.2002 р. визначено, що розмір
пені обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період за який сплачується
пеня.

Згідно з поданим розрахунком,
відповідачеві нарахована пеня в сумі
1148 грн. 35 коп.

Відповідно до правової позиції,
викладеної у п. 1.12 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» з огляду на
вимоги частини першої статті 47 і статті
43 Господарського процесуального
кодексу України господарський суд має
з'ясовувати обставини, пов'язані з
правильністю здійснення позивачем
розрахунку, та здійснити оцінку
доказів, на яких цей розрахунок
ґрунтується. У разі якщо відповідний
розрахунок позивачем здійснено
неправильно, то господарський суд з
урахуванням конкретних обставин
справи самостійно визначає суми пені
та інших нарахувань у зв'язку з
порушенням грошового зобов'язання, не
виходячи при цьому за межі визначеного
позивачем періоду часу, протягом якого,
на думку позивача, мало місце
невиконання такого зобов'язання, та
зазначеного позивачем максимального
розміру відповідних пені та інших
нарахувань.

З урахуванням зазначеного, судом
здійснено перерахунок пені за період з
12.02.2014 року по 18.03.2014 року, виходячи з
суми заборгованості 45714 грн. 80 коп.,
згідно з яким загальний розмір пені
складає 569 грн. 86 коп. Розрахунок
здійснено судом за допомогою
інформаційно - аналітичного центру
«Ліга» ТОВ «Ліга: Закон» 2014.

Оскільки право позивача щодо стягнення
з відповідача пені передбачене діючим
законодавством України та умовами
договору, господарський суд вважає
правомірними, обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню
вимоги щодо стягнення пені в сумі 569
грн. 86 коп.

В іншій частині позовних вимог щодо
стягнення пені в сумі 578 грн. 49 коп., суд
відмовляє за їх необґрунтованістю.

В обґрунтування позовних вимог в
частині стягнення з відповідача 30%
річних позивач зазначає, що відповідно
до п. 6.6. договору у випадку
прострочення покупцем терміну
здійснення взаєморозрахунку
передбаченого договором або
додатковою угодою до договору,
покупець зобов'язаний на вимогу
постачальника сплатити суму
заборгованості з урахуванням
встановленого індексу інфляції за весь
час прострочення, а також 30 % річних від
простроченої суми за користування
грошовими коштами.

Згідно з поданим розрахунком, розмір 30 %
річних становить 1315 грн. 08 коп.

Враховуючи, що право позивача на
стягнення з відповідача 30 % річних
передбачене діючим законодавством
України та умовами договору,
господарський суд вважає правомірними,
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню позовні вимоги
щодо стягнення з відповідача на
користь позивача 1315 грн. 08 коп. 30%
річних.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
стороні, на користь якої відбулося
рішення, господарський суд відшкодовує
мито за рахунок другої сторонни, також
якщо спір виник внаслідок неправильних
дій сторони, господарський суд має
право покласти на неї державне мито
незалежно від результатів вирішення
спору. Враховуючи, що відповідач
порушив умови оплати за надані послуги
і зобов'язання частково виконав лише
після порушення провадження у справі, з
нього на користь позивача підлягають
стягненню 1827 грн. 00 коп. в рахунок
відшкодування витрат останнього зі
сплати судового збору.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 44, 49, п.1-1 ст. 80,
ст. ст. 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. В частині стягнення суми основного
боргу провадження у справі припинити.

2. Позов задовольнити частково.

3. Стягнути з Приватного підприємства
«Буймерське» (42632, Сумська область,
Тростянецький район, с. Буймер, вул.
Леніна, 25, код 34573641) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Союз 2000» (39430,
Полтавська область, Машівський район,
с. Селещина, вул. Леніна, 4/А, код 30131474) 569
грн. 86 коп. пені, 1315 грн. 08 коп. - 30 %
річних, 1827 грн. 00 коп. в рахунок
відшкодування витрат по сплаті
судового збору.

4. В іншій частині позовних вимог -
відмовити.

5. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 29.04.2014 року

Суддя С.В. Заєць