м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом ФО-П ОСОБА_1
до Київського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
позивача Фізичну особу - підприємця
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
позивача Відділ освіти
Білоцерківської районної державної
про визнання недійсним рішення
Головуючий суддя Цюкало Ю.В.
Суддя Блажівська О.Є.
Суддя Ломака В.С.
У засіданні брали участь:
від позивача: ОСОБА_5 (за довіреністю
від відповідача: Левченко М.В. (за
довіреністю від 25.10.2013);
від третьої особи 1: ОСОБА_3;
довіреністю від 05.01.2012);
від третьої особи 2: не з'явилися.
В судовому засіданні 16 квітня 2014 року,
відповідно до положень ст. 85
Господарського процесуального кодексу
України, було оголошено вступну та
резолютивну частину рішення.
27.12.2013 до канцелярії Господарського
суду міста Києва на підставі ст.ст. 15, 17
Господарського процесуального кодексу
України за встановленою підсудністю з
Господарського суду Київської області
надійшла позовна заява ФО-П ОСОБА_1 до
Київського обласного територіального
відділення Антимонопольного комітету
України про визнання недійсним
рішення.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 30.12.2013 суддею Цюкало Ю.В.
прийнято позовну заяву до розгляду та
порушено провадження у справі №910/25534/13.
Розгляд справи призначено на 10.02.2014.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 10.02.2014 залучено до участі у
справі третю особу, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача Фізичну особу -
підприємця ОСОБА_3. Розгляд справи
відкладено на 24.02.2014.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 24.02.2014 суд ухвалив розгляд
справи здійснити колегіально у складі
трьох суддів.

Розпорядженням голови Господарського
суду міста Києва від 24.02.2014 для
колегіального розгляду справу
визначено наступний склад суду: Цюкало
Ю.В. (головуючий), Блажівська О.Є., Ломака
В.С.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 24.02.2014 колегією суддів у
складі: Цюкало Ю.В. (головуючий),
Блажівська О.Є., Ломака В.С. прийнято
справу №910/25534/13 до свого провадження.
Призначено розгляд справи на 24.03.2014.

В судовому засіданні, призначеному на
24.03.2014, оголошено перерву до 16.04.2014 о 14:30.

В судове засідання, призначене на 16.04.2014
з'явились представники сторін та
третьої особи 1, надали усні пояснення
по суті спору, відповіли на запитання
суду.

Представник третьої особи 2 в судове
засідання не з'явився, причини неявки
суд не повідомив, про дату, час та місце
судового засідання повідомлений
належним чином.

Представник відповідача надав
заперечення на заяву про збільшення
розміру позовних вимог.

Клопотання щодо фіксації судового
процесу учасниками процесу не
заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд
справи здійснювався без застосування
засобів технічної фіксації судового
процесу у відповідності до статті 811
Господарського процесуального кодексу
України.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
позивача, відповідача, третьої особи-1,
суд, -

ВСТАНОВИВ:

Адміністративною колегією Київського
обласного територіального відділення
07.11.2013 винесено рішення №56 у справі
№752/29-р-02-07-2013. Даним рішенням накладено
штраф на ФО-П ОСОБА_1 та ФО-П ОСОБА_3

Позивач вважає, що вказане рішення
винесене внаслідок неповного
з'ясування обставин, які мають значення
для справи, невідповідності висновків,
викладених у рішенні і відповідно має
бути визнано судом недійсним.

Позивач зазначає, що при проведенні
процедури закупівлі замовником не було
виявлено та встановлено факту змови
учасників (узгодженої поведінки) чи
факту подання пропозиції учасниками
процедури закупівлі, які є пов'язаними
особами з іншими учасниками процедури
закупівлі.

На підставі вищезазначеного позивач
звернувся до суду за захистом
порушених прав та просить суд визнати
недійсним рішення Адміністративної
колегії Київського обласного
територіального відділення у справі
№752/29-р-02-07-13 про порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції в частині накладення
штрафу на ФО-П ОСОБА_1

09.04.2014 до канцелярії Господарського
суду міста Києва надійшла заява
позивача «Про збільшення позовних
вимог в порядку ст. 22 Господарського
процесуального кодексу України.
Відповідно до вказаної заяви позивач
просить суд визнати недійсним та
скасувати рішення Адміністративної
колегії Київського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України у
справі №752/29-р-02-07-13 про порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції.

Відповідач не погоджується з доводами,
викладеними у позовній заяві, та
користуючись правом, наданим чинним
законодавством України звернувся до
суду з відзивом, в якому просить суд
відмовити у задоволенні позову
повному обсязі з огляду на наступне.
Відповідач зазначає, що дії ФО-П ОСОБА_3
та ФО-П ОСОБА_1 під час підготовки
документів, участі у процедурі запиту
цінових пропозицій із закупівлі ВО
Білоцерківської РДА у 2012 році, є
порушенням законодавства про захист
економічної конкуренції, яке
передбачене Законом України «Про
захист економічної конкуренції», у
вигляді вчинення анти конкурентних
узгоджених дій, які стосуються
спотворення результатів торгів
(тендерів)». Також відповідач зазначає,
що замовник обирав кращу цінову
пропозицію лише серед двох учасників, і
завдяки узгодженим діям ФО-П ОСОБА_3 та
ФОП ОСОБА_1 на даному етапі торгів, було
спотворено конкуренцію. З огляду на
вищезазначене відповідач вважає, що
адміністративною колегією Відділення
прийнято рішення з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд вважає, що
позовні вимоги з урахуванням заяви про
збільшення розміру позовних вимог не
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Згідно ст. 1 Закону України "Про
Антимонопольний комітет України"
Антимонопольний комітет України є
державним органом із спеціальним
статусом, метою діяльності якого є
забезпечення державного захисту
конкуренції у підприємницькій
діяльності та у сфері державних
закупівель. Особливості спеціального
статусу Антимонопольного комітету
України обумовлюються його завданнями
та повноваженнями, в тому числі роллю у
формуванні конкурентної політики, та
визначаються цим Законом, іншими
актами законодавства і полягають,
зокрема, в особливому порядку
призначення та звільнення Голови
Антимонопольного комітету України,
його заступників, державних
уповноважених Антимонопольного
комітету України, голів територіальних
відділень Антимонопольного комітету
України, у спеціальних процесуальних
засадах діяльності Антимонопольного
комітету України, наданні соціальних
гарантій, охороні особистих і майнових
прав працівників Антимонопольного
комітету України на рівні з
працівниками правоохоронних органів, в
умовах оплати праці.

Приписами ст. 4 Закону України "Про
Антимонопольний комітет України"
визначено, що Антимонопольний комітет
України будує свою діяльність на
принципах: законності; гласності;
захисту конкуренції на засадах
рівності фізичних та юридичних осіб
перед законом та пріоритету прав
споживачів.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 цього Закону
розпорядження, рішення та вимоги
органу Антимонопольного комітету
України, голови територіального
відділення Антимонопольного комітету
України, вимоги уповноважених ними
працівників Антимонопольного комітету
України, його територіального
відділення в межах їх компетенції є
обов'язковими для виконання у
визначені ними строки, якщо інше не
передбачено законом.

Частиною 1 статті 7 Закону України "Про
Антимонопольний комітет України"
визначено, що у сфері здійснення
контролю за дотриманням законодавства
про захист економічної конкуренції
Антимонопольний комітет України має
повноваження, в тому числі, розглядати
заяви і справи про порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції та проводити
розслідування за цими заявами і
справами; приймати передбачені
законодавством про захист економічної
конкуренції розпорядження та рішення
за заявами і справами, перевіряти та
переглядати рішення у справах,
надавати висновки щодо кваліфікації
дій відповідно до законодавства про
захист економічної конкуренції;
перевіряти суб'єкти господарювання,
об'єднання, органи влади, органи
місцевого самоврядування, органи
адміністративно-господарського
управління та контролю щодо дотримання
ними вимог законодавства про захист
економічної конкуренції та під час
проведення розслідувань за заявами і
справами про порушення законодавства
про захист економічної конкуренції;при
розгляді заяв і справ про порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції, проведенні перевірки та в
інших передбачених законом випадках
вимагати від суб'єктів господарювання,
об'єднань, органів влади, органів
місцевого самоврядування, органів
адміністративно-господарського
управління та контролю, їх посадових
осіб і працівників, інших фізичних та
юридичних осіб інформацію, в тому числі
з обмеженим доступом тощо.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про
Антимонопольний комітет України"
Антимонопольний комітет України
здійснює свою діяльність відповідно до
Конституції України, законів України
"Про захист економічної конкуренції",
"Про захист від недобросовісної
конкуренції", цього Закону, інших
законів та нормативно-правових актів,
прийнятих відповідно до цих законів.

Згідно зі ст.1 Закону України "Про
захист економічної конкуренції"
економічною конкуренцією
(конкуренцією) є змагання між
суб'єктами господарювання з метою
здобуття завдяки власним досягненням
переваг над іншими суб'єктами
господарювання, внаслідок чого
споживачі, суб'єкти господарювання
мають можливість вибирати між кількома
продавцями, покупцями, а окремий
суб'єкт господарювання не може
визначати умови обороту товарів на
ринку.

Згідно ч. 1 ст. 35 Закону України "Про
захист економічної конкуренції"
розгляд справ про порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції починається з прийняттям
розпорядження про початок розгляду
справи та закінчується прийняттям
рішення у справі.

Частиною 1 статті 48 Закону України "Про
захист економічної конкуренції"
визначено, що за результатами розгляду
справ про порушення законодавства про
захист економічної конкуренції органи
Антимонопольного комітету України
приймають рішення, в тому числі про
визнання вчинення порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції; накладення штрафу тощо.

Як вбачається з матеріалів справи,
адміністративною колегією Київського
обласного територіального відділення
Антимонопольного комітету України
розглянуто справу №752/29-р-02-07-13 про
порушення законодавства про захист
економічної конкуренції, зокрема з
боку ФОП ОСОБА_1 за результатами
розгляду якої прийнято рішення від
07.11.2013 №56, відповідно до якого визнано
дії ФОП ОСОБА_1 під час підготовки
документів та участі у процедурі
запиту цінових пропозицій із закупівлі
ВО Білоцерківської РДА м'яса свіжого та
замороженого (свинина заморожена без
кістки) у 2012 році, у процедурі запиту
цінових пропозицій із закупівлі ВО
Білоцерківської РДА м'яса та харчові
субпродукти свійської птиці (філе
куряче, стегно куряче, окорок) у 2012 році,
у процедурі запиту цінових пропозицій
із закупівлі ВО Білоцерківської РДА
продукція риба (риба «Хек», «Минтай») у
2012 році, у процедурі запиту цінових
пропозицій із закупівлі ВО
Білоцерківської РДА м'ясопродукти
(ковбаса варена, сосиски, сардельки,
ковбаса напівкопчена) у 2012 році такими,
що є порушенням законодавства про
захист економічної конкуренції, яке
передбачене Законом України «Про
захист економічної конкуренції», у
вигляді вчинення анти конкурентних
узгоджених дій, які стосуються
спотворення результатів торгів
(тендерів). Також, згідно з вказаним
рішення за вчинення вказаних порушень
накладено відповідні штрафи на ФОП
ОСОБА_1

За змістом п.1 ч.1 ст.50 Закону України
"Про захист економічної конкуренції"
порушеннями законодавства про захист
економічної конкуренції є, у тому
числі, антиконкурентні узгоджені дії.

Узгодженими діями є укладення
суб'єктами господарювання угод у
будь-якій формі, прийняття об'єднаннями
рішень у будь-якій формі, а також
будь-яка інша погоджена конкурентна
поведінка (діяльність, бездіяльність)
суб'єктів господарювання. Особи, які
чинять або мають намір чинити
узгоджені дії, є учасниками узгоджених
дій (ст.5 Закону України "Про захист
економічної конкуренції").

Антиконкурентними узгодженими діями є
узгоджені дії, які призвели чи можуть
призвести до недопущення, усунення чи
обмеження конкуренції.
Антиконкурентними узгодженими діями,
зокрема, визнаються узгоджені дії, які
стосуються спотворення результатів
торгів, аукціонів, конкурсів, тендерів.

Вчинення антиконкурентних узгоджених
дій забороняється і тягне за собою
відповідальність згідно з законом (ч.4
ст.6 Закону України "Про захист
економічної конкуренції").

З матеріалів справи слідує, що позивач
звернуся до суду з вимогою визнати
недійсним та скасувати рішення
Адміністративної колегії Київського
обласного територіального відділення
Антимонопольного комітету України у
справі №752/29-р-02-07-13, оскільки вважає, що
вказане рішення винесено з неповним
зясуванням обставин, котрі мають
значення для справи, а також не
доведенням обставин, які мають
значення для справи.

Статтею 20 Господарського кодексу
України передбачено, що кожний суб'єкт
господарювання та споживач має право
на захист своїх прав і законних
інтересів.

Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу
України кожна особа має право на захист
свого цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання.

За приписами ст.59 Закону України "Про
захист економічної конкуренції"
підставами для зміни, скасування чи
визнання недійсними рішень органів
Антимонопольного комітету України є:
неповне з'ясування обставин, які мають
значення для справи; недоведення
обставин, які мають значення для справи
і які визнано встановленими;
невідповідність висновків, викладених
у рішенні, обставинам справи; порушення
або неправильне застосування норм
матеріального чи процесуального права.
Порушення або неправильне
застосування норм процесуального
права може бути підставою для зміни,
скасування чи визнання недійсним
рішення тільки за умови, якщо це
порушення призвело до прийняття
неправильного рішення.

Тобто, чинним законодавством суб'єкту
господарювання надано право оскаржити
рішення органів Антимонопольного
комітету України повністю або частково
з визначених законом підстав у
двомісячний строк з дня одержання
такого рішення.

Згідно із ст.4-3 Господарського
процесуального кодексу України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

Відповідно до ст.33 вказаного Кодексу
кожна сторона повинна довести ті
обставини справи, на які вона
посилається, як на підставу своїх вимог
та заперечень.

За змістом п.1 Постанови №15 від 26.12.2011
Пленуму Вищого господарського суду
України "Про деякі питання практики
застосування конкурентного
законодавства" розгляд справ за участю
органів Антимонопольного комітету
України здійснюється господарськими
судами на загальних засадах рівності
перед законом і судом та змагальності,
визначених статтями 4-2 і 4-3
Господарського процесуального кодексу
України.

Як визначено статтею 41 Закону України
"Про захист економічної конкуренції", а
також зазначено і у п. 12 Правил розгляду
заяв і справ про порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції (Правил розгляду справ),
які затверджено розпорядженням
Антимонопольного комітету України від
19.04.1994 р. № 5 (в редакції
Розпорядження Антимонопольного
комітету № 84-р від 14.02.11 р.), доказами у
справі можуть бути будь-які фактичні
дані, які дають можливість встановити
наявність або відсутність порушення.
Ці дані встановлюються такими
засобами: поясненнями сторін і третіх
осіб, поясненнями службових осіб та
громадян, письмовими доказами,
речовими доказами і висновками
експертів. Усні пояснення сторін,
третіх осіб, службових чи посадових
осіб та громадян, які містять дані, що
свідчать про наявність чи відсутність
порушення, фіксуються у протоколі.

З урахуванням приписів ч.3 ст.6 Закону
України "Про захист економічної
конкуренції" для кваліфікації дій
(бездіяльності) суб'єктів
господарювання на ринку товарів як
антиконкурентних узгоджених дій у
вигляді схожих дій (бездіяльність) на
ринку товару (і які призвели чи можуть
призвести до недопущення, усунення чи
обмеження конкуренції) не вимагається
обов'язкове встановлення та доведення
факту чи фактів формального узгодження
зазначених дій, в тому числі, укладення
відповідної угоди (угод). Це порушення
установлюється за результатами такого
аналізу органом Антимонопольного
комітету України ситуації на ринку
товару, який: свідчить про погодженість
конкурентної поведінки суб'єктів
господарювання; спростовує наявність
об'єктивних причин для вчинення
зазначених дій. Пов'язані з наведеним
обставини з'ясовуються і доводяться
відповідним органом Антимонопольного
комітету України (п.8.2 Постанови №15 від
26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського
суду України "Про деякі питання
практики застосування конкурентного
законодавства").

Як визначено в п.8.3 вказаної вище
Постанови, ознаки схожості в діях
(бездіяльності) суб'єктів
господарювання не є єдиним достатнім
доказом наявності попередньої змови
(антиконкурентних узгоджених дій).
Антиконкурентна узгоджена поведінка
підлягає встановленню та доведенню із
зазначенням відповідних доказів у
рішенні органу Антимонопольного
комітету України. При цьому схожість
має бути саме результатом узгодженості
конкурентної поведінки, а не
виявлятися у простому співпадінні дій
суб'єктів господарювання, зумовленим
специфікою відповідного товарного
ринку. Висновок же органу
Антимонопольного комітету України
щодо відсутності у суб'єкта
господарювання об'єктивних причин для
вчинення схожих дій (бездіяльності) має
ґрунтуватися на результатах
дослідження усієї сукупності факторів,
що об'єктивно (незалежно від суб'єкта
господарювання) впливають на його
поведінку у спірних відносинах, а не
бути наслідком обмеженого кола
факторів (наприклад, тільки ціни
придбання товару).

Зокрема, суд має з'ясовувати, чи
зазначено в рішенні органу
Антимонопольного комітету України
докази обмеження конкуренції
внаслідок дій (бездіяльності) суб'єкта
господарювання або іншого негативного
впливу таких дій (бездіяльності) на
стан конкуренції на визначеному
відповідним органом ринку, протягом
певного періоду часу, чи досліджено в
такому рішенні динаміку цін, обставини
і мотиви їх підвищення або зниження,
обґрунтованість зміни цін,
співвідношення дій (бездіяльності)
суб'єкта господарювання з поведінкою
інших учасників товарного ринку, в тому
числі й тих, що не притягалися до
відповідальності за порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції, витрати суб'єкта
господарювання, які впливають на
вартість товару, тощо.

При цьому саме орган Антимонопольного
комітету України має довести
безпідставність посилання
заінтересованої особи на інші чинники,
що можуть позначатися на поведінці
суб'єкта господарювання (зокрема, на
специфіку відповідного товарного
ринку; тривалість та вартість
зберігання товару; час та вартість
доставки; витрати на реалізацію товару
тощо). На відповідний орган
покладається обов'язок не лише
доведення однотипної і одночасної
(синхронної) поведінки суб'єктів
господарювання на ринку, а й
установлення шляхом економічного
аналізу ринку (в тому числі, за
необхідності, шляхом залучення
спеціалістів та експертів) відсутності
інших, крім попередньої змови, чинників
(пояснень) паралельної поведінки таких
суб'єктів господарювання.

За таких обставин, з метою повного та
всебічного розгляду справи, враховуючи
викладені вище рекомендації та
вказівки Пленуму Вищого
господарського суду України, приймаючи
до уваги доводи сторін, судом
досліджено рішення №752/29-р-02-07-13 від
07.11.2013 Адміністративної колегії
Київського обласного територіального
відділення Антимонопольного комітету
України, з приводу чинності якого виник
даний спір.

Як вбачається зі змісту спірного
рішення, при розгляді справи
№752/29-р-02-07-13 Адміністративної колегії
Київського обласного територіального
відділення Антимонопольного комітету
України в результаті аналізу змісту
конкурсних форм учасників було
виявлено, що способи оформлення ФОП
ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_3 документів та їх
зміст мають спільні риси та
особливості.

Зокрема, згідно зі спірним рішенням при
порівнянні конвертів цінових
пропозицій ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_1
було виявлено спільні особливості, а
саме: зазначені конверти однакові за
формою, способом оформлення,
розміщення тексту та структурою.
Відповідачем зазначено, що замовник
торгів не надавав зразка оформлення
конвертів, отже учасники повинні були
на власний розсуд готувати зазначені
конверти, що виключає наявність
спільних особливостей в оформленні
конвертів, а даний факт свідчить про
обмін інформацією на стадії підготовки
учасниками своїх пропозицій.

Крім того, відповідачем у спірному
рішенні встановлено, що і ФОП ОСОБА_3 і
ФОП ОСОБА_1 не дотримувались порядку
зазначення необхідної інформації на
конвертах, передбаченого пунктом 5
Запиту цінових пропозицій замовника
торгів. Так, після ідентифікаційного
коду замовник передбачив зазначення
номерів контактних телефонів,
натомість обидва учасники навели дану
інформацію на конвертах навпаки.

Господарський суд приймає до уваги
доводи відповідача, що при дотриманні
ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_3 конкурентної
поведінки пропозиції вказаних
учасників мали б відрізнятися одна від
одної, у тому числі, і за зовнішнім
оформленням, не містити в собі таких
спільних об'єднуючих особливостей,
виходячи з того, що кожний із
документів (при підготовці окремо один
від одного, без обміну інформацією) мав
би відображати їх індивідуальні,
творчі, суб'єктивні підходи до
викладення змісту.

Відповідно до законодавства в сфері
державних закупівель однією з цілей
проведення торгів є досягнення
оптимального і раціонального
використання державних коштів.

Обставини, які відображені у спірному
рішенні свідчать про те, що у процесі
підготовки та участі у торгах, учасники
діяли не самостійно, а узгоджували свої
дії та не змагалися між собою, що є
обов'язковою умовою конкуренції та
необхідною умовою визначення
переможця.

З системного аналізу вищевикладеного,
суд дійшов висновку, що під час
підготовки своїх пропозицій між
учасниками відбувався обмін
інформацією, тобто позивач та третя
особа-1 діяли не самостійно, а
узгоджували свою поведінку.

Позивач, як на підставу позову
посилається на факт існування також
інших чинників, які вплинули на
формування ціни товару, однак
відповідні заперечення, з огляду на
узгоджену поведінку позивача та
третьої особи-1, відхиляються судом як
такі, що не підтверджуються належними
доказами.

За таких обставин, господарський суд
дійшов висновку, що рішення №752/29-р-02-07-13
від 07.11.2013 Адміністративної колегії
Київського обласного територіального
відділення Антимонопольного комітету
України ґрунтується на результатах
повного та всебічного дослідження
усієї сукупності обставин, які
свідчать про узгодженість
конкурентної поведінки ФОП ОСОБА_1 та
ФОП ОСОБА_3, а не виявляються у простому
співпадінні дій суб'єктів
господарювання, що зумовлене
специфікою відповідного товарного
ринку.

Висновки відповідача, що викладені в
оскаржуваному рішенні є вірними та
обґрунтованими, а підстав для визнання
недійсним рішення №752/29-р-02-07-13 від
07.11.2013 про порушення законодавства про
захист економічної конкуренції
Київського обласного територіального
відділення Антимонопольного комітету
України не вбачається.

З огляду на необгрунтованість позовних
вимог про визнання недійсним спірного
рішення, недоведеними, в силу ст.ст. 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України, є заявлені похідні позовні
вимоги щодо скасування рішення
Адміністративної колегії Київського
обласного територіального відділення
Антимонопольного комітету України у
справі №752/29-р-02-07-13.

Крім того, суд зазначає, що у
відповідності до ст. 42 Закону України
«Про захист економічної конкуренції»
строк давності притягнення до
відповідальності за порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції становить п'ять років з дня
вчинення порушення, а в разі триваючого
порушення - з дня закінчення вчинення
порушення. Таким чином, Відділенням при
прийнятті оскаржуваного рішення не
порушено процесуальну норму права,
передбачену статтею 250 Господарського
кодексу України щодо строків
застосування
адміністративно-господарських
санкцій.

Згідно ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Нормами статті 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відтак, позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 до
Київського обласного територіального
відділення Антимонопольного комітету
України про визнання недійсним та
скасування рішення №752/29-р-02-07-13 від
07.11.2013 про порушення законодавства про
захист економічної конкуренції є
необґрунтованими, документально не
доведеними та визнаються такими, що не
підлягають задоволенню.

Стосовно розподілу судових витрат суд
відзначає наступне.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
витрати зі сплати судового збору, у
разі відмови у позові, покладаються на
позивача.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст.
32-34, 43, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 - відмовити
повністю.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повний текст складено та підписано
22.04.2014.

Головуючий суддя
Ю.В. Цюкало

Суддя
О.Є. Блажівська

Суддя
В.С. Ломака