РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" травня 2014 р.
Справа № 918/1923/13

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючої судді
Олексюк Г.Є.

суддів
Сініцина Л.М.

суддів
Розізнана І.В.

при секретарі судового засідання
Юрчук Ю.М.

розглянувши апеляційну скаргу
позивача Фізична особа-підприємець
ОСОБА_2 на рішення господарського
суду Рівненської області від 04.02.14 р.

у справі № 918/1923/13 (суддя Бережнюк В.В. )

позивач Фізична особа-підприємець
ОСОБА_2

відповідач Публічне акціонерне
товариство "АЕС Рівнеобленерго"

про стягнення в сумі 13 996 грн. 53 коп.

за участю представників сторін:

позивача - ФОП ОСОБА_2, ОСОБА_4, адвоката

відповідача - Піхоцького А.Л.,
представника, довіреність в справі

Судом роз'яснено представникам сторін
права та обов'язки, передбачені ст.ст.20,
22 ГПК України.

Клопотання про технічну фіксацію
судового процесу не поступало, заяв про
відвід суддів не надходило.

Розпорядженням голови
Рівненського апеляційного
господарського суду від 06 травня 2014
року у зв"язку з тимчасовою
непрацездатністю судді Гудак А.В.
внесені зміни до складу колегії і
визначено колегію суддів у складі :
головуюча суддя Олексюк Г.Є., суддя
Сініцина Л.М., суддя Розізнана І.В.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Рівненської області від 04 лютого 2014
року ( суддя Бережнюк В.В.) відмовлено в
задоволенні позову Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства
"Рівнеобленерго" про стягнення в сумі 13
996 грн. 53 коп., з яких 3 996 грн. 53 коп. -
матеріальної шкоди та 10 000 грн. 00 коп. -
моральної шкоди.

Відмовляючи у позові ,місцевий
господарський суд керувався ст. 11
Цивільного кодексу України; ст.23
Цивільного кодексу України; ч. 1 статті
1166 Цивільного кодексу України;Законом
України "Про електроенергетику"; п.п. 5
пункту 7.5. «Правил користування
електричною енергією», затверджених
Постановою Національної комісії з
питань регулювання електроенергетики
від 31.07.1996 р. № 28; Постановою Пленуму
Верховного суду України N 4 від 31.03.95р.
„Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди" та прийшов до висновку, що
обставини, на які покликається позивач,
не є підставою для задоволення
позовних вимог, доводи останнього
спростовуються наведеними нормами
права.Крім того,відмовляючи в
задоволенні позову, суд першої
інстанції вказав, що :

-позивачем не надано допустимих
доказів того, що псування морозива у
належному підприємцю ОСОБА_2 кіоску
знаходиться у прямому причинному
зв'язку з відключенням цього кіоску від
мережі електропостачання.

- позивач не довів факту спричинення
моральної шкоди діями відповідача, не
надав жодних доказів завдання позивачу
душевних страждань.

-позивач жодним чином не обґрунтував
належними та допустимими доказами в
розумінні ст.33, 34 ГПК України
розрахунок моральної шкоди (10 000 грн. 00
коп.).

Не погодившись з постановленим
рішенням, позивач звернувся з
апеляційною скаргою, в якій зазначає,
що оскаржуване рішення прийняте з
порушенням норм процесуального та
матеріального права, невідповідністю
висновків суду фактичним обставинам
справи. Зокрема, у скарзі апелянт
наголошує, що 09.10.2013 р. відповідач
відключив від електричної мережі
належний позивачу кіоск з продажу
морозива, що по АДРЕСА_1. Постачання
електроенергії до кіоску
здійснювалося на підставі укладеного
сторонами Договору від 01.09.2008р про
постачання електричної енергії № 3164.У
відповідності до п.4.4, у разі виявлення
однією із сторін порушень умов
Договору іншою стороною, за які
законодавством передбачене
застосування санкцій чи які тягнуть за
собою збитки, недоотриману продукцію
або вигоду тощо, на місці оформлюється
двосторонній акт порушень. Акт
складається у присутності
представників обох сторін Договору в
двох примірниках. Сторона, яка виявила
порушення своїх прав, зобов'язана
попередити іншу сторону про
необхідність складання акта. Інша
сторона не може без поважних причин
відмовитись від складання та
підписання акта. У разі відмови
відповідальної сторони від підписання
акта в акті робиться запис про відмову.
У цьому разі акт вважається дійсним,
якщо його на місці складання підписали
не менше трьох уповноважених
представників сторони договору, що
склала акт.

Як зазначає скаржник, оскільки
договором не передбачено форму
повідомлення іншої сторони про
порушення своїх прав, про факт псування
морозива позивач повідомив ПАТ
«Рівнеобленерго» телефоном, однак,
відповідач для складання
двостороннього акта порушень не
з'явився, у зв»язку з чим скаржником у
письмовій формі складено комісійний
акт, у якому зафіксовано факт псування
морозива, яке зберігалося у чотирьох
морозильних камерах. Даний акт
складався у довільній формі.

Крім того, припиняючи
електропостачання відповідач порушив
приписи, передбачені п.7.4, п.п.5 п.7.5
«Правил користування електричною
енергією», затверджених Постановою
Національної комісії регулювання
електроенергетики України від 31.07.96 №28
(ПКЕЕ), зокрема, щодо завчасного
письмового повідомлення споживача про
наступне відключення від
електромережі та провів таке
відключення на підставах, що не
ґрунтуються на законі, що в свою чергу
залишилося поза увагою судом першої
інстанції.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції
безпідставно не застосував до спірних
правовідносин приписи ст.1166 ЦК
України.

Просить задовольнити вимоги
апеляційної скарги, скасувати рішення
господарського суду Рівненської
області від 04.02.2014 р. та прийняти нове
,яким позов задовольнити повністю.

Відповідно до відзиву на апеляційну
скаргу відповідач вважає, що рішення
суду першої інстанції є законним та
обґрунтованим, апеляційна скарга -
безпідставною .

Твердження позивача про безпідставне
припинення електроенергії не
відповідає дійсності ,оскільки таке
постачання було припинено на підставі
підпункту 5 пункту 7.5 ПКЕЕ,який покладає
на постачальника електроенергії
обов'язок припинити електропостачання
у разі невиконання припису
представника відповідного органу
виконавчої влади.

03.10.2013 року Відповідач отримав лист від
управління містобудування та
архітектури про невиконання Позивачем
припису від 04.07.2013 року ,у зв»язку з чим
Товариство було вимушене 09 жовтня 2013
року припинити електропостачання
Позивачу.

Підпункт 4 пункту 8.6 ПКЕЕ передбачає, що
постачальник електричної енергії за
регульованим тарифом не несе
відповідальності за майнову шкоду,
заподіяну споживачу або третім особам
внаслідок обмеження у постачанні
електричної енергії, та матеріальні
збитки, які викликані внаслідок
припинення або обмеження
електропостачання, здійсненого у
порядку, встановленому цими Правилами,
та/або застосованого відповідно до
законодавства України.

Оскільки електропостачання було
припинено у відповідності до вимог
діючого законодавства, Відповідач не
може нести відповідальність за
заподіяні Позивачу збитки.

Крім того, позивач порушив приписи
діючого між сторонами п.4.4 Договору, не
повідомив належним чином відповідача
про складання та підписання акту.
Оскільки акт складався без
інформування та за відсутності
Відповідача, суд правомірно розцінив
його, як односторонній і прийшов до
висновку про недоведеність позовних
вимог в частині матеріальних збитків

Відповідач також вважає безпідставною
вимогу про стягнення моральної шкоди,
оскільки Позивач не вказав у чому саме
полягає моральна шкода, яких він зазнав
душевних страждань, як саме його було
принижено.Також звертає увагу , що
Договір не передбачає можливості
відшкодування моральної шкоди за
порушення Відповідачем зобов'язань
перед Позивачем.

Просить рішення господарського суду
Рівненської області у даній справі
залишити без змін.

Додатковими поясненнями відповідач
стверджує, що він повідомляв позивача
про відключення по телефону і останній
мав достатньо часу для уникнення
негативних наслідків.

В судовому засіданні апеляційного
господарського суду апелянт та його
представник доводи апеляційної скарги
підтримали, просять її
задоволити,скасувати рішення
господарського суду Рівненської
області від 04.02.2014 р. та прийняти нове
яким стягнути з відповідача на користь
позивача 3 996 грн. 53 коп. матеріальної
шкоди та 10 000 грн. 00 коп. моральної шкоди.

Представник ПАТ "Рівнеобленерго" проти
доводів апеляційної скарги заперечив з
підстав, наведених у відзиві та
додаткових поясненнях до нього.Просить
рішення господарського суду
Рівненської області від 04.02.2014 р. у
даній справі залишити без змін , а
апеляційну скаргу залишити без
задоволення.

Відповідно до статті 101 Господарського
процесуального кодексу України
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.У
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу.

Заслухавши пояснення представників
сторін, обговоривши доводи апеляційної
скарги, перевіривши повноту з'ясування
та доведеність всіх обставин, що мають
значення для справи, дослідивши
правильність застосування
господарським судом першої інстанції
норм процесуального та матеріального
права при винесенні оскарженого
рішення, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 не підлягає до
задоволення з наступних підстав.

Як правильно встановлено місцевим
господарським судом та знайшло своє
підтвердження в суді апеляційної
інстанції, 01 вересня 2008 року між ЗАТ
"Ей-І-Ес Рівнеенерго", правонаступником
якого є ПАТ "Рівнеобленерго",
(далі-постачальник) та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2 (далі -
споживач), було укладено Договір про
постачання електричної енергії № 3164 з
додатками до нього (далі - договір),
відповідно до умов якого постачальник
прийняв зобов'язання продавати
електричну енергію споживачу для
забезпечення потреб його
електроустановок з сумарною
приєднаною потужністю 3 кВт, а споживач,
у свою чергу, - оплачувати
постачальнику вартість використаної
(купленої) електричної енергії та
здійснювати інші платежі згідно з
умовами цього договору (а.с. 31-41).

Відповідно до пункту 2.3. Договору
споживач зобов'язався виконувати умови
цього Договору, дотримуватися режиму
споживання електричної енергії згідно
з умовами розділу 5 цього Договору та
режиму електроустановок, які
передбачені Додатками № 1, 2, 8 до цього
Договору. Повідомляти та погоджувати
всі зміни стосовно нормального режиму
роботи підприємства; оплачувати
постачальнику вартість електричної
енергії згідно з умовами додатку № 4
"Порядок зняття показників засобів
обліку електричної енергії та
розрахунків"; забезпечувати
безперешкодний доступ уповноважених
представників постачальника за
пред'явленням службового посвідчення
до засобів (систем) обліку
електроенергії, вимірювання
потужності та контролю показників
якості електроенергії.

Згідно пункту 4.4. Договору у разі
виявлення однією із сторін порушень
умов Договору іншою стороною, за які
законодавством передбачене
застосування санкцій чи які тягнуть за
собою збитки, недоотриману продукцію
або вигоду тощо, на місці оформлюється
двосторонній акт порушень. Акт
складається у присутності
представників обох сторін Договору в
двох примірниках. Сторона, дії або
бездіяльність якої стала причиною
складання акта, має право внести до
акта свої зауваження. Сторона, яка
виявила порушення своїх прав,
зобов'язана попередити іншу сторону
про необхідність складання акта. Інша
сторона не може без поважних причин
відмовитись від складання та
підписання акта. У разі відмови
відповідальної сторони від підписання
акта в ньому робиться запис про
відмову. У цьому разі акт вважається
дійсним, якщо його на місці складання
підписали не менше трьох уповноважених
представників сторони договору, що
складала акт.

Даний договір підписаний
уповноваженим представником
постачальника та підприємцем ОСОБА_2 та
скріплений відбитком печатки ЗАТ
"Ей-І-Ес Рівнеенерго", правонаступником
якого є ПАТ "Рівнеобленерго".

Як вбачається з Додатку №3 до договору
електроенергія постачається до кіоску
з морозивом, що знаходиться за адресою:
м.Рівне, майдан Короленка, 6.

Також , матеріалами справи встановлено
, що 04 липня 2013 року на адресу
підприємця ОСОБА_2 було надіслано
припис №01-22/149 Управління
містобудування та архітектури
Виконкому Рівненської міської ради,
яким зобов'язано позивача у строк до
15.07.2013 р. виконати роботи по демонтажу
самочинно встановленої тимчасової
споруди для провадження
підприємницької діяльності на майдані
Короленка (біля обласної бібліотеки) в
м.Рівне та привести благоустрій
прилеглої території до належного стану
(а.с. 68).

В подальшому 02.10.2013 р. Управління
містобудування та архітектури
Виконкому Рівненської міської ради
надіслало лист №01-22/230 начальнику
міської дільниці РЕМ, у якому
зазначалося, що Рівненською міською
радою прийнято рішення №144 від 17.09.2013 р.
"Про звільнення території міста
Рівного від незаконно встановлених
тимчасових споруд (ТС)" та вирішено
звільнити територію м.Рівного від
незаконно встановлених ТС шляхом
демонтажу, зокрема, кіоску з продажу
морозива на АДРЕСА_1 .У цьому ж листі
було висловлено прохання виконати
роботи по відключенню від мереж
електропостачання до демонтажу
згаданих тимчасових споруд. (а.с. 69).

04.10.2013 р. Управління містобудування та
архітектури Виконкому Рівненської
міської ради надіслало на адресу
ОСОБА_2 попередження, яким останнього
зобов'язано у строк до 09.10.2013 р. виконати
роботи по демонтажу тимчасової споруди
- кіоску з продажу морозива на АДРЕСА_1
(а.с.70).

У зв»яку з невиконанням означеного
припису, 09 жовтня 2013 року ПАТ
"Рівнеобленерго" було здійснено
відключення кіоску з продажу
морозивом, який належить апелянту, від
електропостачання.

На думку апелянта ,в результаті
відключення від електричної мережі
згаданого кіоску, продукцію ( морозиво)
було зіпсовано, на підтвердження даної
обставини ФОП ОСОБА_2 був складений та
наданий в матеріали справи акт від
14.10.2013 р. (а.с. 72).

Аналізуючи обставини справи, колегія
суддів Рівненського апеляційного
господарського суду вважає за доцільне
застосувати наступні приписи
законодавства.

Зокрема, як правильно зазначено
місцевим господарським судом,
відносини пов'язані з виробництвом,
передачею, постачанням і використанням
електричної енергії, регулюються
Законом України "Про
електроенергетику". При цьому,
регулювання відносин в
електроенергетиці має особливості,
визначені законом та передбачені
Правилами користування електричною
енергією.

Так, згідно підпункту 5 пункту 7.5.
Правил користування електричною
енергією, затверджених Постановою
Національної комісії з питань
регулювання електроенергетики від
31.07.1996 р. № 28 постачальник електричної
енергії (електропередавальна
організація або основний споживач за
погодженням постачальника електричної
енергії) зобов'язаний, попередивши
споживача не пізніше ніж за три робочих
дні, припинити повністю або частково
постачання йому електричної енергії
(передачу або спільне використання
технологічних електричних мереж), у
тому числі на виконання припису
представника відповідного органу
виконавчої влади, у разі невиконання
припису представника відповідного
органу виконавчої влади.

Попередження про припинення повністю
або частково постачання електричної
енергії оформляється після
встановлення факту наявності підстав
для вчинення вказаних дій та надається
окремим письмовим повідомленням, у
якому зазначаються підстава, дата і
час, з якого електропостачання буде
повністю або частково припинено.

Згідно підпункту 4 пункту 8.6. ПКЕЕ
постачальник електричної енергії за
регульованим тарифом не несе
відповідальності за майнову шкоду,
заподіяну споживачу або третім особам
внаслідок обмеження у постачанні
електричної енергії, та матеріальні
збитки, які викликані внаслідок
припинення або обмеження
електропостачання, здійсненого у
порядку, встановленому цими Правилами,
та/або застосованого відповідно до
законодавства України.

Відповідно, виходячи із вказаних норм,
постачальник, в даному випадку ПАТ
"Рівнеобленерго" не несе
відповідальності за шкоду,заподіяну
споживачу внаслідок обмеження у
постачанні електричної енергії,
оскільки останнє відбулось в
результаті не виконанням позивачем
вимог ( припису) Управління
містобудування та архітектури
Виконкому Рівненської міської ради від
04.10.2013 року про демонтаж тимчасової
споруди - кіоску з продажу морозива на
АДРЕСА_1 (а.с.70).

Колегія суддів апеляційної інстанції
вважає, що відсутні правові підстави
для застосування у спірних
правовідносинах ст.1166 ЦК України, з
огляду на таке.

Так, для застосування такої міри
відповідальності, як відшкодування
шкоди, в даному випадку відсутня
наявність усіх обов»язкових елементів
складу цивільного правопорушення:
протиправної поведінки; шкоди;
причинного зв'язку між протиправною
поведінкою заподіювача та шкодою;
вини. За відсутності хоча б одного з цих
елементів цивільна відповідальність
не настає. Важливим елементом
доказування наявності шкоди є
встановлення причинного зв'язку між
протиправною поведінкою заподіювача
та шкодою потерпілої сторони.

Судова колегія апеляційної інстанції
погоджується з висновком місцевого
господарського суду, що апелянтом не
надано достовірних та достатніх
доказів для обґрунтування заподіяння
йому матеріальної шкоди. Покликання
останнього на акт від 14.10.2013 року не
береться до уваги з огляду на ст.ст. 32,
33,36 ГПК України,оскільки не є належним
доказом заподіяння такої шкоди.

Крім того, як правильно встановлено
місцевим господарським судом,
позивачем не надано суду передбаченого
п.4.4. Договору від 01.09.2008 р.
двостороннього акту порушень,
підписаного обома сторонами, який
відображає відомості щодо псування
морозива внаслідок відключення кіоску
від мережі електропостачання, докази
складання такого акту у матеріалах
справи відсутні. Слід вказати, що і
відсутні докази повідомлення
позивачем ПАТ "Рівнеобленерго" про
складання двостороннього акту
порушень.

Таким чином, при складанні акту від
14.10.2013 р. скаржником не було дотримано
умов договору та вимог законодавства
щодо його форми, змісту та порядку
складання.

Крім того, в матеріалах справи наявні
товарно-транспортні накладні від 20
вересня 2013 року ,24 вересня 2013 року, 27
вересня 2013 року та 01 жовтня 2013 року, які
свідчать про придбання позивачем
морозива на 3 996 грн. 53 коп. (а.с. 48-51).
Разом з тим, позивач не надав належних
та допустимих доказів того, що
морозиво взагалі не було реалізовано з
20 вересня 2013 року і до початку
навчальної сесії позивача 03 жовтня 2013
року чи до відключення електроенергії
09 жовтня 2013 року .

Судова колегія Рівненського
апеляційного господарського суду
вважає безпідставними доводи апелянта
щодо правомірності відшкодування
моральної шкоди з огляду на таке.

Згідно ст.23 Цивільного кодексу України
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав. Моральна шкода
полягає: 1) у фізичному болю та
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; 2) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; 4) у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми,
іншим майном або в інший спосіб. Розмір
грошового відшкодування моральної
шкоди визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується
незалежно від майнової шкоди, яка
підлягає відшкодуванню, та не пов'язана
з розміром цього відшкодування.
Моральна шкода відшкодовується
одноразово, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до п.1 ст. 1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків
встановлених частиною другою цієї
статті.

Відповідно до чинного законодавства
моральна шкода може полягати, зокрема:
у приниженні честі, гідності, престижу
або ділової репутації, моральних
переживаннях у зв'язку з ушкодженням
здоров'я, у порушенні права власності (в
тому числі інтелектуальної), прав,
наданих споживачам, інших цивільних
прав, у зв'язку з незаконним
перебуванням під слідством і судом, у
порушенні нормальних життєвих зв'язків
через неможливість продовження
активного громадського життя,
порушенні стосунків з оточуючими
людьми, при настанні інших негативних
наслідків.

Під немайновою шкодою, заподіяною
юридичній особі, слід розуміти втрати
немайнового характеру, що настали у
зв'язку з приниженням її ділової
репутації, посяганням на фірмове
найменування, товарний знак, виробничу
марку, розголошенням комерційної
таємниці, а також вчиненням дій,
спрямованих на зниження престижу чи
підрив довіри до її діяльності.

Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші обставини,
що мають значення для вирішення спору.

У постанові Пленуму Верховного суду
України N 4 від 31.03.95р."Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди"
зазначено, що під моральною шкодою слід
розуміти втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Враховуючи положення постанови
Пленуму Верховного суду України від
31.03.95 року № 4 "Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди" , колегія суддів
апеляційної інстанції вважає, що
апелянт не довів належними доказами
факту спричинення моральної шкоди
діями відповідача.

Інші доводи апеляційної скарги та
пояснення позивача не спростовують по
суті правильного висновку суду,
викладеного у рішенні.

В силу ст.ст. 43, 47, 33, 38, 43 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності,
коли кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень, а
суд, оцінивши подані по справі докази
за своїм внутрішнім переконанням, яке
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом, повинен
прийняти рішення за результатами
обговорення усіх цих обставин.

Апеляційний господарський суд вважає,
що судом першої інстанції в порядку
статті 43 Господарського
процесуального кодексу України
всебічно, повно і об'єктивно досліджено
матеріали справи та вірно застосовані
норми процесуального і матеріального
права, у зв'язку з чим відсутні правові
підстави для задоволення апеляційної
скарги Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 та скасування чи зміни рішення
господарського суду Рівненської
області від 04 лютого 2014 року.

Разом з тим, судом апеляційної
інстанції встановлено, що при
зверненні до суду з апеляційною
скаргою ФОП ОСОБА_2 сплатив судовий
збір в більшому розмірі, ніж
встановлено законом, а саме 1522,5 грн.
,замість 913,5 грн. З огляду на викладене,
враховуючи вимоги п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону
України "Про судовий збір", Рівненський
апеляційний господарський суд вважає
за необхідне повернути апелянту
надлишково сплачену суму судового
збору, що становить 609 грн.

Керуючись ст.ст. 49,99,101,103,105 ГПК
України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду
Рівненської області від 04 лютого 2014
року у справі № 918/1923/13 залишити без
змін а апеляційну скаргу фізичної
особи -підприємця ОСОБА_2 залишити без
задоволення.

Ухвалою суду повернути ФОП ОСОБА_2
зайвосплачений судовий збір в розмірі
609 грн. , сплачений згідно квитанції №
1Р1431 від 15 лютого 2014 року за подачу
апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку.

Головуюча суддя
Олексюк Г.Є.

Суддя
Сініцина Л.М.

Суддя
Розізнана І.В.