ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

16.04.2014р.
Справа № 905/4506/13

Господарський суд Донецької області у
складі головуючого судді Сковородіної
О.М.,

суддів: Бокової Ю.В., Говоруна О.В.

при секретарі судового засідання:
Стасюк О.В.

за участю представників сторін

від позивача: Химченко В.О. довіреність

від відповідача: Базикіна Я.О.
довіреність від 02.08.2013р.

від третьої особи: Коновалов Ф.В.
довіреність від 19.08.2013р.

у справі за позовом: Приватного
підприємства «ЄВВА», м. Донецьк

до відповідача: Донецької міської ради,
м. Донецьк

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача: Приватного
підприємства «Мегастрій», м. Донецьк

про визнання недійсними та скасування
рішення міської ради

Позивач, Приватне підприємство «ЄВВА»,
звернувся до господарського суду з
позовом до Донецької міської ради про
визнання недійсними та скасування
рішення Донецької міської ради №37/120
від 23.09.2009р.

В обґрунтування позовних вимог ПП
«ЄВВА» посилалось на те, що між
Донецької міської радою та позивачем
були укладені договори оренди
земельних ділянок №4-128 від 04.10.1995р. та
№4-233 від 10.09.1996р., на підставі яких
орендарю були надані в користування
земельні ділянки,
несільськогосподарського призначення,
площею 0,0056га та 0,0101га (відповідно), для
розміщення трьох металевих
павільйонів по реалізації товарів
народного споживання.

В подальшому, Донецькою міською радою
було ухвалено рішення №37/120 від 23.09.2009р.
«Про передачу приватному підприємству
«Мегастрій» земельної ділянки в оренду
для реконструкції будівлі магазину з
будівництвом житлово - громадського
комплексу з вбудовано - прибудованими
торгівельно - розважальними
приміщеннями по вул. Артема, 169 «о» в
Київському районі».

На думку позивача, рішення Донецької
міської ради було ухвалено з
порушенням вимог діючого
законодавства України та порушує його
інтереси та охоронювані законом права,
як орендаря спірних земельних ділянок.

Відповідач у відзиві на позовну заяву
проти задоволення позовних вимог
заперечував, вказуючи, що вони є
безпідставними та необгрунтованими,
оскільки, спірне рішення було прийнято
у відповідності до вимог чинного
законодавства, а тому жодним чином не
зачіпає прав та інтересів позивача.

Крім того, посилався на те, що
скасування спірного рішення призведе
до порушення прав ПП «Мегастрій»,
оскільки, на виконання цього рішення
між Донецькою міською радою та ПП
«Мегастрій» 21.10.2009р. був укладений
договір оренди землі, який
зареєстровано у книзі записів
державної реєстрації договорів оренди
землі 02.11.2009р. за №04.

На підставі викладеного, просив суд
відмовити в задоволенні позовних
вимог в повному обсязі.

Для повного, всебічного та об'єктивного
розгляду справи, суд ухвалою від
08.07.2013р. залучив до участі у справі, в
якості третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет сопору на
стороні відповідача - Приватне
підприємство «Мегастрій».

Третя особа, що не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача в письмових поясненнях
зазначала, що земельну ділянку, яка
розташована по вул. Артема, 169 «о» у м.
Донецьку, отримала цілком правомірно у
відповідності з вимогами чинного
законодавства. Також, вказувала на те,
що строк дії договорів оренди землі, на
які посилається позивач в своєї
позовної заяві, сплинув ще у 1998р. та
1999р., позивач же жодним чином не
скористався своїм переважним правом
щодо поновлення своїх прав на оренду
землі, а тому, в теперішній час позивач
не має жодних прав на земельну ділянку,
яка перебуває в оренді ПП «Мегастрій».
Як слід, ухвалене рішення №37/120 від
23.09.2009р. «Про передачу приватному
підприємству «Мегастрій» земельної
ділянки в оренду для реконструкції
будівлі магазину з будівництвом
житлово - громадського комплексу з
вбудовано - прибудованими торгівельно -
розважальними приміщеннями по вул.
Артема, 169 «о» в Київському районі»,
жодним чином не порушує прав та
інтересів позивача.

Розглянувши матеріали справи,
господарський суд встановив.

Відповідно до розпоряджень
виконавчого комітету Донецької
міської ради №981/11р від 04.08.1995р. та №981/5р
від 04.08.1995р. ПП «ЄВВА», строком на три
роки, було відведено у тимчасове
користування земельні ділянки площею
56,0кв.м. та 101,0кв.м., під розміщення
металевого торгівельного кіоску, та
трьох павільйонів по вул. Артема у
Київському районі м. Донецька
(Шахтарська площа).

На виконання вказаних актів органу
місцевого самоврядування, 19.09.1995р. та
19.09.1995р. між Донецькою міською радою
(орендодавець) та Приватним
підприємством «ЄВВА» (орендар) були
підписані договори на право
тимчасового користування землею (в
тому числі на умовах оренди).

За умовами договорів орендодавець
надає, а орендар приймає в строкове
платне користування земельні ділянки
площею 0,0056га та 0,0101га, які розташовані
по вул. Артема у Київському районі м.
Донецька (Шахтарська площа), під
розміщення металевих торгівельних
кіосків (павільйонів). Строк дії
договорів складає три роки та набуває
чинності з моменту їх державної
реєстрації (п.п.1.1, 1.2 договорів).

Пунктом 3.2 договорів передбачено, що
землекористувач має право після
закінчення строку тимчасового
користування звернутись у міську раду
народних депутатів з клопотанням про
продовження строку тимчасового
користування.

Договір оренди земельної ділянки
площею 0,0056га був зареєстрований у
книзі записів державної реєстрації
договорів оренди землі 04.10.1995р. за №4-128.
Договір оренди земельної ділянки
площею 0,0101га був зареєстрований у
книзі записів державної реєстрації
договорів оренди землі 10.09.1996р. за №4-233.

Після спливу строку дії вказаних
договорів оренди землі, позивач
звертався до відповідача з клопотанням
(№83, 84 від 14.08.2000р.) про продовження
строку користування земельними
ділянками під розміщення діючого
торгівельного павільйону на площі
«Шахтарська».

Як стверджує позивач, Донецька міська
рада жодної відповіді та рішення з
приводу поданих заяв (клопотань) не
надавала.

В подальшому, Донецькою міською радою
було ухвалено рішення №37/120 від
23.09.2009р. «Про передачу приватному
підприємству «Мегастрій» земельної
ділянки в оренду для реконструкції
будівлі магазину з будівництвом
житлово - громадського комплексу з
вбудовано - прибудованими торгівельно -
розважальними приміщеннями по вул.
Артема, 169 «о» в Київському районі».

За твердженнями позивача, орендована
земельна ділянка, використовується ним
у відповідності до вимог чинного
законодавства України, до теперішнього
часу ПП «ЄВВА» сплачує плату за землю,
за довідками податкової інспекції
заборгованості зі сплати за земельного
податку у позивача не має. А тому,
рішення Донецької міської ради було
ухвалено неправомірно, без достатніх
підстав щодо передачі землі іншому
суб'єкту господарювання, та, як слід є
таким, що порушує вимоги діючого
законодавства України, права та
охоронювані законом інтереси позивача,
як суб'єкта господарювання.

Оцінюючи матеріали справи, доводи
позивача, суд виходить з наступного.

Виходячи з положень статей 13, 14
Конституції України, статей 177, 181, 324,
глави 30 Цивільного кодексу України
(далі - ЦК України), статті 148
Господарського кодексу України (далі -
ГК України), земля та земельні ділянки є
об'єктами цивільних прав, а держава та
територіальні громади через свої
органи беруть участь у земельних
відносинах з метою реалізації
цивільних та інших прав у
приватноправових відносинах, тобто,
прав власників земельних ділянок (п. 1.2.1
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від
17.05.2011р. №6 «Про деякі питання практики
розгляду справ у спорах, що виникають
із земельних відносин», далі
Постанова).

Тобто, органи виконавчої влади або
органи місцевого самоврядування у
правовідносинах щодо розпорядження
земельними ділянками державної та
комунальної власності (наданні
земельних ділянок громадянам та
юридичним особам у власність або в
користування, відчуженні земельних
ділянок державної або комунальної
власності, укладенні, зміні, розірванні
договорів купівлі-продажу, ренти,
оренди земельної ділянки та інших
договорів щодо земельних ділянок,
встановленні сервітуту, суперфіцію,
емфітевзису, в тому числі прийнятті
державними органами та органами
місцевого самоврядування відповідних
рішень) діють як органи, через які
держава або територіальна громада
реалізують повноваження власника
земельних ділянок.

Таким чином, справи у спорах за участю
державних органів та органів місцевого
самоврядування, що виникають з
правовідносин, у яких державні органи
та органи місцевого самоврядування
реалізують повноваження власника
землі, а також в інших спорах, які
виникають із земельних відносин
приватноправового характеру, за
відповідності складу сторін спору
статті 1 ГПК підвідомчі господарським
судам.

Статтею 2 Земельного кодексу України
передбачено, що земельні відносини - це
суспільні відносини щодо володіння,
користування і розпорядження землею.
Суб'єктами земельних відносин є
громадяни, юридичні особи, органи
місцевого самоврядування та органи
державної влади.

Завданням земельного законодавства є
регулювання земельних відносин з метою
забезпечення права на землю громадян,
юридичних осіб, територіальних громад
та держави, раціонального використання
та охорони земель.

Статтею 116 Земельного кодексу України
визначено, що громадяни та юридичні
особи набувають права власності та
права користування земельними
ділянками із земель державної або
комунальної власності за рішенням
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування в межах їх
повноважень, визначених цим Кодексом.

Набуття права на землю громадянами та
юридичними особами здійснюється
шляхом передачі земельних ділянок у
власність або надання їх у
користування.

Як вбачається з матеріалів справи, між
відповідачем та позивачем були
укладені договори оренди земельних
ділянок №4-128 від 04.10.1995р. та №4-233 від
10.09.1996р.

Умовами зазначених договорів
передбачено, що по закінченні терміну
дії договору землекористувач має право
після закінчення строку тимчасового
користування звернутись у міську раду
народних депутатів з клопотанням про
продовження строку тимчасового
користування.

Разом з цим, суд звертає увагу на те, що
строк дії вказаних договорів сплинув
04.10.1998р. та 10.09.1996р. (відповідно).

Відповідно до ст. 5 Цивільного кодексу
України акт цивільного законодавства
не має зворотної дії у часі, крім
випадків, коли він пом'якшує або
скасовує цивільну відповідальність
особи.

Отже, до правовідносин щодо
продовження терміну договорів оренди
укладених між позивачем та
відповідачем, мають застосовуватись
приписи діючого на той час
законодавства.

Статтею 8 Земельного кодексу України (в
редакції 1990р.) передбачено, що орендар
має переважне право на поновлення
договору оренди землі по закінченню
строку його дії.

Крім того, ст. 260 Цивільного кодексу
Української РСР (в редакції, що діяла на
час закінчення терміну договорів)
передбачено, що в разі продовження
користування майном після закінчення
строку дії договору при відсутності
заперечень з боку наймодавця договір
вважається поновленим на невизначений
строк і кожна з сторін вправі в
будь-який час відмовитись від договору,
попередивши про це другу сторону за
один місяць.

При цьому, відповідачем не надано
належних доказів, які б свідчили про те,
що останній висловлював свої
заперечення (у встановленому порядку
повідомлення та відведені для цього
законом строки), щодо поновлення
договору оренди земельної ділянки.

Більш того, як зазначалось вище позивач
після закінчення строку дії договорів
оренди, продовжував використовувати
спірні земельні ділянки та сплачував
плату за землю.

Також, за твердженнями позивача, які не
спростовані відповідачем, він не
отримував жодних заперечень від
орендодавця щодо поновлення договорів
оренди земельної ділянки, які
розташовані по вул. Артема у Київському
районі м. Донецька (Шахтарська площа),
на новий строк.

Тобто, дані обставини, свідчать про те,
що договори оренди земельної ділянки
вважаються поновленими на
невизначений строк, у відповідності до
приписів ст. 260 Цивільного кодексу
України.

Разом з цим, згідно п. 34, 35 ст. 26 Закону
України „Про місцеве самоврядування в
Україні" виключно на пленарних
засіданнях сільської, селищної,
міської ради вирішуються такі питання:
вирішення відповідно до закону питань
регулювання земельних відносин;
затвердження відповідно до закону
ставок земельного податку, розмірів
плати за користування природними
ресурсами, що є у власності відповідних
територіальних громад.

Відповідно до частини 2 статті 19
Конституції України, частини 3 статті
24 Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні" органи
місцевого самоврядування повинні
діяти тільки на підставі, в межах
повноважень і у спосіб, які передбачені
Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 21 Цивільного
кодексу України передбачено, що суд
визнає незаконним та скасовує правовий
акт індивідуальної дії, виданий
органом державної влади, органом влади
Автономної Республіки Крим або органом
місцевого самоврядування, якщо він
суперечить актам цивільного
законодавства і порушує цивільні права
або інтереси.

В роз'ясненні президії Вищого
арбітражного суду України від 26.01.2000р. N
02-5/35 "Про деякі питання практики
вирішення спорів, пов'язаних з
визнанням недійсними актів державних
чи інших органів" (з подальшими змінами
та доповненнями) зазначено, що акт
державного чи іншого органу - це
юридична форма рішень цих органів,
тобто офіційний письмовий документ,
який породжує певні правові наслідки,
спрямований на регулювання тих чи
інших суспільних відносин і має
обов'язковий характер для суб'єктів цих
відносин.

Залежно від компетенції органу, який
прийняв такий документ, і характеру та
обсягу відносин, що врегульовано ним,
акти поділяються на нормативні і такі,
що не мають нормативного характеру,
тобто індивідуальні.

Нормативний акт - це прийнятий
уповноваженим державним чи іншим
органом у межах його компетенції
офіційний письмовий документ, який
встановлює, змінює чи скасовує норми
права, носить загальний чи локальний
характер та застосовується
неодноразово. Що ж до актів
ненормативного характеру
(індивідуальних актів), то вони
породжують права і обов'язки тільки у
того суб'єкта (чи визначеного ними
певного кола суб'єктів), якому вони
адресовані.

Підставами для визнання акта недійсним
є його невідповідність вимогам чинного
законодавства та/або визначеній
законом компетенції органу, який видав
цей акт. Обов'язковою умовою визнання
акта недійсним є також порушення у
зв'язку із прийняттям відповідного
акта прав та охоронюваних законом
інтересів підприємства чи організації
- позивача у справі.

Враховуючи викладене, норми діючого
законодавства, суд вважає, що при
ухвалені спірного рішення №37/120 від
23.09.2009р. «Про передачу приватному
підприємству «Мегастрій» земельної
ділянки в оренду для реконструкції
будівлі магазину з будівництвом
житлово - громадського комплексу з
вбудовано - прибудованими торгівельно -
розважальними приміщеннями по вул.
Артема, 169 «о» в Київському районі»
Донецькою міською радою, не було
враховано, що земельні ділянки площею
0,0056га та 0,0101га, фактично знаходяться у
користуванні ПП «ЄВВА».

Як слід, відповідним актом органу
місцевого самоврядування порушуються
права та охоронювані законом інтереси
позивача, як орендаря земельних
ділянок площею 0,0056га та 0,0101га,
розташованих по вул. Артема у
Київському районі м. Донецька
(Шахтарська площа).

Таким чином, вимоги Приватного
підприємства «ЄВВА» до Донецької
міської ради про визнання недійсним
та скасування рішення Донецької
міської ради №37/120 від 23.09.2009р.,
підлягають задоволенню частково, а
саме в частині передачі ПП «Мегастрій»
земельної ділянки площею 1,0025га - без
врахування земельної ділянки, площею
0,0157га, яка використовується ПП «ЄВВА».

Разом з цим, слід окремо зауважити, що
посилання відповідача та третьої особи
на рішення господарського суду
Донецької області від 08.11.2012р. по справі
№17/101пн, яке має бути враховане, в
порядку ст. 35 ГПК України, судом
оцінюються критично, оскільки, під час
розгляду справи №17/101пн судом не
досліджувались обставини, докази та
факти, які мають істотного значення для
вирішення спірних взаємовідносин в
межах даної справи, а саме факт
продовження дії договорів в розумінні
ст. 260 Цивільного кодексу Української
РСР.

А тому факти, які встановлені та
викладені в рішенні від 08.11.2012р. не
можна вважати такими, що спростовують
орендні правовідносини між Донецькою
міською радою та ПП «ЄВВА», оскільки,
при розгляді справи №17/101пн сторонами
не було надано жодного доказу для
встановлення таких обставин.

Враховуючи все вищевикладене, надані
докази та пояснень представників
сторін, суд дійшов висновку, що позовні
вимоги Приватного підприємства «ЄВВА»
до Донецької міської ради, за участю
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет сопору на
стороні відповідача Приватного
підприємства «Мегастрій» про визнання
недійсними та скасування рішення
Донецької міської ради №37/120 від
23.09.2009р., підлягають задоволенню
частково.

Судові витрати розподіляються в
порядку, що передбачений ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України.

На підставі ст. 13, 14, 19 Конституції
України, Земельного кодексу України,
ст. 260 Цивільного кодексу Української
РСР, Цивільного кодексу України,
керуючись ст. ст. 1, 21, 22, 27, 33, 43, 49, 82-85
ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Приватного
підприємства «ЄВВА» до Донецької
міської ради, за участю третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет сопору на стороні відповідача
Приватного підприємства «Мегастрій»
про визнання недійсними та скасування
рішення Донецької міської ради №37/120
від 23.09.2009р. задовольнити частково.

Скасувати рішення Донецької міської
ради №37/120 від 23.09.2009р. «Про передачу
приватному підприємству «Мегастрій»
земельної ділянки в оренду для
реконструкції будівлі магазину з
будівництвом житлово - громадського
комплексу з вбудовано - прибудованими
торгівельно - розважальними
приміщеннями по вул. Артема, 169 «о» в
Київському районі», в частині передачі
ПП «Мегастрій» земельної ділянки
площею 1,0025га - без врахування земельної
ділянки, площею 0,0157га, яка
використовується ПП «ЄВВА».

Стягнути з Донецької міської ради (83050,
м. Донецьк, вул.. Артема, 98, ) на користь Приватного
підприємства «ЄВВА» (83121, м. Донецьк,
пр.-т. Київський, 1-б, )
витрати по сплаті судового збору в
розмірі 573,50грн.

Повний текст рішення підписаний
16.04.2014р.

Рішення набирає законної сили 28.04.2014р.

Рішення може бути оскаржено в
Донецький апеляційний господарський
суд згідно розділу XII ГПК України.

Головуючий суддя
О.М.
Сковородіна

Суддя
Ю.В. Бокова

Суддя
О.В.
Говорун