ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ
РІШЕННЯ

28.04.2014
Справа № 5008/1745/2011

Розглянувши матеріали справи

За позовом Прокурора міста Ужгорода, м.
Ужгород в інтересах держави

в особі Закарпатської обласної ради, м.
Ужгород

та Закарпатського обласного
українського музично-драматичного
театру, м. Ужгород

за участі третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача Головне управління
держкомзему у Закарпатській області, м.
Ужгород

до відповідача 1 Ужгородської міської
ради, м. Ужгород

до відповідача 2 Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2, с. Жнятино
Мукачівського району

про скасування п. 1 рішення
Ужгородської міської ради від 16.07.2009
№1181 „Про перелік земельних ділянок,
які підлягають продажу шляхом
аукціону", зокрема, у частині
затвердження для продажу у власність
шляхом аукціону земельної ділянки
площею 0,20 га у АДРЕСА_1;

скасування п. 1 рішення виконавчого
комітету Ужгородської міської ради від
23.09.2009 №266 „Про проведення аукціону з
продажу земельних ділянок
несільськогосподарського призначення"
у частині затвердження стартової ціни
земельної ділянки площею 0,20 га у
АДРЕСА_1, яка підлягає продажу у
власність шляхом аукціону;

визнання недійсним аукціону з продажу
земельної ділянки площею 0,20 га в
АДРЕСА_1;

визнання недійсним договору
купівлі-продажу земельної ділянки
площею 0,20 га в АДРЕСА_1 від 26.10.2009

Головуючий
суддя Якимчук Л.М.

За участю представників учасників
процесу:

від позивача (Закарпатської обласної
ради, м. Ужгород) - Василечко А.В.,
представник по дов. від 06.08.2012;

від позивача (Закарпатського обласного
українського музично-драматичного
театру, м. Ужгород) - Гончаров В.В.,
представник по дов. від 16.04.2014;

від відповідача (Ужгородської міської
ради) -

від відповідача (Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2, с. Жнятино
Мукачівського району) - ОСОБА_2,
підприємець;

від прокуратури - Гребеник І.А.,
начальник відділу прокуратури м.
Ужгорода;

СУТЬ СПОРУ :

Прокурор міста Ужгорода звернувся з
позовом до господарського суду
Закарпатської області в інтересах
держави в особі Закарпатської обласної
ради, м. Ужгород, Закарпатського
обласного українського
музично-драматичного театру, м. Ужгород
до Ужгородської міської ради, м.
Ужгород та до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2, с. Жнятино
Мукачівського району про скасування п.
1 рішення Ужгородської міської ради від
16.07.2009 №1181 „Про перелік земельних
ділянок, які підлягають продажу шляхом
аукціону", зокрема, у частині
затвердження для продажу у власність
шляхом аукціону земельної ділянки
площею 0,20 га у АДРЕСА_1; скасування п. 1
рішення виконавчого комітету
Ужгородської міської ради від 23.09.2009
№266 „Про проведення аукціону з продажу
земельних ділянок
несільськогосподарського призначення"
у частині затвердження стартової ціни
земельної ділянки площею 0,20 га у
АДРЕСА_1, яка підлягає продажу у
власність шляхом аукціону; визнання
недійсним аукціону з продажу земельної
ділянки площею 0,20 га в АДРЕСА_1;
визнання недійсним договору
купівлі-продажу земельної ділянки
площею 0,20 га в АДРЕСА_1 від 26.10.2009,
посилаючись на те, що на спірній
земельній ділянці розташована частина
споруди "Бризкальний Басейн"
Закарпатського обласного українського
музично-драматичного театру, яка є на
балансі драмтеатру як система
кондиціювання будівлі драматичного
театру.

Прокурор у процесі підтримав позовні
вимоги повністю з підстав, зазначених у
позовній заяві.

Вважає, що організація та проведення
земельних торгів з продажу земельної
ділянки площею 0,20 га, яка знаходиться у
АДРЕСА_1, на підставі яких було укладено
відповідний договір купівлі-продажу
вказаної земельної ділянки від 26.10.2009,
проведені всупереч нормам Земельного
кодексу України, Закону України «Про
місцеве самоврядування України».

Пояснює, що на згаданій земельній
ділянці (рішенням Ужгородської міської
ради №1181 від 16.07.2009 затверджено її до
переліку земельних ділянок, які
підлягають продажу у власність шляхом
аукціону) розташована частина споруди
«Бризкальний басейн» Закарпатського
обласного українського
музично-драматичного театру, тому така
ділянка не підлягала до продажу
відповідно до п.1 ч.2 ст. 134 Земельного
кодексу України, за приписами якої не
підлягають продажу земельні ділянки
державної чи комунальної власності або
права на них у разі розташування на
земельних ділянках об'єктів нерухомого
майна (будівель, споруд), що перебувають
у власності фізичних або юридичних
осіб.

Вказує також на те, що на час прийняття
оскаржуваного рішення №1181 від 16.07.2009
була відсутня затверджена
містобудівна документація щодо
розміщення земельних ділянок по
АДРЕСА_1.

Додає, що на вказану земельну ділянку
встановлено обмеження
санітарно-захисної зони інженерних
споруд та комунікацій (тепломережа,
каналізація), а також те, що у
матеріалах проекту відведення
відсутні висновки органу культурної
спадщини щодо надання земельної
ділянки у постійне користування.

Стосовно вимоги про скасування п. 1
рішення виконавчого комітету
Ужгородської міської ради від 23.09.2009
№266, яким останній затвердив стартову
ціну продажу спірної земельної
ділянки, то прокурор вважає, що такі
питання віднесені до виключної
компетенції міської ради, а не її
виконавчого комітету.

У зв'язку з наведеним, прокурор вважає,
що і аукціон, проведений на підставі
вказаних рішень, а також відповідний
договір купівлі продажу земельної
ділянки площею 0,20 га, яка знаходиться у
АДРЕСА_1 підлягають визнанню
недійсними у судовому порядку.

Представники позивачів письмових
пояснень по суті спору не надали, однак
їх уповноважені представники у судових
засіданнях позов підтримали.

Відповідач 1 явку свого уповноваженого
представника у судове засідання не
забезпечив, однак відповідно до заяви
від 23.12.2011 визнав позовні вимоги
повністю з підстав, наведених у позові.

Відповідач 2 (фізична особа-підприємець
ОСОБА_2) заперечив проти задоволення
позову повністю з підстав, зазначених у
відзиві на позов.

Зазначає, що за приписами ч.2 ст. 134
Земельного кодексу України не
підлягають продажу земельні ділянки
державної чи комунальної власності або
права на них у разі розташування на
земельних ділянках об'єктів нерухомого
майна (будівель, споруд), що перебувають
у власності фізичних або юридичних
осіб. Тому, враховуючи те, що прокурором
не подано належних та допустимих
доказів наявності у позивача 2 права
власності на споруду «Бризкальний
басейн», частина якої розміщена, на
думку прокурора та позивачів, на
спірній земельній ділянці, то така
могла бути продана її власником -
територіальною громадою міста
Ужгорода, від імені якої діяла
Ужгородська міська рада, на
конкурентних засадах, адже підстави
для обмеження такого продажу,
визначені ч.2 ст. 134 Земельного кодексу
України, були відсутні.

Додає також, що відповідно до Державних
будівельних норм, затверджених Наказом
Міністерства регіонального розвитку
та будівництва України від 19.01.2009 №4,
басейни та фонтани відносяться до
малих архітектурних форм та не є
нерухомим майном.

У межах судового розгляду
господарської справи №5008/1417/2011 судами
встановлено, що право
землекористування Закарпатського
обласного українського
музично-драматичного театру на ділянку
по вул. Толстого, 12, не оформлено
відповідним державним актом.

Крім того, вказаним судовим розглядом
встановлено також, що споруда
«Бризкальний басейн перебуває у
неробочому стані і не використовується
за призначенням, більше того,
розташована окремо від будівлі театру
(підтверджено висновком судової
експертизи).

Отже, підкреслює відповідач 2, рішення
Ужгородської міської ради №1181 від
16.07.2009, яким затверджено перелік
земельних ділянок, які підлягають
продажу у власність шляхом проведення
аукціону (серед яких визначена і
земельна ділянка площею 0,20 га за
адресою: АДРЕСА_1) та рішення
виконавчого комітету Ужгородської
міської ради №266 від 23.09.2009, яким
затверджено стартову ціну продажу
вказаної земельної ділянки, прав та
інтересів театру, як і Закарпатської
обласної ради, не порушують.

Відповідач 2 вважає необґрунтованими
твердження прокурора про те, що станом
на момент прийняття оскаржуваного
рішення №1181 від 16.07.2009 була відсутня
затверджена містобудівна документація
щодо розміщення земельних ділянок по
АДРЕСА_1, оскільки процедура продажу
земельних ділянок, передбачена ст.ст.
135-137 Земельного кодексу України, не
передбачала присвоєння поштової
адреси земельній ділянці до прийняття
рішення про її продаж. Відповідний
проект відведення земельної ділянки
був розроблений після прийняття
рішення про включення земельної
ділянки до переліку земельних ділянок,
що підлягають продажу шляхом аукціону,
у повній відповідності до зазначених
норм права.

Стосовно тверджень прокурора про
відсутність у виконавчого комітету
Ужгородської міської ради повноважень
для прийняття рішення про затвердження
стартової ціни продажу спірної
земельної ділянки, то відповідач 2
вважає, що такі спростовуються п. 1 ч. 1
ст. 33 Закону України «Про місцеве
самоврядування», відповідно до якого
надання під забудову та для інших
потреб земель, що перебувають у
власності територіальних громад
віднесено до виключних повноважень
виконавчих органів сільських,
селищних, міських рад. Крім того,
виконавчий комітет, приймаючи
оспорюване рішення не вирішив питання
про передачу у власність земельної
ділянки, а тільки на виконання
відповідного рішення Ужгородської
міської ради затвердив стартову ціну
продажу.

У зв'язку з наведеними обставинами
відповідач 2 вважає, що і вимоги
стосовно визнання недійсним аукціону з
продажу земельної ділянки,
розташованої у м. Ужгороді по АДРЕСА_1, а
також визнання недійсним договору
купівлі-продажу вказаної ділянки від
26.10.2009 є необґрунтованими, відтак
просить суд відмовити у позові
повністю.

Заслухавши пояснення представників
учасників процесу та вивчивши
матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Рішенням V сесії V скликання
Ужгородської міської ради від 16 липня
2009 року №1181 затверджено перелік
земельних ділянок, які підлягають
продажу у власність шляхом аукціону,
однією з яких є земельна ділянка площею
0,20 га за адресою: АДРЕСА_1 (пункт 1
Рішення).

На підставі вказаного Рішення
Ужгородської міської ради та
відповідно до Тимчасового порядку
проведення аукціонів у м. Ужгороді,
затвердженого рішенням IV сесії
Ужгородської міської ради V скликання
від 02.09.2008 №803, виконавчий комітет
Ужгородської міської ради рішенням від
23.09.2009 №266 затвердив стартову ціну
земельної ділянки площею 0,20 га за
адресою: АДРЕСА_1, яка підлягає продажу
у власність шляхом аукціону, у сумі 1131740
грн. у розрахунку 565,87 грн. за квадратний
метр відповідно до нормативної
грошової оцінки від 01.09.2009 №1112 (пункт 1
Рішення).

За результатами проведеного аукціону з
продажу вказаної земельної ділянки
визначено переможця - фізичну
особу-підприємця ОСОБА_2, у зв'язку з чим
між ним та Ужгородською міською радою
укладено договір купівлі-продажу від 26
жовтня 2009 року, посвідчений приватним
нотаріусом Ужгородського міського
нотаріального округу - ОСОБА_6 та
зареєстрований у Реєстрі за №2597,
відповідно до якого відповідач 1
продав, а відповідач 2 купив земельну
ділянку несільськогосподарського
призначення загальною площею 0,2000 га
під комерційну діяльність, яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, за
кадастровим №:01:001:0109.

Відповідно до пункту 1.2 договору
категорія земель, до яких належить ця
земельна ділянка - землі громадської та
житлової забудови, цільове призначення
- землі комерційного використання.

На підставі вказаного договору
фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2
видано Державний акт № 82 на право
власності на земельну ділянку площею
0,20 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1.

Вивчивши матеріали справи та
проаналізувавши законодавство, що
регулює правовідносини, які склалися
між учасниками спору, суд дійшов
висновку про відмову у позові повністю,
з огляду на наступне.

1. Щодо скасування п. 1 рішення
Ужгородської міської ради від 16.07.2009
№1181 «Про перелік земельних ділянок,
які підлягають продажу шляхом
аукціону» та скасування п.1 рішення
виконавчого комітету Ужгородської
міської ради від 23.09.2009 №266 «Про
проведення аукціону з продажу
земельних ділянок
несільськогосподарського
призначення» в частині затвердження
стартової ціни земельної ділянки,
розташованої у АДРЕСА_1.

Відповідно до ч.5 ст. 16 Закону України
"Про місцеве самоврядування в Україні"
від імені та в інтересах
територіальних громад права суб'єкта
комунальної власності здійснюють
відповідні ради.

За приписами ст. 59 Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні"
рада в межах своїх повноважень приймає
нормативні та інші акти у формі рішень.
Рішення ради приймається на її
пленарному засіданні після
обговорення більшістю депутатів від
загального складу ради, крім випадків,
передбачених цим Законом. Рішення ради
приймається відкритим (у тому числі
поіменним) або таємним голосуванням.

Згідно зі ст. 19 Конституції України, ч. 3
ст. 24 Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні" органи
місцевого самоврядування та їх
посадові особи діють лише на підставі,
в межах повноважень та у спосіб,
передбачені Конституцією і законами
України, та керуються у своїй
діяльності Конституцією і законами
України, актами Президента України,
Кабінету Міністрів України, а в
Автономній Республіці Крим - також
нормативно-правовими актами Верховної
Ради і Ради міністрів Автономної
Республіки Крим, прийнятими у межах
їхньої компетенції.

Відповідно до ч. 10 ст. 59 Закону
України "Про місцеве самоврядування в
Україні" акти органів та посадових
осіб місцевого самоврядування з
мотивів їхньої невідповідності
Конституції або законам
України визнаються незаконними в
судовому порядку.

Згідно з ч. 1 ст. 21 Цивільного кодексу
України суд визнає незаконним та
скасовує правовий акт індивідуальної
дії, виданий органом державної влади,
органом влади Автономної Республіки
Крим або органом місцевого
самоврядування, якщо він суперечить
актам цивільного законодавства і
порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до п. 2. Роз'яснення
Президії Вищого арбітражного суду
України № 02-5/35 від 26.01.2000 "Про деякі
питання практики вирішення спорів,
пов'язаних з визнанням недійсними
актів державних чи інших органів"
підставами для визнання акта недійсним
є невідповідність його вимогам чинного
законодавства та/або визначеній
законом компетенції органу, який видав
цей акт. Обов'язковою умовою визнання
акта недійсним є також порушення у
зв'язку з прийняттям відповідного акта
прав та охоронюваних законом інтересів
підприємства чи організації - позивача
у справі.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, прокурор
посилається на те, що при прийнятті
оскаржуваного рішення Ужгородська
міська рада діяла всупереч п.1 ч.2 ст. 134
Земельного кодексу України, за
приписами якої не підлягають продажу
земельні ділянки державної чи
комунальної власності або права на них
у разі розташування на земельних
ділянках об'єктів нерухомого майна
(будівель, споруд), що перебувають у
власності фізичних або юридичних осіб,
а також порушила законні права і
охоронювані інтереси Закарпатського
обласного українського
музично-драматичного театру, оскільки
на земельній ділянці у АДРЕСА_1
розташована частина споруди
«Бризкальний басейн», що належить на
праві власності театру.

Відповідно до ч. 4 ст. 334 Цивільного
кодексу України права на нерухоме
майно, які підлягають державній
реєстрації, виникають з дня такої
реєстрації відповідно до закону.
Статтею 181 цього кодексу, у свою чергу,
встановлено, що право власності на
об'єкти нерухомого майна підлягає
державній реєстрації.

За приписами ч. 4 ст. 3 Закону України
«Про державну реєстрацію прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» права
на нерухоме майно та їх обтяження, що
виникли до набрання чинності цим
Законом, визнаються дійсними у разі
відсутності їх державної реєстрації,
передбаченої цим Законом, за таких
умов: якщо реєстрація прав та їх
обтяжень була проведена відповідно до
законодавства, що діяло на момент їх
виникнення, або якщо на момент
виникнення прав та їх обтяжень діяло
законодавство, що не передбачало
обов'язкової реєстрації таких прав та
їх обтяжень.

З огляду на наведені положення
законодавства, враховуючи те, що ні
прокурором ні позивачами не подано
жодних доказів проведення державної
реєстрації споруди «Бризкальний
басейн», суд не може вважати доведеним
факт перебування вказаної споруди у
власності Закарпатського обласного
українського музично-драматичного
театру.

Свідоцтвом про право власності на
нерухоме майно від 08.04.2004 серії САА
№910058, а також Витягом Комунального
підприємства «Ужгородське
міжрегіональне бюро технічної
інвентаризації» від 08.04.2004 №3300583
підтверджено, що Закарпатський
обласний український
музично-драматичний театр перебуває у
комунальній власності Закарпатської
обласної ради на підставі рішення XI
сесії XXI скликання Закарпатської
обласної ради народних депутатів від
23.12.1992 №448.

Судовими рішеннями у справі №5008/1417/2011
за позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_7 до Ужгородської міської ради
про визнання нечинним рішення
Ужгородської міської ради від 27.01.2006
№803 та визнання незаконним та
скасування рішення Ужгородської
міської ради за №136 від 08.04.2011 (рішення
суду від 11.10.2013 залишене без змін
Постановою Львівського апеляційного
господарського суду від 16.01.2014)
встановлено ряд фактів:

Рішенням виконкому Ужгородської
міської ради від 06 березня 1967 року №96
виділено земельну ділянку для
будівництва театру в м. Ужгород, вул. Л.
Толстого в розмірі 1,52 га. На цій ділянці
було побудовано театр з боку вулиці Л.
Толстого, і на цій ділянці розташована
споруда декоративно-бризкального
басейну (басейн), який призначений для
охолодження води кондиціонерів театру.
Цей басейн відмічений в експлуатації
ситуаційного плану, як додаток до
технічного паспорту №13649, басейн
знаходиться на землі, яка позначена на
ситуаційному плані, тобто на землі
театру в межах 1,52 га.

Двадцять сьомого січня 2006 року
Ужгородською міською радою видано
рішення №803, яким надано дозвіл театру
на виготовлення матеріалів
інвентаризації земельної ділянки
площею 1.52 га за адресою: м. Ужгород, вул.
Л. Толстого, 12 для обслуговування
будівлі театру. Відповідно до цього
облмуздрамтеатр замовив в КП «Бюро
технічної інвентаризації м. Ужгород»
інвентаризаційну справу №8865,
реєстраційний № 1364 від 05 грудня 2008 року
та в Закарпатському управлінні
земельних ресурсів відповідні
документи по відводу земельної
ділянки. Отримавши всі відповідні
погодження для затвердження проекту
відведення та надання в постійне
користування земельну ділянку площею
1,52 га, в березні 2009 року, всі відповідні
матеріали були здані Театром на
затвердження.

Рішенням Ужгородської міської Ради №
1225 від 04 вересня 2009 року «Про
землекористування по вул. Л. Толстого,
12» Закарпатському обласному
українському музично-драматичному
театру було надано дозвіл на
розроблення проекту відведення
земельної ділянки по вул. Л. Толстого, 12
в м. Ужгороді в межах існуючої будівлі
(оскаржуване рішення №1181 від 16.07.2009
прийняте раніше, ніж зазначене),
рішенням V сесії VI скликання за № 136 від
08 квітня 2011 року було внесено зміни до
рішення Ужгородської міської Ради № 1225
від 04 вересня 2009 року в частині
вилучення з цього рішення слів «в межах
існуючої будівлі».

Суди у справі №5008/1417/2011 дійшли до
висновку, що пункт 11 рішення V сесії VI
скликання за № 136 від 08 квітня 2011 року,
яким внесено зміни до рішення
Ужгородської міської Ради № 1225 від 04
вересня 2009 року в частині вилучення з
цього рішення слів «в межах існуючої
будівлі», є таким, що підлягає
скасуванню.

Наведені факти не потребують
доказування відповідно до ч.2 ст. 35
Господарського процесуального кодексу
України, згідно положень якої факти,
встановлені рішенням господарського
суду (іншого органу, який вирішує
господарські спори), за винятком
встановлених рішенням третейського
суду, під час розгляду однієї справи, не
доводяться знову при вирішенні інших
спорів, в яких беруть участь ті самі
сторони.

У вказаній справі призначалась та
проводилась судова
будівельно-технічна експертиза у
висновку якої №5028 від 27.06.2013 (міститься
у матеріалах справи) зазначено:

1. Технічний стан споруди «бризкальний
басейн» можна класифікувати як
аварійний - порушені вимоги проекту,
діючих норм і державних стандартів.

2. На момент проведення огляду споруда
«бризкальний басейн» не виконує
функцію охолодження кондиціонерів
Закарпатського Облмуздрамтеатру.

3. Споруда «бризкальний басейн»
розташована окремо від будівлі театру,
і тому демонтаж споруди «бризкальний
басейн» не призведе до пошкоджень
конструкцій театру.

4. Обмежень технічного характеру на
земельній ділянці в АДРЕСА_1, між
будівлею театру та вулицею Л.Толстого
експертом не встановлено.

5. Цілісний майновий комплекс -
господарський об'єкт із закінченим
циклом виробництва продукції (робіт,
послуг). Цілісними майновими
комплексами можуть бути структурні
підрозділи підприємств (цехи,
виробництва, дільниці тощо).

Чи проектним рішенням споруда
«бризкальний басейн» була передбачена
складовою частиною цілісного
майнового комплексу театру з наданих
документів не вбачається. Виконання
«бризкальним басейном» функції -
охолодження води кондиціонерів театру
вже досить тривалий час (судячи по
технічному стану конструкцій) не
використовується, отже функціонування
театру без функціонування
«бризкального басейну» можливе.

6. Функціональне призначення
декоративного-бризкального басейну і
двох підземних резервуарів,
розташованих на прилеглій до Театру
території наступне:

Бризкальний басейн, як зазначено в
пояснювальній записці «Техно-рабочего
проекта благоустройства и
реконструкции площади, прилегающей к
муздрамтеатру, между ул.Толстого и
Киевской набережной в г.Ужгороде. Том
І).» повинен виконувати функцію
охолодження оборотної води, що
поступає від кондиціонерів
холодильних камер системи
кондиціонування повітря театру.

Технічне призначення резервуарів в
пояснювальній записці «Техно-рабочего
проекта благоустройства и
реконструкции площади, прилегающей к
муздрамтеатру, между ул.Толстого и
Киевской набережной в г.Ужгороде. Том
І).» повністю не розкрите. (див.
відповідь на перше питання
дослідницької частини). Зазначено
тільки наступне «Хранение
противопожарного запаса воды
предназначенное для внутреннего
пожаротушения театра предусмотрено в
2-х резервуарах для воды емкостью 250
куб.м каждый, железобетонных
(нерозбірливо) сборных унифицированных
конструкцій. Противопожарные насосы
установлены в здании театра».

7. З пояснювальної записки
«Техно-рабочего проекта
благоустройства и реконструкции
площади, прилегающей к муздрамтеатру,
между ул.Толстого и Киевской
набережной в г.Ужгороде. Том І).» не
вбачається чи з'єднані
декоративно-бризкальний басейн і
пожежні резервуари інженерними
комунікаціями з будівлею Театру. Інших
документів, які б відображали принцип
з'єднання декоративно-бризкального
басейну і пожежних резервуарів
інженерними комунікаціями з будівлею
Театру.

8. З пояснювальної записки
«Техно-рабочего проекта
благоустройства и реконструкции
площади, прилегающей к муздрамтеатру,
между ул.Толстого и Киевской
набережной в г.Ужгороде. Том І).» не
вбачається чи складають
декоративно-бризкальний басейн і
пожежні резервуари з будівлею Театру
єдиний інженерно-технічний комплекс.
Інших документів, які б підтверджували
що декоративно-бризкальний басейн і
пожежні резервуари входять в єдиний
інженерно-технічний комплекс з
будівлею Театру в матеріалах справи
немає.

9. Технічний стан на даний час
бризкального басейну і резервуарів не
дозволяє їх експлуатацію, і їх
використання є недоцільне. Демонтаж
бризкального басейну і резервуарів без
порушення належного функціонування
театру з дотриманням правил пожежної
безпеки і вимог законодавства щодо
безпеки глядачів є технічно можливим.

Крім того, відповідно до Державних
будівельних норм в.2.2-23:2009, затверджених
наказом Міністерства регіонального
розвитку та будівництва України від
19.01.2009 №4, басейни відносяться до малих
архітектурних форм, відтак не можуть
вважатися нерухомим майном.

Отже, приймаючи рішення від 16.07.2009 №1181
«Про перелік земельних ділянок, які
підлягають продажу шляхом аукціону»
(зокрема п.1, яким затверджено для
продажу у власність шляхом аукціону
земельну ділянку площею 0,20 га за
адресою: АДРЕСА_1), Ужгородська міська
рада не діяла всупереч ч.2 ст. 134
Земельного кодексу України, оскільки
на вказаній земельній ділянці не
знаходилось нерухоме майно, що
перебуває у власності фізичних або
юридичних осіб.

Вказана земельна ділянка продана у
повній відповідності до ст.ст. 135-137
Земельного кодексу України.

Щодо твердження прокурора про
перевищення виконавчим комітетом
Ужгородської міської ради своїх
повноважень при прийнятті рішення від
23.09.2009 №266 «Про проведення аукціону з
продажу земельних ділянок
несільськогосподарського
призначення» в частині затвердження
стартової ціни продажу земельної
ділянки, розташованої у АДРЕСА_1, то
воно є необґрунтованим, з огляду на
наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 33 Закону
України «Про місцеве самоврядування»
до відання виконавчих органів
сільських, селищних, міських рад
належать власні (самоврядні)
повноваження щодо надання під забудову
та для інших потреб земель, що
перебувають у власності
територіальних громад.

Отже, враховуючи те, що прокурором в
обґрунтування вказаної вимоги є
посилання на ч.5 ст. 136 Закону України
«Про місцеве самоврядування», якої у
вказаному законі не існує, те, що
виконавчий комітет Ужгородської
міської ради, затверджуючи стартову
ціну продажу земельної ділянки,
розташованої у АДРЕСА_1, діяв у
відповідності до наданих йому п. 1 ч. 1
ст. 33 Закону України «Про місцеве
самоврядування» повноважень, а також
на виконання рішення Ужгородської
міської ради (від 16 липня 2009 року №1181),
не вирішивши при цьому питання про
передачу у власність земельної
ділянки, суд не вважає згадане рішення
виконкому таким, що підлягає до
скасування.

З огляду на підтвердження матеріалами
справи законності п. 1 рішення
Ужгородської міської ради від 16.07.2009
№1181 «Про перелік земельних ділянок,
які підлягають продажу шляхом
аукціону» та п.1 рішення виконавчого
комітету Ужгородської міської ради від
23.09.2009 №266 «Про проведення аукціону з
продажу земельних ділянок
несільськогосподарського
призначення» в частині затвердження
стартової ціни земельної ділянки,
розташованої у АДРЕСА_1, то відсутні
підстави для визнання недійсним
аукціону з продажу вказаної земельної
ділянки, який відбувся на виконання
вказаних рішень, а також у
відповідності до вимог Земельного
кодексу України.

Щодо визнання недійсним договору
купівлі-продажу від 26 жовтня 2009 року.

Відповідно до ч. 1. ст. 215 Цивільного
кодексу України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

За приписами ч.1 ст.203 цього кодексу
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

Відповідно до п. 2.1 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
29.05.2013 №11 «Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними» вирішуючи спори про
визнання правочинів (господарських
договорів) недійсними, господарський
суд повинен встановити наявність
фактичних обставин, з якими закон
пов'язує визнання таких правочинів
(господарських договорів) недійсними
на момент їх вчинення (укладення) і
настання відповідних наслідків, та в
разі задоволення позовних вимог
зазначати в судовому рішенні, в чому
конкретно полягає неправомірність дій
сторони та яким нормам законодавства
не відповідає оспорюваний правочин.

Отже, прокурором та позивачами не
доведено факту невідповідності
оспорюваного договору чинному
законодавству на момент його вчинення,
а також факту порушення прав позивачів
укладенням цього договору, у зв'язку з
чим у суду відсутні підстави для
визнання його недійсним.

Доводи прокурора щодо відсутності
висновків органів охорони культурної
спадщини судом не прийняті до уваги,
оскільки матеріали справи містять
Висновок Управління у справах
культури, спорту, сім'ї та молоді від
21.08.2009 №321/1, відповідно до якого вказане
управління не заперечує проти
відведення спірної земельної ділянки
для здійснення комерційної діяльності
при умові дотримання вимог чинного
законодавства у сфері охорони
культурної спадщини.

Що стосується посилань позивача 1 на те,
що даний спір не підвідомчий
господарським судам, суд зазначає, що
вони спростовуються п.1.2.2 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України № 6 від 17.05.2011 (зі змінами та
доповненнями), відповідно до якого
органи виконавчої влади або органи
місцевого самоврядування у
правовідносинах щодо розпорядження
земельними ділянками державної та
комунальної власності (наданні
земельних ділянок громадянам та
юридичним особам у власність або в
користування, відчуженні земельних
ділянок державної або комунальної
власності, укладенні, зміні, розірванні
договорів купівлі продажу, ренти,
оренди земельної ділянки та інших
договорів щодо земельних ділянок,
встановленні сервітуту, суперфіцію,
емфітевзису, в тому числі прийнятті
державними органами та органами
місцевого самоврядування відповідних
рішень) діють як органи, через які
держава або територіальна громада
реалізують повноваження власника
земельних ділянок.

Реалізуючи відповідні повноваження,
державні органи або органи місцевого
самоврядування вступають з юридичними
та фізичними особами у цивільні та
господарські правовідносини. Отже, у
таких відносинах держава або
територіальні громади є рівними
учасниками земельних відносин з іншими
юридичними та фізичними особами, у тому
числі з суб'єктами підприємницької
діяльності.

Таким чином, справи у спорах за участю
державних органів та органів місцевого
самоврядування, що виникають з
правовідносин, у яких державні органи
та органи місцевого самоврядування
реалізують повноваження власника
землі, а також в інших спорах, які
виникають із земельних відносин
приватноправового характеру, за
відповідності складу сторін спору
статті 1 ГПК підвідомчі господарським
судам.

Клопотання прокурора про забезпечення
позову шляхом накладення заборони на
подальше відчуження земельної ділянки
розміром 0,20 га, що розташована у
АДРЕСА_1 належить відхилити, з огляду на
наступне.

Відповідно до ст. 66 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд за заявою сторони,
прокурора чи його заступника, який
подав позов, або з своєї ініціативи має
право вжити передбачених статтею 67
цього Кодексу заходів до забезпечення
позову. Забезпечення позову
допускається в будь-якій стадії
провадження у справі, якщо невжиття
таких заходів може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
господарського суду.

Відповідно до пункту 1 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26 грудня 2011 року N 16 „Про
деякі питання практики застосування
заходів до забезпечення позову" у
вирішенні питання про забезпечення
позову господарський суд має
здійснювати оцінку обґрунтованості
доводів заявника щодо необхідності їх
вжиття з урахуванням, зокрема,
розумності, обґрунтованості і
адекватності вимог заявника;
забезпечення збалансованості
інтересів сторін та інших учасників
судового процесу; наявності зв'язку між
конкретним видом заходів до
забезпечення позову та предметом
відповідної вимоги; імовірності
утруднення виконання або
невиконання рішення господарського
суду в разі невжиття таких заходів.

Прокурор, поставивши питання у позові
про його забезпечення, жодним чином не
обґрунтував необхідність вжиття таких
заходів.

Крім того, суд відмовляє у задоволенні
позову повністю, у зв'язку з чим
відсутні підстави для застосування
заходів забезпечення позову.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст.
32, 33, 34, 35, 43, 44, 49, 66, 67, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити
повністю.

2. Судові витрати покласти на позивачів:

а) Стягнути з Закарпатської обласної
ради (88000, м. Ужгород Закарпатської
області, пл. Народна, буд. 41, код 25435963) в
доход Державного бюджету України (банк
одержувача - ГУДКСУ в Закарпатській
області, , МФО 812016,
рахунок №3002, код платежу - 22030001)
суму 1882,00 грн. (одну тисячу вісімсот
вісімдесят дві грн. 00 коп.) судового
збору.

б) Стягнути з Закарпатського обласного
українського музично-драматичного
театру (88000, м. Ужгород Закарпатської
області, вул. Толстого, буд. 12, код 02225364)
в доход Державного бюджету України
(банк одержувача - ГУДКСУ в
Закарпатській області, ,
МФО 812016, рахунок №3002, код платежу
- 22030001) суму 1882,00 грн. (одну тисячу
вісімсот вісімдесят дві грн. 00 коп.)
судового збору.

Видати накази після набрання рішенням
законної сили.

Рішення суду набирає законної сили у
порядку, передбаченому ст. 85
Господарського процесуального кодексу
України.

Повне рішення складено 05.05.2014.

Суддя Л. М.
Якимчук