ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" травня 2014 р.
Справа № 926/103/14

Львівський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді
Матущака О.І.

суддів
Кузя В.Л.

Скрипчук О.С.

розглянувши апеляційну скаргу
приватного підприємця ОСОБА_2
м.Чернівці

на рішення
господарського суду Чернівецької
області від 21.03.2014 р.

у справі № 926/103/14

за позовом
приватного підприємця ОСОБА_2
м.Чернівці

до відповідача
публічного акціонерного
товариства «Чернівецький тарний
завод» м.Чернівці

про
повернення безпідставно отриманих
коштів 97 160, 80 грн.

за участю представників від:

позивача: не з'явився

відповідача: Дронь О.І. - за довіреністю
б/н від 20.02.2014 р.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Чернівецької області від 21.03.2014 р.
(суддя О.В. Гончарук) у задоволенні
позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що
оскільки між сторонами встановлено
договірний характер відносин, а
перерахування коштів позивачем
відповідачу здійснювалось згідно
договору оренди від 26.02.2008 р.,
перераховані кошти не є майном, набутим
відповідачем без достатньої правової
підстави, що виключає застосування до
спірних правовідносин норми ст.1212 ЦК
України.

Позивачем подано апеляційну скаргу на
зазначене рішення суду, в якій просить
скасувати рішення суду першої
інстанції, прийняти нове рішення, яким
задоволити позовні вимоги. В своїй
апеляційній скарзі скаржник зазначає,
що договір оренди між сторонами був
пролонгований з 25.10.2013 р. по 13.08.2014 р.
Однак, з жовтня 2012 р. відповідач своїми
діями припинив доступ позивача до
орендованого ним приміщення, а тому,
орендар не користується орендованим
майном. Крім цього, позивач наголошує
на ч.6 ст.762 ЦК України, згідно якої,
наймач звільняється від плати за весь
час, протягом якого майно не могло бути
використане ним через обставини, за які
від не відповідає. А тому, на думку
скаржника, незважаючи на чинність та
дійсність договору оренди на час
звернення позивача до суду, останній не
позбавлений права вимагати повернення
сплаченої орендної плати за час,
протягом якого приміщення ним не
використовувалось з вини відповідача.

Відповідачем подано відзив на
апеляційну скаргу, в якому просить
рішення місцевого господарського суду
залишити без змін, а апеляційну скаргу
без задоволення, з підстав, викладених
в ньому.

Ухвалою Львівського апеляційного
господарського суду від 09.04.2014 р. (у
складі колегії суддів: головуючий
суддя Матущак О.І., судді Кузь В.Л.,
Юрченко Я.О.) апеляційну скаргу
прийнято до провадження та призначено
справу до розгляду на 08.05.2014 р.

Розпорядженням в.о голови Львівського
апеляційного господарського суду від
06.05.2014р. у зв'язку із відпусткою судді
Юрченка Я.О. у склад колегії суддів для
розгляду даної справи введено замість
судді Юрченка Я.О. - суддю Скрипчук О.С.

В судовому засіданні представником
відповідача викладено заперечення по
суті апеляційної скарги.

Розглянувши наявні у справі матеріали,
давши належну оцінку доводам
апеляційної скарги, відзиву на неї,
колегія суддів апеляційного
господарського суду прийшла до
висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, з огляду на
наступне.

Як встановлено судом першої інстанції
та перевірено апеляційним
господарським судом, 26.02. 2008 р. між
відкритим акціонерним товариством
«Тарний завод» та приватним
підприємцем ОСОБА_2 укладено договір
оренди від 26.02.2008р., згідно з умовами
якого, орендодавець зобов'язався
передати, а орендар зобов'язався
прийняти у тимчасове користування без
права розпорядження об'єкт оренди, а
саме - складське приміщення під літерою
«Ж» №237 інвентарної справи, загальною
площею 249,8 м2 , розташоване за адресою:
АДРЕСА_1.

У відповідності до п.п. 4.1, 4.2 вказаного
договору, об'єкт, що орендується
вважається переданим в оренду з
моменту підписання акту
здачі-приймання.

Строк оренди з 15.03.2008 р. по 31.12.2008 р.
складає десять місяців з моменту
прийняття об'єкта, що орендується.

Згідно договору про внесення змін до
договору оренди-будинків, споруд
(іншого об'єкта нерухомості) від 26.02.2008
р. внесено зміни до розділу 4 вказаного
договору, доповнивши його п.4.3, згідно
якого, у випадку якщо жодна із сторін не
заявила бажання розірвати даний
договір попередивши іншу за два тижні
до завершення дії договору у письмовій
формі, договір вважається
пролонгованим на попередній термін.

Відповідно до п.п. 5.1., 5.2., 5.4. договору,
розмір орендної плати за весь об'єкт, що
орендується сторони погоджують в
окремому розрахунку, який є невід'ємною
частиною договору (4996 грн. в місяць - 20
грн. за 1 м2).

Орендна плата сплачується в
безготівковому порядку на
розрахунковий рахунок орендаря
наперед не пізніше п'ятого числа
поточного місяця.

Розмір орендної плати може змінюватись
орендодавцем, попередивши про це
орендаря за один місяць.

Окрім цього, як підтверджується
матеріалами справи, 25.08.2008 р. між
відкритим акціонерним товариством
«Тарний завод» та приватним
підприємцем ОСОБА_2 укладено угоду про
зміни договору оренди приміщення від
25.08.2008 р., згідно з якою, п. п. 1 договору
вищезазначеного оренди викладено в
наступній редакції: «Складське
приміщення - літера Д - загальною площею
- 35,1 м2 з 1-го вересня 2008 року», в п.п. 5.1.
встановлено орендну плату у розмірі 25
грн. за 1 м2 на місяць (877,50 грн.) з 01.08. 2008
р.

Згідно договору від 30.12.2008 р. про
внесення змін до вказаного договору
оренди, останній доповнено п. 5.5., де
вказано, що орендна плата за весь
об'єкт, що орендується, з 01.03.2010 р.
складає 3000,00 грн..

Відповідно до розрахунку сплати
орендної плати нежитлового приміщення
орендарем ПП ОСОБА_2, який підписаним
сторонами, сума орендної плати за
місяць з 01.01.2011 р. становить 3 000 грн.

Як встановлено місцевим господарським
судом та перевірено апеляційною
інстанцією, сторони будь-яких актів
здачі-приймання орендованого
приміщення, у відповідності до п.п. 3.5.
договору, не підписували, а орендна
плата сплачувалась в інший, ніж
передбачений в п.п. 5.2. договору, спосіб,
а саме шляхом отримання відповідачем
готівки про що свідчать квитанції
доприбуткових касових ордерів, які
містяться в матеріалах справи.

Разом з тим, необхідно зазначити
наступне.

Рішенням господарського суду від 02.07.2012
р у справі №5027/162/2012, яке залишено без
змін постановою Львівського
апеляційного господарського суду від
02.07.2012 р., відмовлено у задоволенні
позову фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 до відкритого акціонерного
товариства «Чернівецький тарний
завод» про визнання договору оренди
від 26.02.2008 р. недійсним. Даними судовими
актами встановлено факт погодження між
сторонами у договорі всіх його
істотних умов (предмету, ціни, строку
дії).

З огляду на вищевикладене, станом
на день розгляду справи в суді першої
інстанції та суді апеляційної
інстанції, вказаний договір оренди є
дійсним та, враховуючи п.4.3, діючим на
даний момент.

При прийнятті постанови, колегія
суддів.

Відповідно до ч.1 п.1 ч.2 ст. 11, ч.ч.1, 2 ст. 509
ЦК України, цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки.
До підстав виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, належать
договори та інші правочини.

Зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу.

Відповідно до ст. 193 ГК України, ч.1 ст.759,
ч.1 762 ЦК України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору. А за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання відповідно до
вимог, що у певних умовах ставляться.
При цьому, до виконання господарських
договорів застосовуються положення ЦК
України з урахуванням особливостей,
передбачених ГК України.

За договором найму (оренди) наймодавець
передає або зобов'язується передати
наймачеві майно у користування за
плату на певний строк.

За користування майно з наймача
справляється плата, розмір якої
встановлюється договором найму.

Відтак, орендні платежі здійснювались
на підставі договору оренди.

Необхідно зазначити, згідно ч.1 ст.1212 ЦК
України, особа, яка набула майно або
зберегла його у себе за рахунок іншої
особи (потерпілого) без достатньої
правової підстави (безпідставно набуте
майно), зобов'язана повернути
потерпілому це майно. Особа зобов'язана
повернути майно і тоді, коли підстава,
на якій воно було набуте, згодом
відпала.

З аналізу зазначеної статті норми
випливає, що зобов'язання із набуття
або збереження майна без достатньої
правової підстави має місце за
наявності таких умов: набуття або
збереження майна, що означає, що особа
набуває нові цінності, збільшує
кількість та вартість належного їй
майна або зберігає майно, яке неминуче
мало б вибути із її володіння; таке
набуття або збереження майна
відбувається за рахунок іншої особи,
тобто внаслідок втрати або
недоотримання цього майна іншою особою
- потерпілим; відсутність правової
підстави для набуття або збереження
майна за рахунок потерпілого.

Отже, виходячи із зазначених норм
цивільного законодавства можна дійти
висновку, що чинний договір чи інший
правочин є достатньою та належною
правовою підставою набуття майна
(отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи
збереженим без достатніх правових
підстав, якщо це відбулося в не
заборонений цивільним законодавством
спосіб з метою забезпечення породження
учасниками відповідних правовідносин
у майбутньому певних цивільних прав та
обов'язків. Зокрема, унаслідок тих чи
інших юридичних фактів, правомірних
дій, які прямо передбачені ч.2 ст. 11 ЦК
України.

Загальна умова ч.1 ст. 1212 ЦК України
звужує застосування інституту
безпідставного збагачення у
зобов'язальних (договірних) відносинах,
або отримане однією зі сторін у
зобов'язанні підлягає поверненню іншій
стороні на підставі статті 1212 ЦК
України тільки за наявності ознаки
безпідставності такого виконання.

Якщо ж зобов'язання не припиняється з
підстав, передбачених статтями 11, 600, 601,
604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його
виконання, таке виконання має правові
підстави (підстави, за яких виникло це
зобов'язання). Набуття однією зі сторін
зобов'язання майна за рахунок іншої
сторони в порядку виконання
договірного зобов'язання не є
безпідставним.

Тобто у випадку, коли поведінка
набувача, потерпілого, інших осіб або
подія утворюють правову підставу для
набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК
України може бути застосована тільки
після того, як така правова підстава у
встановленому порядку скасована,
визнана недійсною, змінена, припинена
або була відсутня взагалі. Або ж коли
набуття відбулось у зв'язку з
договором, але не на виконання
договірних умов.

Під відсутністю правової підстави
розуміється такий перехід майна від
однієї особи до іншої, який або не
ґрунтується на прямій вказівці закону,
або суперечить меті правовідношення і
його юридичному змісту. Тобто,
відсутність правової підстави означає,
що набувач збагатився за рахунок
потерпілого поза підставою,
передбаченою законом, іншими правовими
актами чи правочином.

Таким чином, Львівський апеляційний
господарський суд зазначає, що
наявність договору оренди дозволяє
встановити наявність правових підстав
для виконання зобов'язання позивачем. А
відтак, унеможливлює застосування до
спірних правовідносин норми ст.1212 ЦК
України щодо набуття або збереження
майна без достатньої правової
підстави.

Разом тим, колегія суддів звертає увагу
на наступне.

Якщо орендар вважає, що орендодавець
порушує свої зобов'язання, визначені
укладеним між ними договором оренди,
щодо використання орендованого майна,
орендар має право звернутися в суд про
захист свого права шляхом припинення
таких дій.

Згідно ст. 33, абзацу 2 ст. 34, ст. 43 ГПК
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог та
заперечень.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Скаржником не подано суду належних та
допустимих доказів, які б
підтверджували обґрунтованість вимог,
заявлених у апеляційній скарзі.

За таких обставин, апеляційний
господарський суд прийшов до висновку,
що рішення прийняте із дотриманням
норм чинного законодавства та у
відповідності до обставин справи, тому
підстав для його зміни чи скасування,
колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 99, 101,
103, 105 ГПК України, -

Львівський апеляційний господарський
суд ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду
Чернівецької області від 21.03.2014 р. у
справі

№ 926/103/14 залишити без змін, а
апеляційну скаргу без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили
з дня її прийняття і може бути
оскаржена в касаційному
порядку.

3. Матеріали справи скеровуються в
господарський суд Чернівецької
області.

Повний текст постанови
виготовлено та підписано 13.05.2014 р.

Головуючий-суддя
Матущак О.І.

Судді
Кузь В.Л.

Скрипчук О.С.