ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ
Незалежності, 1 тел. 71-81-84, факс 71-81-98
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"12" травня 2014 р.Справа № 924/323/14

Господарський суд Хмельницької
області у складі:

Суддя Магера В.В., розглянувши
матеріали

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю „Поділля
Заготзерно", м. Хмельницький

до Приватної виробничо-комерційної
фірми „Поділля-Агропродукт", м.
Красилів, Хмельницька область

про стягнення 402 840,00 грн., з яких 360 000,00
грн. - сума неповернутих коштів, 42 840,00
грн. - пеня

За участю представників сторін:

від позивача: Драч В.М. - за довіреністю
від 11.03.2014 р.;

Драч С.О. - за довіреністю
від 08.07.2013 р.;

від відповідача: Черняк В.Л. - за
довіреністю №60 від 28.04.2014р.

Рішення приймається 12.05.2014р., оскільки в
судових засіданнях 14.04.2014р. та 29.04.2014р.
оголошувалась перерва.

В засіданні суду 12.05.2014р. оголошено
вступну та резолютивну частини рішення
згідно ст.85 ГПК України.

Суть спору: Позивач звернувся до
суду із позовною заявою, відповідно до
якої просить стягнути із відповідача 360
000,00 грн. - сума неповернутих коштів та 42
840,00 грн. - пеня, посилаючись на доводи,
викладені у позові.

В обґрунтування позову
посилається на те, що позивач у
відповідності із вимогами п.2.2.
договору поставки №2 від 16.08.2013р.
платіжним дорученням №243 від 20.08.2013р.
здійснив часткову попередню оплату в
сумі 360 000 грн. за зерно пшениці 3 класу.
Натомість, відповідач у відповідності
з вимогами п.1.2. договору поставки №2
зобов'язувався поставити позивачу в
строк до 30.10.2013р. зерно пшениці 3 класу в
кількості 300 тонн за ціною 1 400 грн. за
тонну, шляхом видачі складської
квитанції на зерно в порядку,
встановленому Законом України „Про
зерно та ринок зерна в Україні" в місці
зберігання такого зерна.

Згідно ч.1 ст.193 ГК України
передбачено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що в певних умовах звичайно
ставляться.

Вказує, що відповідач свої
зобов'язання не виконав, зерно пшениці
не поставив, суму попередньої оплати не
повернув.

При цьому, позивач 21.11.2013р. з метою
врегулювання спірних питань направив
лист №31 з пропозицією припинити дію
Договору поставки №2 та повернути суму
попередньої оплати в розмірі 360 000 грн.
на вказаний поточний рахунок. 15.01.2014р.
ТОВ „Поділля заготзерно" повторно
направило рекомендованим листом з
описом вкладення вимогу №2 про
повернення коштів.

Позивач вказує, що ПВКФ
„Поділля-Агропродукт" на день подання
позову кошти не повернула, відповіді на
лист та вимогу не подала.

Згідно ч.1ст.549, ч. ст.550, ч.2 ст.551
Цивільного кодексу України
передбачено, що неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Право на неустойку
виникає незалежно від наявності у
кредитора збитків, завданих
невиконанням або неналежним
виконанням зобов'язання. Якщо
предметом неустойки є грошова сума, її
розмір встановлюється договором або
актом цивільного законодавства.

Посилається на те, що в договорі
№2 встановлено, що у разі непоставки
зерна пшениці 3 класу у строк,
зазначений в пп.1.2. договору (до 30.10.2013р.),
постачальник повертає на поточний
рахунок покупця суму отриманої
попередньої оплати. Строк повернення
коштів не повинен перевищувати 14 днів
від зазначеної дати. В разі
неповернення отриманих постачальником
коштів у строк, визначений пп.1.4. цього
договору, постачальник сплачує пеню в
розмірі 0,1 відсотка від суми
попередньої оплати за кожний день
прострочення. (див. п.п.1.4.,3.6 Договору.)

Отже, за наведених фактичних
обставин, положень договору поставки
№2 та вимог чинного законодавства
позивач стверджує, що відповідач
зобов'язаний був повернути суму 360 000
грн. не пізніше 13.11.2013р. Термін
прострочення складає 119 днів. Розмір
пені за неповернення коштів становить -
42840,00 грн., (розрахунок ціни позову
додається)

За таких обставин, позивач
просить стягнути із відповідача 360 000,00
грн. попередньої оплати та 42840,00 грн.
пені, всього 402 840,00 грн.

Відповідач у направленому
письмовому відзиві від 28.04.2014р. №61
позовні вимоги визнав частково в сумі
360 000,00 грн. основного боргу та 15 258,08 грн.
пені. По суті позовних вимог відповідач
вказує на те, що він не заперечує факт
укладання з позивачем договору
поставки №2 від 16.08.2013 року та отримання
20.08.2013 року попередньої оплати за зерно
пшениці 3-го класу в розмірі 360 000,00
гривень.

Відповідно до ст.611 Цивільного
кодексу України одним із наслідків
порушення зобов'язання є сплата
неустойки. Ч.1 ст.230 Господарського
кодексу України передбачено, що
штрафними санкціями визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання. Умовами зазначеного вище
договору поставки встановлена
відповідальність у вигляді пені за
порушення зобов'язання в разі
неповернення отриманих постачальником
коштів у розмірі 0,1% від суми
попередньої оплати за кожний день
прострочки.

При цьому, вказує, що розмір пені
має бути обрахований з урахуванням
обмеження розміру пені подвійною
обліковою ставкою Національного банку
України згідно із статтею 4 Закону
України „Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань" від 22 листопада 1996 року.

Тому, відповідач самостійно провів
розрахунок пені в сумі 15 258,08 грн. за
період прострочення з 14.11.2013р. по
12.03.2014р. виходячи із розміру подвійної
облікової ставки НБУ. Таким чином,
проти решти суми пені відповідач
заперечує.

Представники позивача в засідання суду
12.05.2014р. позовні вимоги підтримали та
просять про задоволення позову в
повному обсязі.

Представник відповідача в засідання
суду 12.05.2014р. прибув, проти позову
частково заперечив із підстав,
викладених у відзиві на позов.

Розглядом матеріалів справи
встановлено:

Приватна виробничо-комерційна фірма
„Поділля-Агропродукт", м. Красилів як
юридична особа значиться в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців згідно
Виписки із ЄДР №038334 від 03.02.2014р.,
довідки статистики №29-105/1927 від 25.12.2013р.

16.08.2013р. між ПВКФ „Поділля-Агропродукт"
(постачальник) та ТОВ „Поділля
Заготзерно" (покупець) було укладено
договір поставки №2, згідно якого
постачальник зобов'язується поставити
шляхом переоформлення в порядку,
встановленому Законом України „Про
зерно та ринок зерна в Україні" у
власність покупця зерно пшениці 3
класу у кількості 300 тонни (надалі -
товар) за ціною 1400,00 грн. за тонну на
загальну суму 420 000,00 грн. (в т.ч. ПДВ 70
000,00 грн.).

Згідно п.п.1.2, 1.4 договору передбачено,
що постачальник зобов'язаний передачу
товару здійснити не пізніше 30 жовтня
2013р. на зерноскладі ПВКФ
„Поділля-Агропродукт" за адресою м.
Красилів, вул. Грушевського, 148. У разі
непоставки зерна пшениці 3 класу у
строк, зазначений в пп.1.2. цього
договору, постачальник повертає на
поточний рахунок покупця суму
отриманої попередньої оплати. Строк
повернення коштів не повинен
перевищувати 14 днів від зазначеної
дати поставки.

Вказаним договором сторони
передбачили, що покупець
зобов'язується внести попередню оплату
за товар у розмірі не менше 50% його
вартості шляхом перерахування коштів
на поточний рахунок продавця не
пізніше 23 серпня 2013 р. Остаточний
розрахунок за товар провести шляхом
перерахування коштів на поточний
рахунок постачальника згідно наданого
рахунку в день переоформлення за умови
наявності всіх необхідних документів.
(п.п.2.2 договору).

Відповідно до п.п.3.4, 3.5 договору
передбачено, що за несвоєчасну або
неповну оплату Товару покупець сплачує
пеню в розмірі 0,5 відсотків від суми
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за кожний день
прострочення, але не більше подвійної
облікової ставки НБУ, від суми
простроченого платежу за кожен день
прострочки, а також п'ять відсотків
річних з простроченої суми. За
несвоєчасну та/або неповну поставку
товару сплачує неустойку у розмірі 0,1
відсотка від вартості непоставленого
товару за кожен день прострочки
поставки товару.

Згідно п.3.6. договору - у разі
неповернення отриманих постачальником
коштів у строк, визначений пп.1.4. цього
договору, постачальник сплачує пеню у
розмірі 0,1 відсотка від суми
попередньої оплати за кожен день
прострочки.

На виконання умов договору
позивачем проведено попередню оплату в
сумі 360 000,00 грн., що підтверджено
наявним в матеріалах справи платіжним
дорученням від 20.08.2013р. №243 на суму 360
000,00 грн. із призначенням платежу „за
зерно пшениці 3 кл. Згідно договору №2
від 16.08.2013р., в т.ч. 60 тис. ПДВ".

Натомість, відповідач у
визначений п.п.1.2 договору строк
поставку товару не провів, докази на
підтвердження поставки товару у сторін
відсутні.

Оскільки відповідач зобов`язань
щодо поставки не виконав, товару на
суму 360 000,00 грн. не поставив, позивач
направив на адресу відповідача лист
від 21.11.2013р. за вих.№31 із вимогою про
розірвання договору поставки №2 від
16.08.2013р. №2 та про повернення суми
попередньої оплати в розмірі 360 000,00 грн.
у зв'язку із зміною істотних обставин.
Вказаний лист отримано відповідачем
29.11.2013р. згідно поштового повідомлення
про вручення кореспонденції.

20.01.2014р. позивач повторно
направив на адресу відповідача
письмову №2 про повернення коштів в
сумі 360 000,00 грн., яка отримана
відповідачем 29.01.2014р. згідно
повідомлення про вручення поштової
кореспонденції. Вказані вимоги про
оплату залишені відповідачем без
розгляду та задоволення.

У зв'язку із цим, позивач звернувся до
суду із позовом, згідно якого просить
стягнути із відповідача 360 000,00 грн. суми
неповернутих коштів та 42 840,00 грн. пені
за період з 14.11.2013р. по 12.03.2014р. згідно
поданих розрахунків.

Аналізуючи надані докази, оцінюючи їх у
сукупності, судом приймається до уваги
таке:

Відповідно до ч.2 п.1 ст.175
Господарського кодексу України
майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України.

Статтями 11 Цивільного кодексу України
та 174 Господарського кодексу України
передбачно, що господарські
зобов'язання можуть виникати, зокрема,
з господарського договору та інших
угод, передбачених законом, а також з
угод, не передбачених законом, але
таких, які йому не суперечать.

Стаття 627 ЦК України закріплює свободу
договору, тобто відповідно до ст.6 цього
Кодексу сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

З положень ст.509 ЦК України та ст.173 ГК
України вбачається, що зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст.193 Господарського кодексу
України та ст.ст.525, 526 Цивільного
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
виконання зобов'язань або їх зміна не
допускається.

Стаття 530 Цивільного кодексу України
передбачає, що якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). Зобов'язання, строк
(термін) виконання якого визначений
вказівкою на подію, яка неминуче має
настати, підлягає виконанню з
настанням цієї події. Якщо строк
(термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

Невиконання зобов'язання або виконання
з порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання)
стаття 610 ЦК України визначає, як
порушення зобов'язання.

Статтею 612 ЦК України встановлено, що
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом. Якщо внаслідок
прострочення боржника виконання
зобов'язання втратило інтерес для
кредитора, він може відмовитися від
прийняття виконання і вимагати
відшкодування збитків.

Згідно ст.712 ЦК України визначено, що за
договором поставки продавець
(постачальник), кий здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Відповідно до ч.1 ст.655 Цивільного
кодексу України за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідно до ч.1 ст.692 Цивільного
кодексу України покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Згідно з ч.1, 2 ст.693 Цивільного кодексу
України зазначено про те, що у разі,
якщо договором встановлений обов'язок
покупця частково або повністю оплатити
товар до його передання продавцем
(попередня оплата), покупець повинен
здійснити оплату в строк, встановлений
договором купівлі-продажу, а якщо такий
строк не встановлений договором, - у
строк, визначений відповідно до статті
530 цього Кодексу.

Якщо продавець, який одержав суму
попередньої оплати товару, не передав
товар у встановлений строк, покупець
має право вимагати передання
оплаченого товару або повернення суми
попередньої оплати.

Із матеріалів справи слідує, що позивач
на виконання умов договору поставки №2
від 16.08.2013р. сплатив відповідачу 360 000,00
грн. коштів як попередня оплата за
товар по вказаному договору, що
підтверджується наявним в матеріалах
справи платіжним дорученням №243 від
20.08.2013р. Натомість, докази про поставку
товару відповідачем в матеріалах
справи відсутні.

Тому, правомірною суд вважає вимогу
позивача про стягнення із відповідача
360 000,00 грн. суми попередньої оплати, що
узгоджується із вимогами ст.693 ЦК
України та підтверджується
матеріалами справи.

Відтак, позовні вимоги щодо стягнення
із відповідача 360 000,00 грн. суми
попередньої оплати підлягають
задоволенню.

Щодо правових підстав нарахування пені
судом приймається до уваги таке.

Відповідно до ч.3 ст.549 ЦК України пенею
є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Згідно із ч.1 ст.230 ГК України штрафними
санкціями у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Згідно вимог ч.6 ст.232 ГК України,
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

У відповідності зі ст.ст.1, 3 Закону
України „Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань" платники грошових коштів
сплачують на користь одержувачів цих
коштів за прострочку платежу пеню в
розмірі, що встановлюється за згодою
сторін. Розмір пені, передбачений
статтею 1 цього Закону, обчислюється
від суми простроченого платежу та не
може перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Згідно ч.1 ст.547 ЦК України правочин щодо
забезпечення виконання зобов'язання
вчиняється у письмовій формі (одним із
видів забезпечення виконання
зобов'язання є неустойка, зокрема пеня -
ч.1 ст. 546 ЦК України, ч.1 ст.549 ЦК України).

Як слідує із матеріалів справи,
позивачем заявлено до стягнення також
42 840,00 грн. пені в розмірі 0,1% від суми
попередньої оплати за період з 14.11.2013р.
по 12.03.2014р., яка обрахована згідно п.п.3.6
договору поставки №2 від 16.08.2013р.

Судом перевірено нарахування пені та
приймається до уваги, що позивачем при
її обчисленні не враховано встановлене
ст.3 Закону України „Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
обмеження щодо застосування подвійної
облікової ставки Національного банку
України, що діяла у період, за який
сплачується пеня. Відтак, судом
самостійно проведено нарахування суми
пені згідно наступного розрахунку:

відсотокграничний строк оплати
товарустрок розрахунку пенікількість
днів прострочкисума до сплати в грн.
сума пені в грн. 2*обл. ставка
НБУ14.11.2013р.12.03.2014р.119 дн.360 000,00 15 258,08 Із
врахуванням вищенаведеного,
правомірною суд вважає пеню в сумі 15
258,08 грн., в решті заявленої до стягнення
пені в розмірі 27 581,92 грн. суд вважає за
необхідне відмовити.

Судом також приймається до уваги, що
позовні вимоги в сумі 360 000,00 грн. суми
попередньої оплати та 15 258,08 грн. пені
відповідач визнав, про зазначено у
відзиві від 28.04.2014р. №61 та
підтверджується представником
відповідача в засіданні суду.

Відтак, згідно ч.5 ст.78 ГПК України
передбачено, що у разі визнання
відповідачем позову господарський суд
приймає рішення про задоволення позову
за умови, що дії відповідача не
суперечать законодавству або не
порушують прав і охоронюваних законом
інтересів інших осіб.

Натомість, доказів на
спростування зазначеного суду не
подано та доводи позивача щодо
правомірності позовних вимог в сумі 360
000,00 грн. попередньої оплати та 15 258,08
грн. пені не спростовані.

Згідно ст.33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Доказування
полягає не лише в поданні особами
доказів, а й у доведенні їх
переконливості. Отже, обов'язок
доказування певних обставин
покладається на особу, яка посилається
на ці обставини.

Господарський суд приймає тільки
ті докази, які мають значення для
справи; обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування. (ст.34 ГПК України).

Враховуючи вищевикладене, суд
вважає, що позовні вимоги підлягають
частковому задоволенню в сумі 360 000,00
грн. попередньої оплати та 15 258,08 грн.
пені. В решті позову щодо стягнення із
відповідача 27 581,92 грн. пені суд вважає
за доцільне відмовити із вищенаведених
підстав.

У відповідності до ст.ст.44, 49
ГПК України судові витрати у справі
покладаються на відповідача
пропорційно сумі задоволених позовних
вимог.

Керуючись ст.ст.1, 2, 45, 12, 13, 33,
43, 49, 82-85, 115, 116 Господарського
процесуального кодексу України, СУД -

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою
відповідальністю „Поділля
Заготзерно", м. Хмельницький до
Приватної виробничо-комерційної фірми
„Поділля-Агропродукт", м. Красилів,
Хмельницька область про стягнення 402
840,00 грн., з яких 360 000,00 грн. - сума
неповернутих коштів, 42 840,00 грн. - пені
задовольнити частково.

Стягнути із Приватної
виробничо-комерційної фірми
„Поділля-Агропродукт", м. Красилів,
Хмельницька область (вул. Грушевського,
148, ) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю „Поділля
Заготзерно", м. Хмельницький (вул.
Чорновола, 19, ) 360 000,00 грн.
(триста шістдесят тисяч гривень 00 коп.)
сума неповернутих коштів, 15 258,08 грн.
(п'ятнадцять тисяч двісті п'ятдесят
вісім гривень 08 коп.) пені та 7 505,16 грн.
(сім тисяч п'ятсот п'ять гривень 08 коп.)
витрат по оплаті судового збору.

Видати наказ.

У позові про стягнення 27 581,92 грн.
пені відмовити.

Повне рішення складено 16.05.2014р.

Суддя
В.В. Магера

Віддрук. 1 прим. - до матеріалів
справи