ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

20.03.2014
Справа № 905/228/14

Господарський суд Донецької області у
складі судді Мальцева М.Ю.при секретарі
судового засідання: Шавкун І.Д.

У відкритому судовому засіданні
розглянув матеріали справи:

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Енергоімпекс", м.
Донецьк

до відповідача: Приватного
акціонерного товариства "Горлівське",
м. Горлівка

про стягнення 870728,61грн.

за участю представників сторін:

від позивача : Жданова І.М., за
довіреністю № 17/12 від 17.09.2013

від відповідача: Плітан А.О., за
довіреністю № 23/10 від 02.11.2013

СУТЬ
СПРАВИ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Енергоімпекс", м.
Донецьк, позивач, звернулось до
господарського суду Донецької області
з позовом до відповідача Приватного
акціонерного товариства «Горлівське»,
м. Горлівка про стягнення грошових
коштів в сумі 870728,61грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на копії договору №30/05/1
від 30.05.2007р., специфікації від 30.05.2007р. до
договору №30/05/1 від 30.05.2007р., додаткової
угоди від 27.05.2010р., платіжного доручення
на перерахування передплати від
30.05.2007р., акту звірки розрахунків станом
на 01.04.2010р., заяв про припинення
зобов'язань зарахуванням зустрічної
однорідної вимоги №222, №222/3 від 31.03.2010р.,
№01/68,№01/12, №176 від 12.12.2012р., просить
стягнути з відповідача безпідставно
отримані грошові кошти в судовому
порядку.

28.01.2014р. відповідач через канцелярію
господарського суду надав відзив на
позовну заяву, з якого вбачається, що
останній заперечує проти позову та
вважає позов таким, що не підлягає
задоволенню, через пропуск позивачем
строку позовної давності для звернення
до суду з зазначеним позовом та через
недодержання позивачем законодавчо
визначеного порядку заявлених
грошових вимог в процедурі ліквідації
відповідача.

06.03.2014р. представник позивача надав
клопотання про продовження строку
розгляду справи на 15 днів. Клопотання
господарським судом розглянуто та
задоволено. Крім того, надав додаткові
письмові пояснення, в яких останній
зазначає, що 26.02.2014р. на адресу
відповідача було направлене
повідомлення про відмову від договору
№30/05/1 від 30.05.2007р. та вважає, що на цей
час договірних взаємовідносин між
сторонами не існує. Господарський суд
розглянувши надані додаткові письмові
пояснення зазначає, що відповідно до ч.4
ст.22 ГПК України позивач має право
змінити підстави позову лише до
початку розгляду справи по суті.
Оскільки доповнення додані позивачем
після початку розгляду справи по суті
та в ній зазначені обставини які були
відсутні на час подання позову та
початку розгляду справи по суті,
зазначена заява та зазначені в ній
обставини не можуть бути взяті до
уваги.

06.03.2014р. відповідач надав письмовий
відзив на позов в якому зазначає, що
правовими підставами для передання
коштів відповідачу є виконання умов
договору комісії. Таким чином, кошти,
отримані як плата за договором і набуті
за наявності правових підстав для
цього, не можуть бути витребувані
згідно зі ст.1212 ЦК України, що регулює
не договірні відносини.

19.03.2014р. відповідач надав відзив на
доповнення до позовної заяви в якому
зазначає, що доповнення надані
позивачем в судовому засіданні 06.03.2014р.
не відповідають вимогам закону, у
зв'язку з тим, що позивач обґрунтовує
підставу позову про стягнення коштів
відповідно до ст.1212 ЦК України. Крім
того зазначив, що договір комісії на
момент подачі позову є чинним, що
позбавляє позивача підстави для
стягнення коштів з відповідача
відповідно до ст.1212 ЦК України, як
безпідставно набутих. Також, заперечує
проти прийняття судом додаткових
підстав зміни позову наданих
позивачем.

20.03.2014р. позивач надав заперечення на
відзив в якому зазначив, що на момент
подачі позову, позивач вважав, що
термін дії договору закінчився, але,
враховуючи положення додаткової угоди
від 27.05.2010р. та п.8.3 договору, було
прийнято рішення у відповідності зі
ст.1025 ЦК України відмовитися від
договору комісії, направивши
відповідне повідомлення відповідачу
та вважає, що змінився тільки спосіб,
яким договір припинив свою дію, правова
підстава, а саме відсутність договору,
не змінилася тому застосування норм
ст.1212 ЦК України є правомірним.

Розгляд справи відкладався.

Представники сторін клопотання щодо
фіксації судового процесу не заявляли,
у зв'язку з чим, розгляд справи
здійснювався без застосуванням
засобів технічної фіксації судового
процесу у відповідності до статті 81-1
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, заслухавши
пояснення представників сторін,
всебічно і повно з'ясувавши фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, господарський
суд -

встановив:

30.05.2007р. між ТОВ «Енергоімпекс»
(позивачем) та ПАТ «Горлівське»
(відповідачем) укладено договір
комісії №30/05/1, зі змісту п.1.1. якого
вбачається, що комісіонер (відповідач)
зобов'язується від свого імені за
дорученням і за рахунок комітента
(позивача) за винагороду вчиняти з
третіми особами угоду (або кілька
правочинів) на придбання продукції для
комітента (позивача).

Згідно п.2 Додатку №1 до договору
комісії №30/05/1від 30.05.2007р.строк поставки
складає 90 днів з моменту передплати.
Строк оплати - передплата 100%.

Як вбачається з наданого до матеріалів
справи платіжного доручення №2840 від
30.05.2007р. передплата за договором
комісії №30/05/1від 30.05.2007р. була
здійснена позивачем в сумі 2000000,00грн.

Позивач зазначив, що з урахуванням
заліків зустрічних однорідних вимог на
загальну суму 1129271,39грн.(які
підтверджуються наявними в матеріалах
справи заяв про припинення зобов'язань
зарахуванням зустрічної однорідної
вимоги №222, №222/3 від 31.03.2010р., №01/68,№01/12,
№176 від 12.12.2012р.,) станом на 01.12.2013р. сума,
яка підлягає поверненню позивачу за
договором комісії №30/05/1 від 30.05.2007р.
складає 870728,61грн.

Як стверджує позивач, строк дії
договору закінчився 31 грудня 2010р. та
припинив свою дію.

Проте, відповідно до п.8.3 договору, у
разі відсутності заяви однієї зі
сторін про припинення або зміну даного
договору до закінчення строку його дії
протягом одного місяця він вважається
продовженим на той же строк на тих
самих умовах, які передбачені
договором.

Додатковою угодою від 27.05.2010р. внесені
зміни до п.8.2 договору та викладено в
наступній редакції: даний договір
вступає в закону силу з моменту його
підписання і дії до 31 грудня 2010р. Сплив
строку дії договору не звільняє сторін
від відповідальності за його порушення
що мало місце під час дії договору. Всі
інші умови договору, залишені без змін.

З огляду на вищевикладене
господарський суд дійшов висновку, що
під час звернення позивача з позовом
про стягнення з відповідача грошових
коштів в сумі 870728,61грн. на підставі
ст.1212 ЦК України, договір комісії №30/05/1
від 30.05.2007р. був чинний.

Позивач посилається на те, що він
відмовився від договору комісії, тому
підстава, на якій відповідачу
перераховані грошові кошти, відпала.

Проте, як вбачається з доданих
позивачем до матеріалів справи
документів, позивач відмовився від
договору комісії згідно повідомлення
про відмову від договору та грошової
вимоги на суму 870728,61грн. №38 від 24.02.2014р.,
тобто після початку розгляду справи по
суті. З огляду на наведені обставини
суд дійшов висновку, що на час
звернення позивачем з позовом до суду
договір комісії був чинним.

Дослідивши матеріали справи та подані
докази, заслухавши пояснення
представників сторін, суд встановив, що
заявлена позовна вимога задоволенню не
підлягає виходячи з наступного.

Загальні підстави для виникнення
зобов'язання у зв'язку з набуттям,
збереженням майна без достатньої
правової підстави визначені нормами
глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки
набуття майна або його збереження без
достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту
безпідставного отримання чи
збереження майна є відносини, які
виникають у зв'язку з безпідставним
отриманням чи збереженням майна і які
не врегульовані спеціальними
інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття,
збереження майна виникають за
наявності трьох умов: а) набуття або
збереження майна, б) набуття або
збереження за рахунок іншої особи, в)
відсутність правової підстави для
набуття або збереження майна
(відсутність положень закону,
адміністративного акта, правочинну або
інших підстав, передбачених статтею 11
ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення
зобов'язань із набуття, збереження
майна без достатньої правової підстави
виступають: 1) набуття або збереження
майна однією особою (набувачем) за
рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у
вигляді зменшення або незбільшення
майна у іншої особи (потерпілого); 3)
обумовленість збільшення або
збереження майна на стороні набувача
шляхом зменшення або відсутності
збільшення на стороні потерпілого; 4)
відсутність правової підстави для
вказаної зміни майнового стану цих
осіб.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК
України безпідставно набутим майном є
майно, набуте особою або збережене нею
у себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави.

Відповідно до частини першої, пункту 1
частини другої статті 11, частин першої
та другої статті 509 ЦК України цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. До підстав виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема,
належать договори та інші правочини.
Зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу.

Загальна умова частини першої статті
1212 ЦК України звужує застосування
інституту безпідставного збагачення у
зобов'язальних (договірних) відносинах,
або отримане однією зі сторін у
зобов'язанні підлягає поверненню іншій
стороні на підставі статті 1212 ЦК
України тільки за наявності ознаки
безпідставності такого виконання.

Якщо ж зобов'язання не припиняється з
підстав, передбачених статтями 11, 600, 601,
604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його
виконання, таке виконання має правові
підстави (підстави, за яких виникло це
зобов'язання). Набуття однією зі сторін
зобов'язання майна за рахунок іншої
сторони в порядку виконання
договірного зобов'язання не є
безпідставним.

Зобов'язання повинно виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

За таких обставин, враховуючи, що
доказів визнання вказаного Договору
від 30/05/1 від 30.05.2007р. недійсним або його
розірвання на момент звернення до суду
не надано, суд дійшов висновку про
безпідставність посилань позивача на
те, що оспорювана сума вважається
отриманою відповідачем безпідставно у
розумінні ст. 1212 ЦК України.

Виходячи з наведених законодавчих
положень, аналізу суб'єктного складу,
характеру правовідносин, а також
враховуючи недоведеність позивачем
наявності умов для застосування до
спірних правовідносин норм ст. 1212 ЦК
України з огляду на наявність
договірних відносин між сторонами, суд
дійшов висновку, що вимога позивача про
стягнення з відповідача 870728,61грн., як
безпідставно отриманих коштів з
підстав ст. 1212 ЦК України є
необґрунтованою, а тому задоволенню не
підлягає.

Згідно приписів ст.32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень
(ст.33 ГПК України).

Статтею 36 ГПК України встановлено, що
письмовими доказами є документи і
матеріали, які містять дані про
обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору.

Відповідно до вимог передбачених ст.43
ГПК України господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.

Таким чином, враховуючи вищенаведене,
суд дійшов висновку, що позовні вимоги
є такими, що не підлягають задоволенню.

Судові витрати підлягають стягненню в
порядку, що передбачений ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України.

Керуючись. ст. ст. 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, ст. ст.
11, 530, 629, 901, 903, 1212 Цивільного кодексу
України суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Енергоімпекс", м.
Донецьк до Приватного акціонерного
товариства "Горлівське", м.
Горлівка про стягнення грошових коштів
в сумі 870728,61грн., отримані за підставою,
яка згодом відпала відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення десятиденного строку
з дня його прийняття (складання).

Вступну та резолютивну частини рішення
оголошено в судовому засіданні 20.03.2014 р.

Повне
рішення складено 25.03.2014 р.

Суддя
М.Ю.
Мальцев

Надруковано 3 примірника:

1 - позивачу;

1- відповідачу;

1- у справу

Вик.Андрєєва М.А.