ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
У Х В А Л А

13.05.2014
Справа № 917/1691/13

Суддя Мацко О.С., розглянувши

заяву Публічного акціонерного
товариства "Полтаваобленерго", м.
Полтава

про відстрочку виконання
рішення господарського суду
Полтавської області від 05.11.2013 р. по
справі № 917/1691/13

за позовом Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України",
м. Київ

до Публічного акціонерного
товариства "Полтаваобленерго", м.
Полтава

про стягнення грошових коштів у
сумі 217169,26 грн.

Представники:

від заявника (боржника) Ісаєв С.А.

від стягувача: відсутні

Встановив:

Рішенням госпдарського суду
Полтавської області від 05.11.2013р.,
залишеним без змін постановою
Харківського апеляційного суду від
10.12.2013р., позовні вимоги позивача до
відповідача задовлені частково;
стягнуто з останнього 90076,21 грн. пені,
18015,24 грн. річних, 52 007,95 грн. штрафу та
відкшодовано судовий збір. На
виконання рішення видано наказ.
Постановою Вищого господарського суду
України від 13.02.2014р. судові рішення
залишено без змін.

Боржник, скориставшись правом,
наданим йому ст.121 ГПК України,
звернувся до суду з заявою про
відстрочку виконання вказаного
судового рішення до 01.11.2014р.

У судовому засіданні представник
боржника заяву підтримує. Стягувач,
повідомлений належним чином про час і
місце проведення судового засідання,
явку представника у засідання не
забезпечив, що не перешкоджає розгляду
заяви; письмові заперечення на заяву,
згідно яких проти надання відстрочки
стягувач категорично заперечує,
надійшли до суду вже після закінчення
судового засідання (долучені до
матеріалів справи).

Згідно ст.121 ГПК України, при
наявності обставин, що ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим, за заявою сторони,
державного виконавця, прокурора або за
своєю ініціативою господарський суд,
який видав виконавчий документ, у
десятиденний строк розглядає це
питання у судовому засіданні з
викликом сторін, прокурора і у
виняткових випадках, залежно від
обставин справи, може відстрочити або
розстрочити виконання рішення, ухвали,
постанови, змінити спосіб та порядок їх
виконання.

Відповідно до Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
від 17.10.2012 року № 9 "Про деякі питання
практики виконання рішень, ухвал,
постанов господарських судів України" (
далі по тексту - Постанова),
господарський суд на підставі статті 121
ГПК має право за заявою сторони,
державного виконавця, прокурора або за
власною ініціативою у виняткових
випадках залежно від обставин справи
відстрочити, розстрочити виконання
рішення, ухвали, постанови (далі -
рішення), змінити спосіб та порядок їх
виконання.

Оскільки згадана стаття не обмежує
відповідне право господарського суду
певним строком, воно може бути
реалізоване у будь-який час після
набрання рішенням законної сили і до
його фактичного повного виконання, в
межах строку пред'явлення наказу до
виконання. Також не обмежується право
заявника на повторне звернення з
відповідною заявою, якщо вона вже
розглядалася судом.

Застосовуючи заходи, передбачені
статтею 121 ГПК, господарський суд
приймає до уваги таке:

Відстрочка - це відкладення чи
перенесення виконання рішення на новий
строк, який визначається господарським
судом.

Підставою для відстрочки
виконання рішення можуть бути
конкретні обставини, що ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим у визначений строк або
встановленим господарським судом
способом. Вирішуючи питання про
відстрочку виконання рішення,
господарський суд повинен враховувати
матеріальні інтереси сторін, їх
фінансовий стан, ступінь вини
відповідача у виникненні спору,
наявність інфляційних процесів у
економіці держави та інші обставини
справи, скрутний матеріальний стан,
стосовно юридичної особи - наявну
загрозу банкрутства, відсутність
коштів на банківських рахунках і майна,
на яке можливо було б звернути
стягнення, щодо як фізичних, так і
юридичних осіб - стихійне лихо, інші
надзвичайні події тощо (п.п. 7.1-7.1.1, п.7.2
Постанови).

Господарський процесуальний
кодекс України не визначає переліку
обставин, які свідчать про
неможливість виконання рішення чи
утруднюють його виконання, а тому суд
оцінює докази, що підтверджують
зазначені обставини, за правилами ст. 43
ГПК України, тобто, до заяви мають бути
додані докази, які підтверджують
обставини, викладені в заяві щодо
неможливості чи утруднення виконання
рішення.

У заяві про відстрочку виконання
рішення боржник посилається на тяжкий
фінансовий стан та можливість настання
негативних соціальних наслідків у
разі примусового виконання рішення;
накопичення значної дебіторської
заборгованості; стягнення грошових
коштів з боржника при примусовому
виконанні інших судових рішень на
користь юридичних та фізичних осіб;
викладене у скарзі, на думку боржника, є
перешкодою для задоволення вимог
стягувача та достатньою підставою для
надання відстрочки виконання рішення.

Дослідивши матеріали поданої
заяви, всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, об'єктивно
оцінивши докази, господарський суд
визнав подану заяву такою, що не
підлягає задоволенню з наступних
підстав:

Наведені у даній заяві обставини
у обгрунтування відстрочки виконання
судового рішення, зокрема, тяжке
фінансове становище та велика
дебіторська заборгованість інших
контрагентів (яка підтверджується
поданими доказами з супровідним листом
від 13.05.2014р. №01-11/5814) не є тими
виключними обставинами, які б давали
підстави для розстрочення виконання
судового рішення у розумінні
вищенаведених приписів ГПК України та
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №9.

Заявником не надано належних
доказів, які б свідчили про фактичну
неможливість виконання судового
рішення (наприклад, банківських
виписок про відсутність коштів на
банківських рахунках та довідок про
відсутність майна, на яке можна
звернути стягнення і т.п.).

Судом також враховано, що дане
рішення по справі набрало законної
сили 10.12.2013р. З цього часу
відповідачем не проведено проплат на
рахунок позивача, що б свідчило про
його наміри проводити розрахунки з
позивачем за даним судовим рішенням.
Крім того, заявником жодним чином не
обгрунтовано та не доведено можливість
виконання рішення саме після 1
листопада 2014 року.

До того ж, стаття 42 Господарського
кодексу України визначає господарську
діяльність як самостійну, ініціативну,
систематичну, на власний ризик
діяльність, що здійснюється суб'єктами
господарювання (підприємцями) з метою
досягнення економічних і соціальних
результатів та одержання прибутку. При
цьому здійснення підприємницької
діяльності на власний ризик означає
покладення на підприємця тягаря
несприятливих наслідків такої
діяльності. Тобто, надання відстрочки
на підставі тяжкого фінансового стану
боржника не може вважатися підставою
для застосування положень ст. 121 ГПК
України. Окрім того, частина 2 статті 218
ГК України передбачає, що відсутність у
боржника необхідних коштів, а також
порушення зобов'язань контрагентами
правопорушника не вважаються
обставинами, які є підставою для
звільнення боржника від
господарсько-правової
відповідальності.

Відповідно до частини другої
статті 617 ЦК України, не вважається
випадком, зокрема, недодержання своїх
зобов'язань контрагентом боржника,
відсутність на ринку товарів,
потрібних для виконання зобов'язання,
відсутність у боржника необхідних
коштів.

Суд також зобов"язаний врахувати
інтереси обох сторін, оскільки
невиконання протягом тривалого часу
даного рішення призведе до порушення
матеріальних інтересів позивача, який
є гарантованим постачальником газу на
території України (який закуповується
за кордоном) та також неминуче призведе
до негативних наслідків для нього.

Суд звертає увагу також на те, що
сума штрафних санкцій, які були
предметом розгляду у даній справі,
зменшувалася на 50% при розгляді справи
по суті (у позовній заяві заявлялося до
стягнення 90 076,21 грн. пені, 18 015,24 грн.
річних, 104 015,89 грн. штрафу та 5 061,92 грн.
інфляційних, стягнуто було, крім пені
та річних, 52 007,95 грн. гштрафу, тобто,
розмір штрафу зменшено судом на
підставі ст.83 ГПК України з урахуванням
якраз тяжкого фінансового стану
боржника, наявності у нього значної
дебіторської заборгованості, тощо).

Інших доказів, які б свідчили про
наявність виключних об"єктивних
обставин, що ускладнюють виконання
рішення або роблять його неможливим,
заявником не подано.

Відповідно до статті 32 ГПК
України доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж
Кодексу кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Частиною 1 ст.43 ГПК України
встановлено, що господарський суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному та об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом, а згідно ч. 2 цієї ж
статті ніякі докази не мають для суду
заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи викладене,
дослідивши та оцінивши наявні у справі
докази, керуючись ст.ст. 86, 121 ГПК
України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви по
відстрочку виконання рішення у даній
справі відмовити.

2. Копії ухвали направити
сторонам.

Суддя
О.С.Мацко