ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"29" квітня 2014 р.
Справа № 918/332/14

Господарський суд Рівненської області
у складі головуючого - судді Торчинюка
В.Г. розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Теплотехномаркет"

до відповідача Національного
університету водного господарства та
природокористування

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
відповідача: Головне управління
державної казначейської служби
України в Рівненській області

про стягнення заборгованості в сумі 36
582 грн. 83 коп.

Представники:

від позивача: Ільчук В.М. за довіреністю
№ 07/14 від 18 квітня 2014 року;

від відповідача: не з'явився;

від третьої особи: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач - Товариство з обмеженою
відповідальністю "Теплотехномаркет"
звернувся до господарського суду з
позовом до відповідача Національного
університету водного господарства та
природокористування про стягнення
заборгованості в сумі 36 582 грн. 83 коп., з
яких: 33 632 грн. 83 коп. заборгованості за
виконані підрядні роботи, 483 грн. 75 коп.
відсотків річних, 2 096 грн. 29 коп. пені та
369 грн. 96 коп. інфляційних.

Ухвалою господарського суду
Рівненської області від 24 березня 2014
року порушено провадження у справі №
918/332/14, розгляд якої призначено на 01
квітня 2014 року.

01 квітня 2014 року через відділ
канцелярії та документального
забезпечення суду від представника
відповідача надійшов відзив на позовну
заяву, в якому останній визнає борг
перед позивачем, проте зазначає, що
НУВГП є бюджетною установою в зв'язку з
чим перерахування коштів здійснюється
через Головне управління державної
казначейської служби України в
Рівненській області. Відповідно до
порядку казначейського обслуговування
місцевих бюджетів, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
23 серпня 2012 року № 938, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 12 вересня
2012 року за № 1569/21881, НУВГП вказаний
договір було передано на проплату 20
вересня 2013 року, про що свідчить
відповідний штамп казначея на звороті
додаткової угоди до Договору. Проте до
кінця фінансового року вказана сума
так і не була проплачена ГУДКСУ в
Рівненській області і була передана в
кредиторську заборгованість
університету. 11 лютого 2014 року
університет повторно подав вказаний
договір та додаткову угоду на проплату
ГУДКСУ в Рівненській області, про що,
знову ж таки свідчать відповідні
штампи казначея. 27 березня 2014 року
вказані документи були повернуті в
касу університету, з обґрунтуванням, що
Казначейство не може проплатити
вказані в договорі суми на рахунок в
позивача в АТ "Брокбізнесбанк", який
тривалий час знаходиться в кризовому
стані. Про це попросили повідомити
позивача і рекомендувати йому
відкрити розрахунковий рахунок в
іншому банку. Про зміну банківських
реквізитів укласти додаткову угоду.
Відтак, відповідач зазначає, що роботи
згідно договору не були оплачені не з
вини університету, а у зв'язку з не
проведенням операцій по проплаті
ГУДКСУ В Рівненській області.

Ухвалою суду від 01 квітня 2014 року
залучено до участі у справі як третю
особу, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні
відповідача Головне управління
державної казначейської служби
України в Рівненській області, також
даною ухвалою розгляд справи
відкладено на 15 квітня 2014 року.

Ухвалою суду від 15 квітня 2014 року
розгляд справи відкладено 29 квітня 2014
року, за проханням відповідача
безпосередньо у судовому засіданні для
врегулювання спору в добровільному
порядку.

Представник позивача в судовому
засіданні від 29 квітня 2014 року
підтримав позовні вимоги з підстав
вказаних у позовній заяві, та наполягав
на їх задоволенні, у свою чергу
представник відповідача у судове
засідання не з'явився, хоча про місце
дату та час судового засідання
повідомлений належним чином.

У судове засідання 29 квітня 2014 року
Головне управління державної
казначейської служби України в
Рівненській області не забезпечило
явку уповноваженого представника, хоча
про місце дату та час судового
засідання повідомлене належним чином.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд

ВСТАНОВИВ:

08 серпня 2013 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Теплотехномаркет" (надалі-підрядник)
та Національним університетом водного
господарства та природокористування
(наділі-замовник) було укладено договір
б/н (надалі договір, а.с. 8-9), відповідно
до якого замовник доручає, а підрядник
зобов'язується на власний ризик
виконати у відповідності до умов
даного договору поточний ремонт
будиночка № 10 НУВГП в селі Хотин
(пункти 1.1., 2.1. договору).

Відповідно до пункту 3.1. договору
визначено, що вартість робіт становить
34 781 грн. 00 коп.

Згідно з пунктом 5.1. договору підрядник
виконує роботи згідно локального
кошторису № 2-1-1, а також згідно
будівельних норм. Робота за даним
договором виконується у відповідності
до ДОСТів.

Пунктом 6.2. договору визначено, що
розрахунок проводиться на підставі
акту приймання робіт і здійснюється не
пізніше п'яти банківських днів після
прийняття замовником виконаних робіт
та підписання актів ф кб2в, довідки ф
КБЗ.

На виконання умов договору позивач
виконав будівельні роботи по поточному
ремонту будиночка № 10 НУВГП в селі
Хотин, а відповідач прийняв
вищевказані роботи на загальну суму 33
632 грн. 83 коп., що підтверджується актом
виконаних робіт за формою КБ-2В від 12
вересня 2013 року та довідкою за формою
КВ-3 від 12 вересня 2013 року, підписаними
повноважними представниками сторін та
скріпленими відтисками їх печаток (а.с.
14-17).

Статтею 204 ЦК України презумується
правомірність правочину.

На час розгляду справи доказів
недійсності чи розірвання договору від
08 серпня 2013 року зокрема відповідних
судових рішень з цього приводу,
господарському суду не надано.

Відтак, позивачем умови договору було
виконано своєчасно та в повному обсязі
на загальну суму 33 632 грн. 83 коп., що
підтверджується актом виконаних робіт
за формою КБ-2В від 12 вересня 2013 року та
довідкою за формою КВ-3 від 12 вересня 2013
року, копії яких містяться в матеріалах
даної справи.

Суд зауважує, що матеріали справи не
містять жодних претензій стосовно
якості виконаних підрядних робіт, або
прострочення строку здачі виконаних
робіт.

Однак, відповідач, всупереч умовам
договору не виконав свого зобов'язання
перед підрядником, та не сплатив
останньому погоджену договором суму за
виконані роботи.

07 лютого 2014 року з метою досудового
врегулювання спору на адресу
відповідача позивач надіслав
претензію-вимогу № 12, в якій вимагає
припинити порушення майнових прав та
його законних інтересів та негайно
виконати зобов'язання з оплати
вартості фактично виконаних
будівельних робіт, а саме роботи по
поточному ремонту будиночка № 10 НУВГП
в селі Хотин, у відповідності до актів
виконаних робіт за формою КБ-2 та
довідок за формою КБ-3 зазначених вище.

У відповіді на претензію № 001-335 від 20
лютого 2014 року відповідач зазначив, що
платіжне доручення по договору підряду
б/н від 08 серпня 2012 року було
зареєстроване в ГУ ДКСУ в Рівненській
області 11 лютого 2014 року за № 11, проте,
поки що не було проплачене, тому що на
даний час знаходиться у кредиторській
заборгованості університету.

Відтак, станом на день розгляду справи,
у відповідача існує заборгованість
перед ТОВ "Теплотехномаркет" за
договором б/н від 08 серпня 2013 року, яка
підтверджується матеріалами справи, та
не заперечується самим відповідачем.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема є договори та
інші правочини.

Відповідно до статті 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматись від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Згідно статті 837 ЦК України за
договором підряду одна сторона
(підрядник) зобов'язується на свій
ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу.

Відповідно до частин 1 статті 530 ЦК
України якщо у зобов'язані
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно із статтею 526 ЦК України та
статтею 193 ГК України - зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

У відповідності до статті 629 ЦК України
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Оскільки борг відповідача в сумі 33 632
грн. 83 коп. підтверджено належними
доказами, наявними у матеріалах справи,
відповідач на момент прийняття рішення
не надав документів, які свідчать про
погашення вказаної заборгованості, суд
дійшов висновку про те, що позовні
вимоги ТОВ "Теплотехномаркет" про
стягнення з відповідача 33 632 грн. 83 коп.
заборгованості є обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до пункту 8.3. договору,
замовник за даним договором несе
наступну відповідальність при
порушенні терміну оплати за виконані
роботи сплачує підряднику пеню в
розмірі 0,1% від суми заборгованості за
кожен день прострочки, але розмір її не
повинен перевищувати подвійної
облікової ставки НБУ, що діяла у період,
за який нараховувалась пеня.

На підставі пункту 8.3. договорів
позивач за прострочення зобов'язання
по оплаті за виконані підрядні роботи
нарахував відповідачу пеню за період з
24 вересня 2013 року по 18 березня 2014 року в
розмірі 2 096 грн. 29 коп. (розрахунок а.с.
21).

Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК
України виконання зобов'язання,
зокрема, може забезпечуватися
неустойкою.

За змістом частини 1 статті 549 ЦК
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, яке
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно з частиною 3 вищезазначеної
статті пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно
від наявності у кредитора збитків,
завданих невиконанням або неналежним
виконанням зобов'язання (частина 1
статті 550 ЦК України).

Частиною 1 статті 552 ЦК України
встановлено, що сплата (передання)
неустойки не звільняє боржника від
виконання свого обов'язку в натурі.

Приписами статті 230 ГК України
встановлено, що штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Преамбулою Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
передбачено, що цей Закон регулює
договірні правовідносини між
платниками та одержувачами грошових
коштів щодо відповідальності за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань. Суб'єктами зазначених
правовідносин є підприємства, установи
та організації незалежно від форм
власності та господарювання, а також
фізичні особи -суб'єкти
підприємницької діяльності.

Згідно статей 1, 3 цього Закону платники
грошових коштів за прострочення
платежу сплачують на користь
одержувачів цих коштів пеню в розмірі,
що встановлюється за погодженням
сторін. Зазначений розмір пені
обчислюється від суми простроченого
платежу і не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла в
період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 ГК
України нарахування штрафних санкцій
за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Оскільки заявлений до стягнення розмір
вказаної штрафної санкції, відповідає
вищезазначеним нормам законодавства
та положенням договору, а також є
арифметично вірним, позовна вимога про
стягнення з відповідача 2 096 грн. 29 коп.
пені підлягає задоволенню.

Крім того, позивач на підставі ч. 2 ст. 625
ЦК України нарахував відповідачу 3%
річних за період з 24 вересня 2013 року по
18 березня 2014 року в розмірі 483 грн. 75 коп.
(розрахунок а.с. 21).

Згідно статті 625 ЦК України боржник не
звільняється за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Крім того, позивач просив суд на
підставі статті 625 ЦК України стягнути
з відповідача інфляційні за період з 24
вересня 2013 року по 18 березня 2014 року в
розмірі 369 грн. 96 коп.

За умовами частини 2 статті 625 ЦК
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Оскільки заявлений до стягнення розмір
трьох процентів річних та інфляційних
втрат є арифметично вірними,
відповідає вимогам чинного
законодавства та не суперечить
положенням договору, позовні вимоги
про стягнення з відповідача вказаних
сум підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Доказів сплати боргу відповідач суду
не подав.

З огляду на вищевикладене в сукупності
вбачається, що вимоги позивача про
стягнення з відповідача 33 632 грн. 83 коп.
заборгованості, 2 096 грн. 29 коп. пені, 483
грн. 75 коп. 3% річних та 369 грн. 96 коп.
інфляційних стверджуються договором
та іншими матеріалами справи і
підлягають задоволенню на підставі
ст.ст. 11, 509, 526, 530, 546, 549, 625, 612, 629 ЦК
України та ст.ст. 173, 193, 230, 232 ГК України.

Позов обґрунтований і підлягає
задоволенню в розмірі 36 582 грн. 83 коп.

На відповідача на підставі статті 49 ГПК
України покладаються витрати по сплаті
судового збору в розмірі 1 827 грн. 00 коп..

Керуючись ст.ст. 49, 81-1, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Національного
університету водного господарства та
природокористування (33000, місто Рівне,
вулиця Соборна, 11, ідентифікаційний код
02071116) на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Теплотехномаркет"
(33018, м. Рівне, вул. Кавказька, 32 б,
ідентифікаційний код 33616118) - 33 632
(тридцять три тисячі шістсот тридцять
дві) грн. 83 коп. заборгованості, 2 096 (дві
тисячі дев'яносто шість) грн. 29 коп.
пені, 483 (чотириста вісімдесят три) грн.
75 коп. 3% річних, 369 (триста шістдесят
дев'ять) грн. 96 коп. інфляційних та 1 827
(одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн.
00 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Наказ видати після набрання
рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повний текст рішення складено "30"
квітня 2014 року.

Суддя
Торчинюк В.Г.