ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2014 року Справа № 917/1865/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

Могил С.К. (головуючий), Борденюк Є.М.,
Вовк І.В. (доповідач),

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства
"Комсомольське автотранспортне
підприємство № 15347" на постанову
Харківського апеляційного
господарського суду від 29.01.2014 року у
справі № 917/1865/13 за позовом
комунального виробничого підприємства
"Комсомольськтеплоенерго" до
публічного акціонерного товариства
"Комсомольське автотранспортне
підприємство № 15347" про стягнення
заборгованості,

УСТАНОВИВ:

У вересні 2013 року позивач звернувся до
господарського суду Полтавської
області з позовною заявою до
відповідача про стягнення
заборгованості в сумі 104 863,01 грн., пені в
сумі 93 711,61 грн., 3 % річних у сумі 1 777,04
грн. та 104,80 грн. інфляційних сум на
підставі договору про постачання
енергії в гарячій воді від 04.09.2012 року №
791 у зв'язку з порушенням відповідачем
зобов'язання з оплати відпущеної
теплової енергії за період з січня по
квітень 2013 року.

До початку розгляду справи в суді
першої інстанції позивач уточнив
заявлені вимоги та просив стягнути з
відповідача заборгованість за
поставлену теплову енергію з січня по
квітень 2013 року в сумі 104 863,01 грн., пеню в
сумі 84 237,43 грн. за період з 21.01.2013 року по
20.07.2013 року, 3 % річних у сумі 1 579,27 грн. за
період з 21.01.2013 року по 13.08.2013 року та 104,80
грн. інфляційних сум за період з лютого
по серпень 2013 року.

Рішенням господарського суду
Полтавської області від 07.11.2013 року
(суддя Сірош Д.М.) позов задоволено та
стягнуто з відповідача на користь
позивача заборгованість в сумі 84 237,43
грн., 3 % річних у сумі 1 579,27 грн. та 104,80
грн. інфляційних сум.

Постановою Харківського апеляційного
господарського суду від 29.01.2014 року
(судді Бондаренко В.П., Ільїн О.В.,
Россолов В.В.) зазначене рішення суду
першої інстанції змінено в частині
стягнення пені та вказано у 7 рядку
другого абзацу резолютивної частини
рішення "76 504,83 грн. пені" замість "84 237,43
грн. пені", а в решті рішення суду першої
інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі відповідач вважає,
що судом апеляційної інстанції
порушено норми матеріального та
процесуального права, і тому просить
прийняту ним постанову скасувати та
справу передати на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

У відзиві на касаційну скаргу позивач
вважає, що постанова апеляційного
господарського суду є законною та
просить залишити її без змін, а
касаційну скаргу без задоволення.

У судовому засіданні оголошувалася
перерва до 24.04.2014 року.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши доводи касаційної
скарги та відзиву на неї, перевіривши
матеріали справи і прийняті в ній
судові рішення, суд касаційної
інстанції вважає, що касаційна скарга
підлягає задоволенню частково з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, що
04.09.2012 року між КВП
"Комсомольськтеплоенерго"
(постачальник) та ПАТ "Комсомольське
автотранспортне підприємство № 15347"
(споживач) було укладено договір про
постачання теплової енергії в гарячій
воді № 791, за умовами якого
постачальник зобов'язався постачати
споживачу теплову енергію в гарячій
воді в потрібних йому обсягах, а
споживач зобов'язався сплачувати за
одержану теплову енергію щомісячно в
термін, передбачений цим договором, за
встановленими нормами і тарифами,
затвердженими виконавчим комітетом
Комсомольської міської ради від 07
жовтня 2011 року за № 681 з розрахунку на 1
кв. метр опалювальної площі і 1 куб. метр
гарячої води або за показаннями
засобів обліку теплової енергії та
гарячої води.

Згідно із пунктом 3.2.6 договору, з
урахуванням протоколу узгодження
розбіжностей від 08.11.2012 року, щомісячно
із 15 по 20 число представник теплової
інспекції теплопостачальної
організації фіксує показники приладу
обліку теплової енергії та фактичний
обсяг теплоспоживання для подальшого
розрахунку зі складанням відповідного
акту.

За пунктом 6.1 договору розрахунки за
теплову енергію, що споживається,
здійснюється споживачем самостійно у
грошовій формі відповідно до
встановлених тарифів та Додатку № 4.

За додатком № 4 до договору оплата за
спожиту теплову енергію для опалення
здійснюється протягом опалювального
сезону у розмірі 19,18 грн. з ПДВ за 1 м2
загальної площі, та 879,79 грн. з ПДВ за 1
Гкал, згідно з рішенням виконавчого
комітету Комсомольської міської ради
від 07 жовтня 2011 року за № 681.

Відповідно до пункту 6.3. договору за
протоколом узгодження розбіжностей
від 08.11.2012 року до договору споживач
сплачує за використану теплову
енергію, починаючи з 05 числа поточного
місяця рівними частками поточне
споживання теплової енергії.
Остаточний розрахунок за використану
теплову енергію проводиться до 05 числа
місяця наступного за розрахунковим.

Пунктом 7.2.3 договору встановлено, що у
випадку несвоєчасного виконання
розрахунків за теплову енергію
Відповідач сплачує пеню у розмірі 0,5%
належної до сплати суми за кожен день
прострочення, але не більше ставки,
встановленої законодавством.

Актом звірки розрахунків від 23.09.2013
року за договором № 791
сторони підтвердили існування
заборгованості відповідача перед
позивачем на суму 104 863,01 грн. за
поставлену теплову енергію за період з
січня по квітень 2013 року.

Предметом даного судового розгляду є
вимоги постачальника про стягнення із
споживача заборгованості, пені, 3 %
річних та інфляційних сум у зв'язку з
неналежним виконанням ним обов'язку з
оплати одержаних послуг за договором
постачання теплової енергії в гарячій
воді.

Висновок судів попередніх інстанцій
про задоволення позову про стягнення
заборгованості, 3 % річних та
інфляційних сум мотивовано
доведеністю порушення відповідачем
зобов'язання щодо оплати наданих
послуг за спірний період, разом з цим
висновок апеляційного суду про зміну
рішення суду першої інстанції в
частині стягнення пені шляхом
зменшення її розміру обгрунтовано
невірно здійсненим позивачем
розрахунком пені за вказаний ним
період.

Частиною 1 ст. 275 Господарського
кодексу України визначено, що за
договором енергопостачання
енергопостачальне підприємство
(енергопостачальник) відпускає
електричну енергію, пару, гарячу і
перегріту воду (далі - енергію)
споживачеві (абоненту), який
зобов'язаний оплатити прийняту енергію
та дотримуватися передбаченого
договором режиму її використання, а
також забезпечити безпечну
експлуатацію енергетичного
обладнання, що ним використовується.

В силу ст. ст. 11, 509 Цивільного кодексу
України договір є підставою виникнення
цивільних прав і обов'язків
(зобов'язань).

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог
-відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

За вимогами ст. 610 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Судами обох інстанцій встановлено
обставини надання позивачем з січня 2013
року по квітень 2013 року відповідачу
послуг з постачання теплової енергії
на загальну суму 104 863,01 грн., яка
обчислена на підставі тарифів,
затверджених рішенням виконавчого
комітету Комсомольської міської ради
від 07.10.2011 року № 681 та актів зняття
показань теплолічильника за січень -
квітень 2013 року, а також обставини
несплати відповідачем вартості
одержаних послуг теплопостачання за
спірний період, що підтверджується
актом звірки розрахунків від 23.09.2013
року, підписаним належним чином обома
сторонами.

Таким чином, суди попередніх інстанцій
дійшли обгрунтованого висновку про
задоволення позову в частині стягнення
з відповідача заборгованості в сумі 104
863,01 грн.

У той же час, виходячи зі змісту ст.ст.
546, 548, 549 ЦК України виконання
зобов'язання може забезпечуватися у
відповідності до закону або умов
договору, зокрема, неустойкою, яку
боржник повинен сплатити у разі
порушення зобов'язання.

Крім того, відповідно до вимог ст. 611 ЦК
України у разі порушення зобов'язання
настають наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки.

Згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

У відповідності до ч. 2 ст. 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми.

Отже, зазначені норми матеріального
права пов'язують настання правових
наслідків у вигляді сплати пені,
інфляційних сум та 3 % річних саме з
часом прострочення зобов'язання.

Проте, дійшовши висновку про наявність
правових підстав для стягнення пені в
різному розмірі, 3 % річних у сумі 1 579,27
грн. та 104,80 грн. інфляційних сум, суди
обох інстанцій не врахували умови п. 6.3
укладеного між сторонами договору в
редакції протоколу узгодження
розбіжностей від 08.11.2012 року щодо
визначення строків розрахунків
відповідача за використану теплову
енергію і, виходячи з цього, не
визначили період прострочення оплати
та нарахування пені, інфляційних сум і
відсотків річних та не дослідили
обгрунтування розрахунку розміру
вимог про їх стягнення.

До того ж, у прийнятих судових рішеннях
не наведено розрахунків, з яких виходив
суд при задоволенні цих вимог.

За таких обставин, постанову
апеляційного господарського суду та
рішення суду першої інстанції в
частині позову про стягнення пені, 3%
річних та інфляційних сум не можна
визнати законними й обгрунтованими, і
тому судові рішення обох інстанцій в
цій частині позову та розподілу
судових витрат підлягають скасуванню з
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи суду
необхідно врахувати викладене та
вирішити спір з дотриманням вимог
закону.

Разом з тим, в частині задоволення
позову про стягнення заборгованості в
сумі 104 863,01 грн. постанова апеляційного
господарського суду та рішення суду
першої інстанції як законні й
обгрунтовані підлягають залишенню без
змін.

З огляду наведеного та керуючись ст. ст.
1115, 1117, 1119 - 11112, 1211 Господарського
процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства
"Комсомольське автотранспортне
підприємство № 15347" задовольнити
частково.

Постанову Харківського апеляційного
господарського суду від 29.01.2014 року та
рішення господарського суду
Полтавської області від 07.11.2013 року в
частині задоволення позову про
стягнення пені, 3 % річних, інфляційних
сум та розподілу судових витрат
скасувати, і справу № 917/1865/13 в цій
частині передати на новий розгляд до
суду першої інстанції в іншому складі.

В частині задоволення позову про
стягнення основного боргу в сумі
104 863,01 грн. постанову Харківського
апеляційного господарського суду від
29.01.2014 року та рішення господарського
суду Полтавської області від 07.11.2013
року залишити без змін.

Поновити виконання постанови
Харківського апеляційного
господарського суду від 29.01.2014 року та
рішення господарського суду
Полтавської області від 07.11.2013 року в
частині залишеній без змін.

Головуючий суддя
С.Могил

Судді
Є.Борденюк

І.Вовк