КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" травня 2014 р.
Справа№ 910/19482/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Рябухи В.І.

суддів: Кондес Л.О.

Ропій Л.М.

при секретарі: Бовсунівській Л.О.,

за участю представників:

від позивача Власенко О.С. -
представник за довіреністю,

Антонова Г.І. -
представник за довіреністю,

від відповідача Опенько С.А. -
представник за довіреністю,

розглянувши апеляційну скаргу
Товариства з додатковою
відповідальністю „Страхова компанія
„Індіго"

на рішення Господарського суду міста
Києва від 14.11.2013 (підписане 21.11.2013)

у справі №910/19482/13 (суддя Пінчук В.І.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю „Сушия"

до Товариства з додатковою
відповідальністю „Страхова компанія
„Індіго"

про стягнення 42834,45 грн

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 14.11.2013 позов Товариства з
обмеженою відповідальністю „Сушия"
(далі - позивач) до Товариства з
додатковою відповідальністю
„Страхова компанія „Індіго" (далі -
відповідач) про стягнення 42 834,45 грн
задоволено.

Стягнуто з відповідача на користь
позивача 33564,73 грн страхового
відшкодування, 8770,44 грн пені, 499,33 грн 3%
річних та 1720,50 грн судового збору.

Не погодившись з вказаним рішенням,
відповідач звернувся до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
рішення Господарського суду міста
Києва від 14.11.2013 скасувати, прийняти
нове, яким відмовити в задоволенні
позовних вимог в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що
судом першої інстанції не взято до
уваги клопотання відповідача про
відкладення розгляду справи; не було
надано належної оцінки звіту від 15.02.2013
№163. Апелянт також не погоджується зі
стягненням пені та 3% річних.

Розпорядженням Заступника Голови
Київського апеляційного
господарського суду від 03.03.2014 для
розгляду апеляційної скарги
сформовано колегію суддів у складі:
головуючий-суддя Рябуха В.І., судді
Кондес Л.О., Ропій Л.М.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 03.03.2014
відновлено строк на подання
апеляційної скарги, прийнято її до
розгляду та порушено апеляційне
провадження, розгляд справи призначено
на 19.03.2014. Дану ухвалу надіслано
відповідно до вимог Інструкції з
діловодства в господарських судах
України, затвердженої наказом
Державної судової адміністрації
України від 20.02.2013 №28.

Доказами належного повідомлення
сторін про час і місце розгляду справи
є повідомлення про вручення поштового
відправлення (ухвали від 03.03.2014)
позивачу - 05.03.2014 та відповідачу - 07.03.2014,
долучені до матеріалів справи.

17.03.2014 через відділ документального
забезпечення Київського апеляційного
господарського суду від представника
позивача надійшов відзив на апеляційну
скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 19.03.2014 розгляд
справи відкладено на 02.04.2014.

02.04.2014 через відділ документального
забезпечення Київського апеляційного
господарського суду представник
відповідача надав додаткові документи
по справі.

02.04.2014 у судовому засіданні оголошено
перерву до 16.04.2014.

10.04.2014 через відділ документального
забезпечення Київського апеляційного
господарського суду представник
відповідача надав копію заяви про
настання страхового випадку.

14.04.2014 через відділ документального
забезпечення Київського апеляційного
господарського суду представник
позивача надав документи на виконання
вимог ухвали суду.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 16.04.2014 розгляд
справи відкладено на 07.05.2014.

16.04.2014 Київським апеляційним
господарським судом були надіслані
запити до Відділу ДАІ Солом'янського РУ
ГУМВС в м. Києві та Солом'янського
районного суду м. Києва для надання
інформації по справі.

05.05.2014 через відділ документального
забезпечення Київського апеляційного
господарського суду від Солом'янського
районного суду м. Києва надійшли копії
матеріалів адміністративної справи
№3-0191/13.

07.05.2014 у судовому засіданні
представник відповідача підтримав
доводи апеляційної скарги, просив її
задовольнити, рішення Господарського
суду міста Києва від 14.11.2013 скасувати,
постановити нове, яким відмовити в
задоволенні позовних вимог в повному
обсязі.

Представники позивача просили
апеляційну скаргу задовольнити
частково, рішення Господарського суду
міста Києва від 14.11.2013 змінити в частині
стягнення пені, а саме стягнути 2416,64
грн.

Відповідно до ст. 99 Господарського
процесуального кодексу України (далі -
ГПК України) в апеляційній інстанції
справи переглядаються за правилами
розгляду цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі.

Згідно зі ст.101 ГПК України у процесі
перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
заслухавши представників сторін,
виходячи з вимог чинного
законодавства, апеляційний суд дійшов
висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Статтею 979 Цивільного кодексу України
(далі - ЦК України) визначено, що за
договором страхування одна сторона
(страховик) зобов'язується у разі
настання певної події (страхового
випадку) виплатити другій стороні
(страхувальникові) або іншій особі,
визначеній у договорі, грошову суму
(страхову виплату), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі та виконувати інші умови
договору.

Страховик здійснює страхову виплату
відповідно до умов договору на
підставі заяви страхувальника (його
правонаступника) або іншої особи,
визначеної договором, і страхового
акта (аварійного сертифіката) (ст.990 ЦК
України).

З матеріалів справи вбачається, що
21.05.2012 між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Сушия"
(страхувальник) та Товариством з
додатковою відповідальністю "Страхова
компанія "Індіго" (страховик) укладено
договір страхування №206-01183-12
(далі-договір), за яким застраховані
майнові інтереси страхувальника, що не
суперечать законодавству України,
пов'язані з володінням, користуванням
та/або розпорядженням автомобілем FORD KA,
д.н.з. НОМЕР_1.

25.05.2012, 22.08.2012, 06.11.2012 та 21.02.2013 позивач
заплатив страхові платежу в сумі 20332,80
грн, що підтверджується платіжними
дорученнями №292982, №301735, №309500 та №320882.

Відповідно до п.п. 6.1-6.6 договору
страховими випадками є, зокрема, ДТП -
дорожньо-транспортні пригоди.

Пунктом 16.1 договору передбачено, що
страховим випадком визначається подія,
передбачена пп.6.1-6.6 договору, що
трапилась із застрахованим
транспортним засобом в період дії
договору страхування, внаслідок якої
заподіяна шкода застрахованому
транспортному засобу страхувальника і
з настанням якої виникає обов'язок
страховика виплатити страхове
відшкодування страхувальнику
(вигодонабувачу) на умовах договору.

Дослідивши договір, колегією суддів
встановлено, що його умовами
передбачений певний порядок дій
страхувальника при настанні
страхового випадку.

У пункті 20.1 договору зазначено, що при
настанні страхового випадку
страхувальник/водій зобов'язані:
негайно, але не пізніше однієї години з
моменту, коли йому стало відомо про
настання випадку, що має ознаки
страхового, повідомити і викликати на
місце події представників
компетентних органів (відповідно до
характеру події), дочекатися і отримати
від них документи, які підтверджують
факт настання, час і обставини події. До
приїзду зазначених представників не
змінювати картину події, за винятком
дій по порятунку людей тварин, майна чи
запобіганню надзвичайним ситуаціям.
Вразі неприбуття цих представників на
місце події звернутись до
територіального відділення органу, в
який сповіщалося про подію для
отримання довідки, що підтверджує факт
і час звернення.

Відповідно до п.21.1.3 договору для
визнання події страховим випадком
страхувальник має надати документи
встановленої форми про обставини
настання страхового випадку, зокрема,
при ДТП мають бути надані довідки
органів ДАІ встановленої форми (крім
випадків пошкодження освітлювальних
приладів та/або скляних деталей кузова
та/або скляних частин дзеркал
внаслідок випадкового влучення
предметів під час руху), що містять
інформацію про обставини ДТП та
пошкодження ТЗ (первинна довідка ДАІ та
довідка форми Ф-2); акт огляду
пошкодженого ТЗ, складеного
страховиком (його представником).

З довідки від 22.01.2013 №9146080 про
дорожньо-транспортну пригоду відділу
ДАІ Солом'янського РУ ГУ МВС в м. Києві
вбачається, що 22.01.2013 о 01 год. 30 хв.
(вночі) внаслідок порушення ОСОБА_5 п.12.1
ПДР - перевищення безпечної швидкості,
сталася дорожньо-транспортна пригода
за участю легкового автомобіля FORD KA,
д.н.з. НОМЕР_1 (власник ТОВ „Сушия", водій
ОСОБА_5), за наслідками якої автомобіль
FORD KA отримав механічні пошкодження.
Відомостей щодо неналежного
технічного стану автомобіля не
зазначено.

За фактом правопорушень, які призвели
до ДТП складено адміністративний
протокол від 22.01.2013 АГ2371824 за ст. 124 КУпАП
України. А матеріали ДТП направлено до
Солом'янського районного суду міста
Києва.

Інспектором Відділу ДАІ Солом'янського
РУ ГУ МВС в м. Києві також складено
довідку про характер пошкоджень,
виявлених під час зовнішнього огляду
та місце їх розташування, а також в
результаті вилучення посвідчення
водія від 04.01.2012 ВАЕ5156 ОСОБА_5 видано
тимчасовий дозвіл від 22.01.2013 серії АА
№981061 на право керування транспортними
засобами категорії В.

11.02.2013 Солом'янським районним судом
м.Києва прийнято постанову у справі
№3-1091/13, якою визнано ОСОБА_5 винним у
скоєні правопорушення, передбаченого
ст.124 КУпАП України - перевищення
безпечної швидкості.

22.01.2013 позивач звернувся до відповідача
із заявою №16747/12 про настання
страхового випадку та виплату
страхового відшкодування.

Як стверджує позивач, 22.01.2013 автомобіль
FORD KA, д.н.з. НОМЕР_1, був доставлений на
станцію технічного обслуговування
Товариства з обмеженою
відповідальності "Автогарант АВ" для
проведення ремонтно-відновлювальних
робіт. З довідки СТО ТОВ "Автогарант АВ"
від 03.04.2014 №25 (надана позивачем на
виконання вимог ухвали суду від 19.03.2014)
вбачається, що автомобіль FORD KA, д.н.з.
НОМЕР_1 з 22.01.2013 по 27.06.2013 перебував на
станції технічного обслуговування у
боксі автосервісу за адресою: Київська
обл., м. Бровари, вул. Металургів,51, у
зв'язку з необхідністю визначення
обсягу та в подальшому проведення
ремонтно-відновлюваних робіт.

Вартість ремонтно-відновлювальних
робіт згідно рахунка від 22.05.2013 №КС
000000453 та акта виконаних робіт №КН000000500
(місце складання місто Бровари;
розпочатий 13.02.2013, закінчений 27.06.2013)
складає 33564,73 грн. Вартість ремонту
позивачем не оплачено.

У пункті 18.1.2 договору зазначено, що
страховик зобов'язаний протягом 2
робочих днів після отримання
письмового повідомлення про настання
страхового випадку, вжити заходів щодо
оформлення всіх необхідних документів
для своєчасної виплати страхового
відшкодування.

Розглянувши заяву позивача, відповідач
лише 23.05.2013 надіслав лист №61/2-2305/3/7, в
якому останній, посилаючись на п.23.1.6
договору, повідомив позивача про
відсутність підстав для виплати
страхового відшкодування, оскільки
подія, яка трапилась за участю
застрахованого транспортного засобу
не належить до категорії страхового
випадку, так як у позивача були
допущені умови технічної експлуатації,
а саме їзда на літніх шинах в період з 15
листопада по 15 березня включно.

Згідно звіту від 15.02.2013 №163 про оцінку
майна вартість відновлюваного ремонту
автомобіля становить 36296,82 грн.

З дефектної відомості спеціаліста
Палківського О.О. від 15.02.2013, яким було
виконано зовнішній огляд
транспортного засобу (в присутності
представника ТОВ "Автогарант АВ")
вбачається, що на автомобілі
встановлені неналежні шини для зимової
пори року, а саме: передня ліва шина -
докатка, марки Bridgstone Cond Ecocontact 3 165/65 R14
(літо), задня права - Fulda Ecocontrol hp 85/55 R15
(зима зношена), переднє праве та заднє
ліве - Fulda Ecocontrol hp 85/55 R15 (зима).

Проте, із заявки №16747 на проведення
автотоварознавчого дослідження
вбачається, що відповідач звернувся до
експерта 05.03.2013 (вих. №16/2-050313/1). На думку
представника відповідача, таке
неузгодження в датах є технічною
опискою, однак доказів такому
твердженню не надано. У заявці також
зазначено, що експертиза проводилась
за наданими актом та фото. Проте,
пояснень щодо такого запису
представником відповідача також не
надано.

Дефектна відомість спеціаліста і стала
причиною відмови позивачу у виплаті
страхового відшкодування.

Слід звернути увагу на лист СТО ТОВ
"Автогарант АВ" від 07.08.2013 №0708/1, наданий
у відповідь на запит позивача від
07.08.2013 №07/08/13, де вказано, що після
вивантаження автомобіля Ford КА, д.н.з.
НОМЕР_1, з евакуатора три колеса були
спущені. У довідці СТО ТОВ "Автогарант
АВ" від 03.04.2014 №25 (надана позивачем на
виконання вимог ухвали суду від 19.03.2014)
зазначено, що 30.01.2013 через необхідність
переміщення транспортного засобу на
самій станції технічного
обслуговування, співробітниками СТО
було замінено шини, які були взяті з
локального шиномонтажу, а саме: на
передню ось було встановлено колесо
Bridgstone, на задню ось - шини Fulda; знято з
передньої та задньої осей шини Fulda.

Оскільки 30.01.2013 шини були змінені на
СТО, то 15.02.2013 при зовнішньому огляді
автомобіля експертом було зафіксовано
шини, які не були на автомобілі під час
настання ДТП.

Відомостей, які шини були під час
настання ДТП у матеріалах справи немає,
а експертом не зазначено.

Тобто, застосування відповідачем при
відмові п.19.1.3 договору, який
передбачає, що випадок не може бути
визнано страховим при порушенні водієм
правил технічної експлуатації
автомобіля, зокрема, їзда на літніх
шинах в період з 15 листопада по 15
березня включно, є неправомірним з
підстав відсутності належних доказів
на підтвердження пересування позивача
у зимовий період на автомобілі з
шинами, що не відповідають "Правилам
дорожнього руху".

Згідно п.п. 22.1, 22.2 договору страховик
здійснює виплату страхового
відшкодування на підставі заяви на
виплату страхового відшкодування
страхувальника (вигодонабувача,
позивача) і страхового акту, який
складається страховиком. У разі
настання страхового випадку за
будь-яким ризиком (п.п. 6.1, 6.3-6.6 договору),
крім "викрадення", після одержання всіх
необхідних документів, що
підтверджують настання страхового
випадку та розмір збитків, а також
документів, отриманих страховиком в
процесі розслідування, страховик
протягом 10 робочих днів складає та
затверджує страховий акт у випадку
прийняття рішення про виплату
страхового відшкодування або відмову у
виплаті страхового відшкодування.
Виплата страхового відшкодування
здійснюється протягом 5 робочих днів
після затвердження страхового акту.

У разі прийняття рішення про відмову у
виплаті страхового відшкодування
страховик протягом 10 робочих днів з дня
прийняття такого рішення повідомляє
про це страхувальника (позивача) в
письмовій формі з обґрунтуванням
причин відмови.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач на підставі дефектної
відомості від 15.02.2013 та звіту від 15.02.2013
№163 про оцінку майна, зроблених на
підставі заявки від 05.03.2013 №16747 на
проведення автотоварознавчого
дослідження, 23.05.2013 повідомив позивача
про відмову у здійснені страхової
виплати, чим порушив п.22.2 договору.

Ґрунтовних пояснень стосовно
порушення строків для відмови у
здійсненні страхової виплати
представником відповідача не надано.

Страхування - це вид цивільно-правових
відносин щодо захисту майнових
інтересів фізичних осіб та юридичних
осіб у разі настання певних подій
(страхових випадків), визначених
договором страхування або чинним
законодавством, за рахунок грошових
фондів, що формуються шляхом сплати
фізичними особами та юридичними
особами страхових платежів (страхових
внесків, страхових премій) та доходів
від розміщення коштів цих фондів.

Страховий випадок - подія, передбачена
договором страхування або
законодавством, яка відбулася і з
настанням якої виникає обов'язок
страховика здійснити виплату
страхової суми (страхового
відшкодування) страхувальнику,
застрахованій або іншій третій особі
(ст.ст. 1, 8 Закону України "Про
страхування").

Як зазначено у листі Верховного Суду
України від 19.07.2011 "Судова практика
розгляду цивільних справ, що виникають
з договорів страхування" рішення про
відмову у здійсненні страхової виплати
приймається страховиком у строк, не
більший за передбачений договором і
правилами страхування, та
повідомляється страхувальнику в
письмовій формі з обґрунтуванням
причин відмови. Така відмова може бути
оскаржена в судовому порядку.

Вирішуючи спори щодо відмови
страховика у здійсненні страхової
виплати за договорами страхування,
суди керуються як ст. 991 ЦК України, так
і ст. 26 Закону України "Про страхування",
в яких перелічені підстави для відмови
майже ідентичні. При цьому відповідно
до ст. 991 ЦК України страховик має право
відмовитися від здійснення страхової
виплати у разі:

навмисних дій страхувальника або
особи, на користь якої укладено договір
страхування, якщо вони були спрямовані
на настання страхового випадку, крім
дій, пов'язаних із виконанням ними
громадянського чи службового
обов'язку, вчинених у стані необхідної
оборони (без перевищення її меж), або
щодо захисту майна, життя, здоров'я,
честі, гідності та ділової репутації;

вчинення страхувальником або особою,
на користь якої укладено договір
страхування, умисного злочину, що
призвів до страхового випадку;

подання страхувальником завідомо
неправдивих відомостей про об'єкт
страхування або про факт настання
страхового випадку;

одержання страхувальником повного
відшкодування збитків за договором
майнового страхування від особи, яка їх
завдала;

несвоєчасного повідомлення
страхувальником без поважних на те
причин про настання страхового випадку
або створення страховикові перешкод у
визначенні обставин, характеру та
розміру збитків;

наявності інших підстав, встановлених
законом.

Відповідачем не доведено існування
інших підстав, встановлених законом,
які б надали йому можливість відмовити
у здійсненні страхової виплати і
звільняли б його від такого обов'язку.

Отже, враховуючи відсутність доказів
порушення позивачем умов закону та/або
договору щодо технічної експлуатації
автомобіля, з огляду на викладене вище,
позовні вимоги про стягнення з
відповідача 33564,73 грн страхової виплати
підлягають задоволенню.

Таким чином, висновок суду першої
інстанції про задоволення позовних
вимог в цій частині є правомірним.

Згідно позовних вимог позивач просить
також стягнути з відповідача 499,33 грн 3%
річних та 8770,44 грн пені.

Згідно з п.3 ч.1 ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: сплата
неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання
(ч.ч.1,3 ст.549 ЦК України).

Відповідно до п.п.25.3, 25.4 договору за
невиконання або неналежне виконання
умов договору сторони несуть
відповідальність відповідно до
чинного законодавства України. За
несвоєчасне проведення розрахунків
винна сторона сплачує іншій стороні
пеню в розмірі подвійної облікової
ставки НБУ, яка діє під час виникнення
заборгованості, від суми, що підлягає
сплаті, за кожен день затримки.

Здійснивши перерахунок суми пені,
колегія суддів дійшла висновку, що
стягненню підлягають 2416,64 грн, з чим
погодився позивач (відзив від 17.03.2014 на
апеляційну скаргу).

Отже, оскаржуване рішення в цій частині
підлягає частковому скасуванню.

У відповідності до ст.625 ЦК України
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити три
проценти річних від простроченої суми,
якщо інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

Дана стаття визначає загальні правила
відповідальності за порушення
грошового зобов'язання.

Передбачене законом право кредитора
вимагати стягнення боргу, враховуючи
відсотки річних, є способом захисту
майнових прав та інтересів кредитора,
сутність яких полягає в отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування ним грошовими коштами,
які належать до сплати кредитору.

Оскільки зобов'язання страховиків у
разі настання страхового випадку
зводиться до здійснення страхової
виплати, то таке зобов'язання є
грошовим, і в разі прострочення його
виконання настає відповідальність,
передбачена ч.2 ст.625 ЦК України, зокрема
сплата боргу з урахуванням 3% річних
(лист Верховного Суду України від 19.07.2011
"Судова практика розгляду цивільних
справ, що виникають з договорів
страхування").

Розрахунок позивача 3% річних є вірним
та таким, що підлягає задоволенню.

З огляду на викладене вище, позовні
вимоги підлягають частковому
задоволенню.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна
особа повинна довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України встановлено, що
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Отже, колегія Київського апеляційного
господарського суду дійшла висновку
про скасування рішення Господарського
суду міста Києва від 14.11.2013 у справі
№910/19482/13 в частині стягнення суми пені.

Керуючись ст.ст. 99, 101-105 Господарського
процесуального кодексу України,
Київський апеляційний господарський
суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з
додатковою відповідальністю
„Страхова компанія „Індіго"
задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста
Києва від 14.11.2013 у справі №910/19482/13
скасувати в частині стягнення 6353,80 грн
пені та прийняти нове.

3. Позов Товариства з обмеженою
відповідальністю „Сушия" задовольнити
частково.

4. Стягнути з Товариства з додатковою
відповідальністю „Страхова компанія
„Індіго" (01011, м. Київ, вул.
Немировича-Данченка,1 код 33831166) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Сушия" (01010, м. Київ,
вул. Московська,29-А, код 35266336) 33564
(тридцять три тисячі п'ятсот шістдесят
чотири) грн 73 коп. страхової виплати, 499
(чотириста дев'яносто дев'ять) грн 33 коп.
3% річних, 2416 (дві тисячі шістнадцять)
грн 64 коп. пені, 729 (сімсот двадцять
дев'ять) грн 61 коп. судового збору за
подання позовної заяви.

В іншій частині позову
відмовити.

5. Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю "Сушия" (01010,
м. Київ, вул. Московська,29-А, код 35266336) на
користь Товариства з додатковою
відповідальністю „Страхова компанія
„Індіго" (01011, м. Київ, вул.
Немировича-Данченка,1 код 33831166) 135 (сто
тридцять п'ять) грн 50 коп. судового
збору за подання апеляційної скарги.

6. Видачу наказів доручити
Господарському суду міста Києва з
врахуванням вже виданого.

7. Матеріали справи №910/19482/13
повернути до Господарського суду міста
Києва.

Дану постанову може бути оскаржено в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя
В.І. Рябуха

Судді
Л.О. Кондес

Л.М. Ропій