КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" травня 2014 р. Справа№ 910/19355/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Агрикової О.В.

Руденко М.А.

при секретарі судового засідання
Анісімовій М.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали апеляційної
скарги 902 від 13.03.2014 року приватного
акціонерного товариства «Акціонерна
страхова компанія «ІНГО Україна» на
рішення господарського суду міста
Києва від 24.02.2014 року

у справі № 910/19355/13 (суддя - Капцова Т.
П.)

за позовом Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія
«Провідна»

до Приватного акціонерного
товариства «Акціонерна страхова
компанія «Інго - Україна»

про стягнення 32 025, 00 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Грабовський О.О. -
представник за довіреністю 13/3060 від
09.12.2013 року,

від відповідача: не з'явилися,

ВСТАНОВИВ:

07.10.2013 року приватне акціонерне
товариство «Страхова компанія
«Провідна» (позивач у справі)
звернулось до господарського суду
міста Києва з позовною заявою до
приватного акціонерного товариства
«Акціонерна страхова компанія «Інго -
Україна» (відповідач у справі) про
стягнення з останнього 32 025, 00 грн.
страхового відшкодування в порядку
регресу та судових витрат (а. с. 3-4).

В обґрунтування позову, позивач
посилається на норми ст. 27 Закону
України «Про страхування», ст. 22 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», ст. ст. 993, 1191 ЦК України, які
регламентують правовідносини сторін у
разі виплати страхового відшкодування
страхувальнику внаслідок настання
страхового випадку.

Рішенням господарського суду м. Києва
від 24.02.2014 року позовні вимоги
задоволено частково. Стягнуто з
приватного акціонерного товариства
«Акціонерна страхова компанія
«Інго-Україна» на користь приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Провідна» страхове
відшкодування в розмірі 20 444, 99 грн. та 1
098, 37 грн. - суму судового збору. В
задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішення,
відповідач, 13.03.2014 року надіслав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення місцевого
господарського суду та постановити
рішення, яким відмовити у задоволенні
позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
оскаржуване рішення прийнято за
неповним з'ясуванням обставин, що мають
значення для справи та з порушенням
норм матеріального права. Апелянт
стверджує, що судом першої інстанції
порушено норми ст.37 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
наземних транспортних засобів»,
оскільки позивач звернувся із заявою
про виплату страхового відшкодування
до відповідача 10.09.2013 року, тобто
більше ніж через рік з моменту настання
ДТП, а відтак відсутні підстави для
здійснення виплати позивачу
страхового відшкодування.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 27.03.2014 року
апеляційну скаргу приватного
акціонерного товариства «Акціонерна
страхова компанія «ІНГО Україна» на
рішення господарського суду міста
Києва від 24.02.2014 року у справі № 910/19355/13
прийнято до провадження та призначено
розгляд справи на 14.04.2014 року.

Розпорядженням в.о. Голови Київського
апеляційного господарського суду від
14.04.2014 року склад колегії суду по
розгляду апеляційної скарги ПАТ
«Акціонерна страхова компанія «ІНГО
Україна» по справі № 910/19355/13 змінено,
визначено в наступному складі:
головуючий суддя - Жук Г.А., судді
Агрикова О.В., Руденко М.А.

В судовому засіданні 14.04.2014 року
оголошено перерву до 12.05.2014 року.

Представник апелянта в судове
засідання 12.05.2014 року не з'явився, хоча
про час та місце розгляду справи був
повідомлений належним чином.

Представник позивача у судових
засіданнях та у відзиві на апеляційну
скаргу заперечив доводи апелянта,
просить рішення господарського суду м.
Києва залишити без змін, скаргу - без
задоволення.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у
процесі перегляду справи, апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково наданими доказами, якщо
заявник обґрунтував неможливість їх
надання суду в першій інстанції з
причин, що не залежали від нього,
повторно розглядає справу. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення або ухвали
місцевого суду у повному обсязі.

Судова колегія Київського
апеляційного господарського суду,
розглянувши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, заслухавши
пояснення представника позивача,
дослідивши представлені докази в їх
сукупності, перевіривши правильність
застосування місцевим господарським
судом норм матеріального та
процесуального права встановила
наступне.

21.12.2011 року між ПАТ «Страхова компанія
«Провідна» (страховик за договором,
позивач у справі) та ПАТ «ВТБ Банк»
(страхувальник за договором) було
укладено Договір добровільного
страхування наземного транспорту
№06/0643099/1012/11 (а.с.12-20), відповідно до
якого було застраховано майнові
інтереси страхувальника пов'язані з
володінням, користуванням та
розпорядженням транспортним засобом
«Volkswagen», д.р.н. НОМЕР_2.

Згідно представленої в матеріалах
справи довідки ДАІ від 19.12.2012 року №9036397
(а.с.9) 10.07.2012 року на 195 км+900м автодороги
Київ-Харків сталася
дорожньо-транспортна пригода за участю
транспортного засобу «Ford», д.р.н.
НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4 та
транспортного засобу «Volkswagen», д.р.н.
НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_5, що
належить ПАТ «ВТБ Банк», внаслідок чого
було пошкоджено застрахований
автомобіль «Volkswagen», д.р.н. НОМЕР_2.

Постановою Дніпровського районного
суду м. Києва від 28.08.2012 року (а.с.5)
ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні ДТП та
притягнуто до адміністративної
відповідальності за ст.ст. 124, 139 КУпАП у
вигляді штрафу розміром 340, 00 грн.

Відповідно до Звіту про оцінку
вартості матеріального збитку (а.с.26),
розмір матеріального збитку, завданого
власнику транспортного засобу «Volkswagen»,
д.р.н. НОМЕР_2 та вартість
відновлювального ремонту з
врахуванням коефіцієнту фізичного
зносу становить 20 954,99 грн.

Згідно представленої в матеріалах
справи ремонтної калькуляції 920/КВ-2 від
20.07.2012 року вартість ремонту автомобіля
«Volkswagen», д.р.н. НОМЕР_2 становить 31 890,02
грн.

ПАТ «Страхова компанія «Провідна»
згідно договору добровільного
страхування наземного транспорту
№06/0643099/1012/11 від 21.12.2011 року (а.с.12), на
підставі звіту про оцінку вартості
матеріального збитку (а.с.26), згідно
страхового акту № 1001/06/35961 (а.с.22),
рахунку № к 793 від 12.07.2012 року (а. с. 23)
виплатило страхувальнику страхове
відшкодування у розмірі 32 025,00 грн., що
підтверджується платіжними
дорученнями №0000864 від 04.01.2013 року та
№0000865 від 04.01.2013 року (а.с. 46). Згідно
заяви страхувальника ПАТ «ВТБ Банк»
№100/06/35961 від 12.07.2012 року (а.с.10). Страхове
відшкодування за ремонт пошкодженого
транспортного засобу марки «Volkswagen»,
д.р.н. НОМЕР_2 виплачено на рахунок СТО.

Згідно Полісу обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів № АВ/2514964,
цивільно-правова відповідальність
водія транспортного засобу марки «Ford»,
д.р.н. НОМЕР_1, винного у вчиненні ДТП,
застрахована у ПАТ «Акціонерна
страхова компанія «Інго - Україна»
(відповідач у справі). Полісом
встановлено ліміт майнової
відповідальності в сумі 50 000, 00грн.,
франшиза в розмірі 510, 00 грн.

10.09.2013 року позивач направив на адресу
відповідача, як до страховика винної
особи в ДТП, регресну вимогу № 388-07/ФПА
(а.с.6) про відшкодування шкоди в розмірі
виплаченого страхового відшкодування
в сумі 32 025, 00 грн.

Претензія залишена відповідачем без
відповіді та відповідного реагування,
що спричинило звернення позивача до
суду за захистом свого порушеного
права про стягнення 32 025, 00 грн. шкоди в
порядку регресу.

У відповідності до вимог ст. 22
Цивільного кодексу України особа, якій
завдано збитків у результаті порушення
її цивільного права, має право на їх
відшкодування.

Згідно ст. 27 Закону України «Про
страхування», ст. 993 ЦК України до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, в межах фактичних затрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за заподіяний
збиток.

Відповідач є відповідальною особою за
збитки завдані власнику транспортного
засобу «Volkswagen», д.р.н. НОМЕР_2 в межах
передбачених договором добровільного
страхування наземного транспортного
засобу (поліс № АВ/2514964).

Згідно ст. 1191 ЦК України, особа, яка
відшкодувала шкоду завдану іншою
особою, має право зворотної вимоги
(регресу) до винної особи у розмірі
виплаченого відшкодування, якщо інший
розмір не встановлений законом.

Регрес (зворотна вимога) - це право
кредитора (регредієнта) вимагати
відшкодування шкоди, що виникла в
результаті виплати ним сум для
виконання обов'язку або з вини боржника
(регресата), і обов'язок останнього
виконати цю вимогу.

Підставою виплати страхового
відшкодування є страховий випадок,
тобто дорожньо-транспортна пригода,
внаслідок якої відбулось пошкодження
майна, із володінням та користуванням
якого пов'язані майнові інтереси
страхувальника, що є об'єктом
страхування за укладеним з ним
договором.

Згідно вимог ст. 12 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» страхове відшкодування
зменшується на суму франшизи.

Таким чином, відповідач є
відповідальною особою за завдані
збитки власнику автомобіля «Volkswagen»,
д.р.н. НОМЕР_2, в межах, передбачених
полісом обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів, а до позивача, як страховика,
який виплатив страхове відшкодування,
перейшло право вимоги до відповідача,
як особи, відповідальної за збитки,
завдані його страхувальником.

Колегія суддів зазначає, що розмір
вимог позивача про відшкодування
фактичних витрат до страхової
компанії, яка застрахувала
цивільно-правову відповідальність
ОСОБА_4 обмежується спеціальним
законом, а саме: ст.ст. 12.1, 29 та пунктом
22.1 статті 22 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» (в редакції на момент вчинення
ДТП), якими встановлено, що у разі
настання страхового випадку страховик
у межах страхових сум, зазначених у
страховому полісі (ліміту), відшкодовує
у встановленому цим Законом порядку
оцінену шкоду, заподіяну внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» визначено, що у зв'язку з
пошкодженням транспортного засобу
відшкодовуються витрати, пов'язані з
відновлювальним ремонтом
транспортного засобу з урахуванням
зносу, розрахованого у порядку,
встановленому законодавством,
включаючи витрати на усунення
пошкоджень, зроблених навмисно з метою
порятунку потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди до
місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент дорожньо-транспортної
пригоди, чи до місця здійснення ремонту
на території України. Якщо
транспортний засіб необхідно, з
поважних причин, помістити на стоянку,
до розміру шкоди додаються також
витрати на евакуацію транспортного
засобу до стоянки та плата за послуги
стоянки.

Таким чином, положення Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» передбачають відшкодування
страховиком цивільно-правової
відповідальності лише оціненої шкоди,
тобто вартості відновлювального
ремонту пошкодженого ТЗ, визначеної за
результатом проведеної оцінки
суб'єктом оціночної діяльності.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України
«Про оцінку майна, майнових прав та
професійну оціночну діяльність в
Україні» проведення оцінки майна є
обов'язковим у випадках, зокрема,
визначення збитків або розміру
відшкодування у випадках, встановлених
законом.

Місцевим господарським судом
правомірно встановлено, що належним
доказом в підтвердження оціненого
розміру реальної вартості
відновлювального ремонту пошкодженого
транспортного засобу з урахуванням
значення коефіцієнту його фізичного
зносу є Звіт суб'єкта оціночної
діяльності про визначення вартості
матеріального збитку, заподіяного
власнику транспортного засобу в
результаті його пошкодження в ДТП,
складання якого є обов'язковим при
визначення збитків, що підлягають
відшкодуванню згідно вимог Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
наземних транспортних засобів».
Аналогічна правова позиція викладена у
постанові Вищого господарського суду
України у справі №910/1333/13 від 30.07.2013
року.

Колегія суддів апеляційного
господарського суду визнає
правомірним та обґрунтованим висновок
місцевого господарського суду про те,
що до стягненню в порядку регресу з
відповідача, як страховика, яким
застраховано відповідальність винної
особи належить сума з розрахунку: 20 954,99
грн. (вартість матеріального збитку) - 510
грн. (франшиза встановлена полісом №
АВ/2514964) = 20 444,99 грн.

Твердження апелянта про те, що судом
першої інстанції порушено норми ст. 37
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності наземних
транспортних засобів», оскільки
позивач звернувся із заявою про
виплату страхового відшкодування до
відповідача 10.09.2013 року, тобто більше
ніж через рік з моменту настання ДТП, а
відтак відсутні підстави для
здійснення виплати позивачу
страхового відшкодування, не
приймається до уваги колегією суддів
апеляційної інстанції з огляду на
наступне.

Відповідно до п.п.37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
наземних транспортних засобів»
неподання заяви про страхове
відшкодування впродовж одного року,
якщо шкода заподіяна майну
потерпілого, є підставою для відмови у
виплаті страхового відшкодування.
Вказана норма регулює відносини
страховика і страхувальника за
договором страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних,
суб'єктом якого апелянт не є.

Згідно з приписами ст. 256 Цивільного
кодексу України позовна давність - це
строк, у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 Цивільного кодексу України).

Частиною 6 ст. 261 Цивільного кодексу
України визначено, що за регресними
зобов'язаннями перебіг позовної
давності починається від дня виконання
основного зобов'язання. Відтак, саме з
моменту виконання позивачем свого
зобов'язання за договором
добровільного страхування у нього
виникло право на регресний позов.

04.01.2013 року позивач виплатив своєму
страхувальнику 32 025,00 грн. страхового
відшкодування. Отже, саме з цього
моменту - моменту виконання позивачем
свого зобов'язання за договором
добровільного страхування, у нього
виникло право на звернення з регресною
вимогою до відповідача.

Колегія суддів зазначає, що
відповідачем не надано суду доказів, в
порядку ст. 33, ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України, на
підтвердження виплати страхового
відшкодування ПАТ «СК «Провідна» в
порядку регресу, а тому сума страхового
відшкодування у розмірі 20 444,19 грн. (20
954,99 - франшиза) підлягає стягненню з
відповідача.

Враховуючи наведене, колегія суддів
Київського апеляційного
господарського суду вважає, що
місцевим господарським судом належним
чином досліджено обставини справи та
надано цим обставинам відповідну
правову оцінку, тому рішення
господарського суду міста Києва від
24.02.2014 року по справі № 910/19355/13
відповідає фактичним обставинам та не
суперечить чинному законодавству
України, а відтак передбачених законом
підстав для скасування оскаржуваного
рішення місцевого господарського суду
не вбачається.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судові
витрати за перегляд рішення в
апеляційній інстанції покладаються на
відповідача у справі (апелянта).

Керуючись ст. ст. 99, 101-105 Господарського
процесуального кодексу України,
Київський апеляційний господарський
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу приватного
акціонерного товариства «Акціонерна
страхова компанія «ІНГО Україна» на
рішення господарського суду міста
Києва від 24.02.2014 року у справі № 910/19355/13
залишити без задоволення.

2.Рішення господарського суду міста
Києва від 24.02.2014 року по справі №
910/19355/13 залишити без змін.

3.Справу № 910/19355/13 повернути до
господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у
касаційному порядку відповідно до
вимог ст. ст. 107-111 ГПК України.

Головуючий суддя
Г.А. Жук

Судді
О.В. Агрикова

М.А. Руденко