ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"05" травня 2014 р. Справа № 5/25-38
Суддя Слупко В.Л., розглянувши заяву

Публічного акціонерного
товариства"Орлея"

про визнання такими, що не підлягають
виконанню наказів №5/25-1 та №5/25-2

по справі №5/25-38

за позовом Першого заступника
прокурора Волинської області в
інтересах держави в особі Української
державної інноваційної компанії в
особі Рівненського регіонального
відділення

до Відкритого акціонерного товариства
"Луцький райагропостач"

про звернення стягнення на заставлене
майно

Представники сторін:

від заявника - не з'явився

від стягувача - не з'явився

В судовому засіданні взяла участь
прокурор Волинської обласної
прокуратури Романішина Т.Л.

Встановив: Ухвалою господарського суду
Волинської області від 12.12.2013р. було
припинено провадження по заяві
ПАТ"Орлея" про визнання наказів №5/25-1 та
№5/25-2 такими, що не підлягають
виконанню з посиланням на те, що
наведені ПАТ"Орлея" обставини вже були
предметом дослідження господарськими
судами по поданій 20.12.2011р. заяві, в якій
ПАТ"Орлея" також доводило, що
зобов'язання товариства "Авгур",
забезпечені заставою припинилися з
ліквідацією ТОВ"Авгур", а тому
припинилося зобов'язання ПАТ"Орлея".

Постановою Рівненського апеляційного
господарського суду від 10.01.2014р. у
справі №5/25-38 скасовано ухвалу
господарського суду Волинської
області від 12.12.2013р. у справі №5/25-38;
справу №5/25-38 передано на розгляд до
господарського суду Волинської
області.

Не погоджуючись з постановою суду
апеляційної інстанції, Державна
інноваційна фінансово-кредитна
установа в особі Рівненського
регіонального відділення звернулася
до Вищого господарського суду України
з касаційною скаргою, в якій просила
скасувати постанову Рівненського
апеляційного господарського суду від
10.01.2014 у справі № 5/25-38, та залишити в
силі ухвалу господарського суду
Волинської області від 12.12.2013р. у справі
№5/25-38.

Однак, постановою Вищого
господарського суду України від
02.04.2014р. постанову Рівненського
апеляційного господарського суду
залишено без змін, а матеріали справи
повернуто до господарського суду
Волинської області.

Ухвалою господарського суду
Волинської області від 23.04.2014р. розгляд
заяви ПАТ"Орлея" було призначено на
29.04.2014р., із врахуванням того, що: 1)
відповідно до ч.3 ст.117 Господарського
процесуального кодексу України
розгляд заяв про визнання наказів
такими, що не підлягають виконанню
проводиться в десятиденний строк; 2)
саме на вказану дату - 29.04.2014р. ухвалою
суду від 16.04.2014р. було на 12:30 год.
призначено розгляд скарги ПАТ"Орлея" на
дії ВДВС Луцького РУЮ по цій же справі,
ухвалу по якій ПАТ"Орлея" отримало
через Салецьку 22.04.2014р.

В зв'язку з неявкою представника
ПАТ"Орлея" в судове засідання, а також
відсутністю в поштовому реєстрі
"Укрпошти" даних про вручення заявнику
ухвали суду від 23.04.2014р., ухвалою суду
від 29.04.2014р. розгляд заяви було
відкладено на 05.05.2014р. на 14:30 год.

05.05.2014р. на адресу суду повернулось
рекомендоване повідомлення, згідно
якого 29.04.2014р. ПАТ"Орлея" було вручено
ухвалу суду від 23.04.2014р.

Частиною 3 ст.117 Господарського
процесуального кодексу України
регламентовано, що заява розглядається
в 10-ти денний строк, неявка стягувача і
боржника не є перешкодою для розгляду
заяви.

05.05.2014р. від стягувача надійшло
клопотання про розгляд заяви без
участі представника ДІФКУ.

По суті поданої 04.12.2013р. ПАТ"Орлея" заяви
про визнання такими, що не підлягають
виконанню наказів від 17.10.2007р. №5/25-1 та
5/25-2 у справі №5/25-38 суд зазначає
наступне:

Подана заява обгрунтована тим, що в
зв'язку з ліквідацією 17.07.2007р. боржника
за основним зобов'язанням - ТОВ"Авгур"
припинилося згідно п.1ч.1 ст.593 ЦК
України право застави по договору
застави від 20.07.2001р. який є похідним від
інноваційного (основного) зобов'язання,
оскільки за змістом ст.609 ЦК України
зобов'язання припиняється ліквідацією
юридичної особи, крім випадків, коли
законом або іншим нормативно-правовими
актами виконання зобов'язання
ліквідованої юридичної особи
покладається на іншу юридичну особу,
зокрема за зобов'язанням про
відшкодування шкоди, завданої
каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я
або смертю. Ухвалою господарського
суду Волинської області від 02.07.2007р. у
справі про банкрутство №4/79-Б
затверджено звіт ліквідатора та
ліквідаційний баланс, а кредиторські
вимоги Української державної
інноваційної компанії в особі
Рівненського регіонального відділення
задоволено частково, в сумі 133989,08грн. та
зазначено про погашеність вимог
кредиторів у зв'язку з недостатністю
коштів, одержаних від реалізації майна
банкрута, в тому числі Української
Державної інноваційної компанії в
особі Рівненського відділення в
розмірі 2221223,85 грн., а тому грошові
зобов'язання ТОВ"Авгур" перед
Українською Державною інноваційною
компанією в особі Рівненського
регіонального відділення є
припиненими і в силу приписів Закону
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом". Заявник
посилається на те, що про припинення
зобов'язань ВАТ"Луцький райагропостач"
за договором застави від 20.07.2001 року
константував у своїй постанові Вищий
господарський суд України від 10.07.2013р. у
справі № 5011-37/16267-2012 за позовом
Публічного акціонерного товариства
"Орлея"-правонаступника ВАТ"Луцький
райагропостач" до Української
державної інноваційно-фінансової
кредитної установи про припинення
правовідносин за договором застави від
20.07.2001 року, в якій зазначено, що у
зв'язку з ліквідацією боржника -
ТОВ"Авгур" право застави припинилось в
силу закону.

Рівненський апеляційний господарський
суд в своїй постанові від 10.01.2014р., якою
було скасовано ухвалу суду від 12.12.2013р.,
зазначив, що суд першої інстанції "не
надав оцінки новій підставі для
звернення апелянта із заявою про
визнання наказів №5/25-1 та №5/25-2 від
17.10.2007р. такими, що не підлягають
виконанню, яка відображена в постанові
Вищого господарського суду України від
10.07.2013р. у справі №5011-37/16267-2012".

Стягувач - ДІФКУ Рівненське
регіональне відділення у поданому
29.04.2014р. в судове засідання відзиві(
лист від 28.04.2014р. №01-30) заяву ПАТ"Орлея"
вважає безпідставною, надуманою,
необгрунтованою, та зазначає, що
боржником вже втретє подається заява
про визнання наказів №5/25-1 та №5/25-2 від
17.10.2007р. такими, що не підлягають
виконанню з одних і тих же підстав. При
розгляді заяви по суті просить суд
врахувати наступне:

1) зобов'язання Боржника по договору
застави не припинено у зв'язку з
ліквідацією ТОВ «Авгур», і дана
обставина встановлена судовими
рішеннями - ухвалою господарського
суду Волинської області від 24.04.2012 року
та постановою Рівненського
апеляційного господарського суду від
30.05.2012 року у цій же справі, які залишені
без змін Постановою Вищого
господарського суду України від 08.08.2012
року;

2) визнати зобов'язання Боржника за
договором застави припиненими у
зв'язку з ліквідацією ТОВ «Авгур»
неможливо без переоцінки раніше
прийнятих рішень у цій же справі -
ухвали господарського суду Волинської
області від 24.04.2012 року та постанови
Рівненського апеляційного
господарського суду від 30.05.2012 року, які
залишені без змін Постановою Вищого
господарського суду України від 08.08.2012
року.

3) посилання Боржника на Постанову ВГСУ
від 10.07.2013 року у справі №5011- 37/16267-2012, не
може бути підставою для задоволення
заяви про визнання наказу таким, що не
підлягає виконанню, оскільки:
а)судження ВГСУ у справі №5011-37/16267-2012
про припинення зобов'язань має
оціночний характер, предмет розгляду
тієї справи не стосувався визнання
наказів господарського суду
Волинської області №5/25-1 та №5/25-2 від
17.10.2007 року такими, що не підлягаю
виконанню; б) судження ВГСУ у справі
№5011-37/16267-2012 не мають приюдиційного
значення, оскільки згідно ст.111-7 ГПК
України переглядаючи у касаційному
порядку судові рішення, касаційна
інстанція на підставі встановлених
фактичних обставин справи перевіряє
застосування судом першої чи
апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права.
Тобто суд касаційної інстанції не має
прав самостійно встановлювати
фактичні обставини справи, а отже і не
має права встановлювати факти. Тому
посилання боржника у своїй заяві на те,
що ВГСУ у постанові від 10.07.2013 року у
справі №5011-37/16267-2012 нібито встановив
факт про припинення правовідносин за
договором застави від 20.07.2001 року є
неправомірним і безпідставним так як
суперечить вимогам ст. 111-7 ГПК України.

Присутня в судових засіданнях
представник прокуратури Волинської
області повністю підтримала
заперечення стягувача, в зв'язку з чим
просить суд відмовити ПАТ"Орлея" в
задоволенні заяви про визнання наказів
такими, що не підлягають виконанню.

Суд відмовляє в задоволенні заяви
ПАТ"Орлея" виходячи з наступного:

Стаття 115 ГПК України містить
імперативний припис про те, що рішення,
ухвали, постанови господарського суду,
що набрали законної сили, є
обов'язковими на всій території
України і виконуються у порядку,
встановленому Законом України "Про
виконавче провадження".

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ГПК України
виконання рішення господарського суду
провадиться на підставі виданого ним
наказу, який є виконавчим документом.
Наказ видається стягувачеві або
надсилається йому після набрання
судовим рішенням законної сили. Накази
про стягнення судового збору
надсилаються до місцевих органів
державної податкової служби.

Згідно з ст. 117 ГПК України,
господарський суд, який видав наказ,
може за заявою стягувача або боржника
визнати наказ таким, що не підлягає
виконанню.

Частина четверта статті 117 ГПК України
містить підстави визнання наказу
таким, що не підлягає виконанню
повністю або частково, за заявами
стягувачів або боржників, поданими в
порядку зазначеної статті:

- якщо його видано помилково;

- якщо обов'язок боржника відсутній
повністю чи частково у зв'язку з його
припиненням добровільним виконанням
боржником чи іншою особою або з інших
причин (наприклад, уразі скасування
чи зміни в апеляційному або в
касаційному порядку чи за результатами
перегляду за нововиявленими
обставинами рішення, на підставі якого
наказ було видано, якщо на момент таких
скасування чи зміни наказ ще не було
виконано повністю або частково).

ПАТ"Орлея" як на правову підставу
поданої заяви посилається на постанову
Вищого господарського суду України від
10.07.2013р. у справі №2011-37/16267-2012, в якій
колегія суддів у складі Коваленка В.М.,
Короткевича О.Є. та Хандуріна М.І.,
переглядаючи в касаційному порядку
рішення та постанову Київського
апеляційного господарського суду у
справі за позовом ПАТ"Орлея" до ДФІКУ(м.
Київ) про припинення зобов'язань за
договором застави від 20.07.2001р.,
зазначила, що касаційний суд вважає за
необхідне виключити, як неправомірні, з
мотивувальної частини рішень
обґрунтування, як підставу для відмови
Товариству у позові, посилання судів на
реалізацію Відповідачем свого права
стягнення на передане у заставу майно
до вирішення у справі про банкрутство
питання про ліквідацію боржника за
основним зобов'язанням. Так, згідно
норм ст. 609 Цивільного кодексу України
ліквідація юридичної особи є підставою
припинення зобов'язання. За приписами
п. 1 ч. 1 ст. 593 цього ж кодексу право
застави припиняється в разі припинення
зобов'язання, забезпеченого заставою.
Отже, слід погодитись із доводами
скаржника, що у зв'язку із ліквідацією
боржника за основним зобов'язанням -
ТОВ фірми "Авгур", право застави за
спірним договором припинилось в силу
закону - у зв'язку із припиненням
основного зобов'язання. При цьому
вказані норми не встановлюють винятки
з цього правила та не встановлюють
умови для випадків, коли
заставодержатель реалізував своє
право звернення стягнення на майно,
однак не задовольнив свої вимоги за
рахунок предмету застави (ст.ст. 589, 590
Цивільного кодексу України). Також,
вказані норми не встановлюють винятки
або умови щодо моменту, коли
заставодержатель реалізував своє
право в порядку норм ст. 590 вказаного
кодексу, оскільки право застави
припиняється в силу закону незалежно
від стадії реалізації цього права.

Розглядаючи дану заяву ПАТ"Орлея", суд
зазначає, що відповідно до ст. 4
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд вирішує
господарські спори на підставі
Конституції України, цього Кодексу,
інших законодавчих актів України,
міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України.

Господарський суд не застосовує акти
державних та інших органів, якщо ці
акти не відповідають законодавству
України.

Якщо в міжнародних договорах України,
згода на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України, встановлені
інші правила, ніж ті, що передбачені
законодавством України, то
застосовуються правила міжнародного
договору.

Господарський суд у випадках,
передбачених законом або міжнародним
договором, застосовує норми права
інших держав.

Статтею 82 вказаного кодексу також
регламентовано, що обираючи при
прийнятті рішення правову норму, що
підлягатиме застосуванню до спірних
правовідносин, господарський суд
зобов'язаний враховувати висновки
Верховного Суду України, які викладені
у рішеннях, прийнятих за результатами
розгляду заяв про перегляд судового
рішення з підстави неодинакового
застосування судами касаційної
інстанції одних і тих же норм
матеріального права, внаслідок чого
ухвалено різні за змістом судові
рішення в подібних правовідносинах.

Як з'ясовано судом відповідач у справі
№5/25-38 - Відкрите акціонерне товариство
"Луцький райагропостач"
(правонаступник Публічне акціонерне
товариство "Орлея") неодноразово
звертався до господарського суду
Волинської області із заявою про
визнання наказів №5/25-1 та №5/25-2 від
17.10.2007 року такими, що не підлягають
виконанню (заява вих.№220 від 15.12.2011 року,
заява вих. №15 від 08.05.2012 року).

Ухвалою господарського суду
Волинської області від 24.04.2012 року,
залишеною без змін апеляційною та
касаційною інстанціями (постанова
Рівненського апеляційного
господарського суду від 30.05.2012 року,
постанова Вищого господарського суду
України від 08.08.2012 року) заяву
Відкритого акціонерного товариства
"Луцький райагропостач" про визнання
наказів №5/25-1 та №5/25-2 від 17.10.2007 року
такими, що не підлягають виконанню,
залишено без задоволення.

Ухвалою господарського суду
Волинської області від 09.07.2012 року у
справі №5/25-38, залишеною без змін
постановою Рівненського апеляційного
господарського суду від 22.01.2013 року,
відмовлено у задоволенні заяви
Відкритого акціонерного товариства
"Луцький райагропостач" про визнання
наказів господарського суду
Волинської області від 17.10.2007 року №5/25-1
та №5/25-2 такими, що не підлягають
виконанню.

При винесенні судових актів суди
виходили з того, що ліквідація боржника
за основним договором не є підставою
для визнання такими, що не підлягають
виконанню наказів суду про звернення
стягнення на майно за договором
застави, оскільки накази суду не
відносяться до зобов'язань в розумінні
зобов'язального права.

Оскільки ГПК України не передбачено, що
правові позиції судових колегій по
конкретних справах є обов'язковими для
суду при прийнятті рішень, суд
відмовляє ПАТ"Орлея" у задоволенні
заяви №148 від 25.11.2013р. (а.с.26-31 т.14) про
визнання такими, що не підлягають
виконанню наказів суду від 17.10.2007р.
№5/25-1 та №5/25-2.

Керуючись ст.ст. 4, 82, 117 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд, -

ухвалив:

Відмовити ПАТ"Орлея" в задоволенні
заяви №148 від 25.11.2013р. про визнання
такими, що не підлягають виконанню
наказів господарського суду
Волинської області від 17.10.2007р. №5/25-1 та
№5/25-2.

Суддя
В. Л. Слупко