ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

22.04.14р. Справа № 904/754/14

За позовом Публічного акціонерного
товариства "Магазин "Будинок меблів", м.
Київ

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Автокомплект", м.
Дніпропетровськ

про стягнення 636 793,33 грн.

Суддя Рудовська І.А.

Представники:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Куліш К.В., довіреність
б/н від 04.04.2014р.

Суть спору:

Публічне акціонерне товариство
"Магазин "Будинок меблів" (далі -
позивач) звернулося до господарського
суду Дніпропетровської області з
позовною заявою до Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Автокомплект" (далі - відповідач) про
стягнення заборгованості з орендної
плати за період з травня - по серпень 2013
р., яка виникла на підставі договору
оренди нежитлового приміщення № 40 від
08.10.2012 р. у загальному розмірі 636 793,33
грн.

Представник позивача підтримав свої
позовні вимоги у судовому засіданні
04.03.2014 р. та просив задовольнити у
повному обсязі.

22.04.2014 р. позивачем надіслано до суду
телеграму, в якій повідомлено суд про
те, що у зв'язку з відсутністю квитків
до м. Дніпропетровська на 22.04.2014 р.
позивач просить розглянути справу №
904/754/14 у відсутності представника
позивача.

Клопотання відповідача про
перенесення розгляду справи у зв'язку
із знаходженням представника
відповідача не підлягає задоволенню,
оскільки відповідач, як юридична особа
був повідомлений належним чином про
час та місце розгляду справи та,
відповідно до ст. 28 ГПК України надання
повноважень на представництво
інтересів сторони у процесі не
обмежено будь-яким певним колом осіб.

Відповідно до абзацу п'ятого підпункту
3.6. пункту 3 Роз'яснень Президії Вищого
арбітражного суду України від 18.09.97р. N
02-5/289 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України" (з
подальшими змінами) господарський суд
з урахуванням обставин конкретної
справи може не брати до уваги доводи
учасника судового процесу -
підприємства, установи, організації,
іншої юридичної особи, державного чи
іншого органу щодо відкладення
розгляду справи у зв'язку з відсутністю
його представника (з причин, пов'язаних
з відпусткою, хворобою, службовим
відрядженням, участю в іншому судовому
засіданні і т.п.). При цьому
господарський суд виходить з того, що у
відповідних випадках такий учасник
судового процесу не позбавлений права
і можливості забезпечити за
необхідності участь у судовому
засіданні іншого представника згідно з
частинами першою-четвертою статті 28
ГПК, з числа як своїх працівників, так і
осіб, не пов'язаних з ним трудовими
відносинами. Неможливість такої заміни
представника позивача не доведена.

Крім того, відкладення розгляду справи
є правом, а не обов'язком суду, якщо суд
дійде висновку про можливість
вирішення спору в даному судовому
засіданні.

Статтею 22 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що сторони зобов'язані
добросовісно користуватися належними
їм процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
законом інтересів другої сторони,
вживати заходів до всебічного, повного
та об'єктивного дослідження всіх
обставин справи.

Представник відповідача у судових
засіданнях заперечував проти
задоволення позовних вимог, у відзиві
на позов зазначив, що в процесі
здійснення ремонтних робіт необхідних
позивачу для використання
орендованого приміщення відповідно до
мети оренди: організації роботи
закладу громадського харчування,
з'ясувалась неможливість використання
об'єкту оренди за цільовим
призначенням, визначеним договором..

При розгляді справи судом досліджені
письмові докази, що містяться в
матеріалах справи.

Ухвалою господарського суду
Дніпропетровської області від 04.03.2014 р.
розгляд справи відкладено на 07.04.2014 р.

Ухвалою господарського суду
Дніпропетровської області від 07.03.2014 р.
продовжено строк розгляду справи до
23.04.2014 р. та розгляд справи відкладено
на 15.04.2014 р.

Ухвалою господарського суду
Дніпропетровської області від 15.04.2014 р.
розгляд справи відкладено на 22.04.2014 р.

В порядку ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України в
судовому засіданні 22.04.2014 року
оголошені вступна та резолютивна
частини судового рішення.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення представників
сторін, оцінивши надані докази в їх
сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

08.10.2012 р. між Публічним акціонерним
товариством "Магазин "Будинок меблів"
(далі- орендодавець) та Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Автокомплект" (далі-орендар) укладено
Договір оренди нежитлового приміщення
№ 40 (далі - Договір), за умовами якого
орендодавець передає, а орендар
приймає в строкове платне користування
без права викупу нежитлове приміщення
(надалі іменується "майно") загальною
площею 415,3 кв.м., а саме: на
першому поверсі будинку площею 198,6
кв.м., на другому поверсі будинку площею
216,7 кв.м. Майно розташоване в житловому
будинку № 7 "Б" (літера А) по бул. Лесі
Українки в м. Києві та належить
орендодавцю на праві власності на
підставі свідоцтва про право власності
від 29.12.2007 р., зареєстрованого в БТІ м.
Києва за № 136п-101 04.02.2008 р.
(п.п. 1.1, 1.2. Договору).

Майно передається в оренду з ціллю
використання його орендарем виключно
для організації роботи закладу
громадського харчування (п. 1.5.
Договору).

Згідно п. 1.6. Договору використання
майна для інших цілей, ніж передбачені
даним договором, забороняється.

Відповідно до п. 2.1. Договору орендна
плата за один місяць орендного
користування майном на дату укладання
даного Договору визначається
Сторонами Договору оренди у розмірі 191
038,00 грн., у т.ч. ПДВ - 31 839,67 грн., що за
договірним курсом сторін (1 долар США
дорівнює 8 гривням) еквівалентно 23 879,75
доларів США (еквівалент 57,5 доларів США
за один кв.м. орендованої площі).

Згідно п. 2.4. Договору сторони
домовились, що за перші 3 місяці оренди
(90 календарних днів) орендар щомісячно
сплачує 1/3 від розміру місячної
орендної плати встановленої п. 2.1. цього
Договору, що складає 63 679,33 грн. у т.ч. ПДВ
- 10 613,22 грн. При цьому орендна плата за
перший місяць оренди сплачується
орендарем протягом 3-х банківських днів
з дня підписання цього Договору.
Починаючи з другого місяця оренди
орендна плата оплачується орендарем до
10 числа місяця, за який здійснюється
оплата.

Пунктом 2.12. Договору передбачено, що
акт приймання-передачі майна повинен
бути підписаний сторонами 01.11.2012 р.

01.11.2012 року орендодавець передав, а
орендар прийняв "майно" - нежиле
приміщення з № 1 по № 5 (групи приміщень
№ 37, № 41) загальною площею 415,3 кв.м., а
саме: площею 198,6 кв.м. на 1-му поверсі та
площею 216,7 кв.м. на 2-му поверсі
житлового будинку за адресою: Україна,
м. Київ, бул. Лесі України 7 "Б" (літера А)
секція Д. Оціночна вартість майна
становить 26 579 200 грн. (без ПДВ.), що
підтверджується Актом здачі-приймання
від 01.11.2012 року (а.с. 22).

23.07.2013 року орендар надіслав на адресу
орендодавця повідомлення № 202 про
розірвання договору, в якому зазначив
про своє рішення щодо дострокового
розірвання Договору оренди № 40 від
08.10.2012 р.

В період з 01.11.2012 р. по 15.08.2013 р. позивачем
нараховано відповідачу на підставі
Договору оренди нежитлового
приміщення № 40 від 08.10.2012 р.
заборгованість у сумі 140 9600,16
грн. з якої: розмір орендної плати - 1 400
945,32 грн. та розмір компенсаційних
витрат на утримання орендованого майна
- 8 654,84 грн., яка відповідач сплачено
частково у сумі 772 806,83 грн.

Згідно п. 5.1.7. Договору орендар
зобов'язаний своєчасно та в повному
обсязі сплачувати орендодавцю орендну
плату.

Позивач посилається на те, що
відповідач свої зобов'язання по оплаті
за користування майном оренди не
виконав в повному обсязі, у зв'язку з
чим, у останнього виникла
заборгованість з орендної плати за
користуванням майна оренди у сумі 636
793,33 грн., що і причиною спору.

При прийнятті рішення суд виходив з
наступного.

Згідно ст. 759 Цивільного кодексу
України за договором найму (оренди)
наймодавець передає або зобов'язується
передати наймачеві майно у
користування за плату на певний строк.

Суб'єкти господарювання повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином, відповідно до закону,
інших правових актів, договору (пункт 1
статті 193 Господарського кодексу
України).

Відповідно до статті 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших
вимог, що звичайно ставляться.
Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом
(стаття 525 Цивільного кодексу України
та пункт 7 статті 193 Господарського
кодексу України).

Відповідно до ч. 2 ст. 218 Господарського
кодексу України учасник господарських
відносин відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов`язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення. У разі якщо інше не
передбачено законом або договором,
суб'єкт господарювання за порушення
господарського зобов`язання несе
господарсько-правову
відповідальність, якщо не доведе, що
належне виконання зобов`язання
виявилося неможливим внаслідок дії
непереборної сили, тобто надзвичайних
і невідворотних обставин за даних умов
здійснення господарської діяльності.

Згідно положень ч. 2 ст. 285
Господарського кодексу України
орендар може бути зобов'язаний
використовувати об'єкт оренди за
цільовим призначенням відповідно до
профілю виробничої діяльності
підприємства, майно якого передано в
оренду.

Відповідно до п. 6 ст. 762 Цивільного
кодексу України наймач звільняється
від плати за весь час, протягом якого
майно не могло бути використане ним
через обставини, за які він не
відповідає.

Як вбачається з листа № 535 від 24.04.2013 р.
ПрАТ "Позняки-Жил-Буд", як
балансоутримувач житлового будинку по
бул. Л.Українки 7 Б у м. Києві, в якому
знаходяться орендовані приміщення,
повідомило ТОВ "Автокомплект" про
неможливість погодження монтажу
вентиляційної системи та зовнішніх
блоків кондиціонування на фасаді
житлового будинку для розміщення у
орендованих відповідачем не житлових
приміщеннях закладу громадського
харчування у зв'язку з тим, що згідно з
проектом будівництва зазначеного
житлового будинку, орендовані
відповідачем приміщення збудовано за
призначенням "магазин промислових
товарів" та інженерні комунікації
вбудованих приміщень не передбачені
для розміщення в них підприємств
громадського харчування.

Тобто, на думку суду, відповідач не міг
використовувати орендоване майно
через обставини, за які він не
відповідає.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського
процесуального кодексу України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. 129
Конституції України та ст. 33, ст. 34
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень, докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи,
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

З огляду на викладене та з урахуванням
встановлених обставин справи, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги про стягнення орендної плати за
період з травня - по серпень 2013 р. у сумі
636 793,33 грн. є необґрунтованими, а тому
суд відмовляє в задоволенні позовних
вимог.

Судові витрати по справі на підставі
ст. 49 Господарського процесуального
кодексу України слід покласти на
позивача.

Керуючись ст. ст. 4-7, 33, 49, ст.ст. 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові - відмовити.

Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня
його підписання.

Суддя
І.А.
Рудовська

Дата підписання рішення,

оформленого відповідно до статті 84 ГПК

України " 25 " квітня 2014р.