ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" травня 2014 р.
Справа № 921/1179/13-г/17

Львівський апеляційний господарський
суд в складі колегії:

Головуючого судді
Дубник О.П.

Суддів
Скрипчук О.С.

Матущака О.І.

при секретарі
Мусаковському А.В.

розглянув апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 вих. №28/03/2014/01
від 28.03.2014 року (вх. №01-05/1935/14 від 22.04.2014
року)

на рішення Господарського суду
Тернопільської області від 14.03.2014 року

у справі №921/1179/13-г/17

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2, АДРЕСА_1

до Державного підприємства
«Ягільницький кінний завод», с.
Нагірянка, Чортківський район,
Тернопільська область

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача Міністерства
аграрної політики та продовольства
України, м. Київ

про визнання дійсним договору
купівлі-продажу

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_4 представник
(довіреність в матеріалах справи);

від відповідача: Окряк А.В., ліквідатор;

від третьої особи: не з'явився (належно
повідомлений).

Судом роз'яснено права та обов'язки,
передбачені ст.ст.20, 22 Господарського
процесуального кодексу України (надалі
- ГПК України)

Відводів складу суду в порядку ст. 20 ГПК
України не заявлялось. Заяв про
технічну фіксацію судового процесу від
учасників судового процесу не
надходило.

Рішенням Господарського суду
Тернопільської області від 14.03.2014 року
у цій справі (суддя Сидорук А.М.)
відмовлено в задоволенні позовних
вимог Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2
(надалі ФОП ОСОБА_2.) до Державного
підприємства «Ягільницький кінний
завод» (надалі ДП «Ягільницький кінний
завод»), за участю третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача
Міністерства аграрної політики та
продовольства України, про визнання
дійсним договору купівлі-продажу за
викупом орендованого майна, укладеним
17.01.2013 року між Державним підприємством
«Ягільницький кінний завод» та
Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2.

Не погоджуючись з рішенням місцевого
господарського суду позивач оскаржив
його в апеляційному порядку. Апелянт
зазначає, що в оскаржуваному рішенні
дається оцінка діям ліквідатора
відповідача Окряка А.В. щодо
правомірності віднесення телятника
(літера «Г»), загальною площею 600,1 кв.м.,
розташованого за адресою: АДРЕСА_2 до
ліквідаційної маси в процесі
ліквідаційної процедури ДП
«Ягільницький кінний завод». Також
скаржник зазначає, що судом першої
інстанції не досліджено факт ухилення
відповідача від нотаріального
посвідчення договору купівлі-продажу
за викупом орендованого нерухомого
майна ДП «Ягільницький кінний завод»
від 17.01.2013 року. Позивач зазначає, що
відповідач перебуває у ліквідаційній
процедурі, а тому в останнього відсутня
фінансова можливість здійснити заходи
щодо нотаріального посвідчення
спірного договору. ФОП ОСОБА_2 просить
оскаржуване рішення скасувати та
прийняте нове рішення, яким задоволити
позовні вимоги.

Представник відповідача в судовому
засіданні не заперечив щодо
задоволення апеляційної скарги у
зв'язку із відсутність фінансової
можливості у ДП «Ягільницький кінний
завод» вжити заходів щодо
нотаріального посвідчення спірного
договору.

Третя особа у відзиві на апеляційну
скаргу, зокрема, зазначає, що не
надавала погодження на відчуження
нерухомого майна ДП «Ягільницький
кінний завод», що є предметом спірного
договору, а відтак, відповідачем не
дотримано процедури реалізації майна
державного підприємства. Міністерство
аграрної політики та продовольства
України просить залишити оскаржуване
рішення без змін, а апеляційну скаргу
без задоволення.

Колегія суддів Львівського
апеляційного господарського суду,
керуючись нормами ст. 101 ГПК України
щодо меж перегляду справи в
апеляційній інстанції, вважає, що є
можливим прийняти за наслідками
розгляду апеляційної скарги постанову
в даному судовому засіданні.

Львівський апеляційний господарський
суд, перевіривши доводи апеляційної
скарги та дослідивши фактичні
обставини у справі, зробив висновок, що
апеляційна скарга не підлягає до
задоволення. При цьому, апеляційний суд
встановив наступні обставини та
керувався такими мотивами.

Згідно свідоцтва про право власності
на нерухоме майно від 01.07.2008 року серії
САС №029912, власником телятника літ. «Г»,
площею 600,1 кв.м., що розташований за
адресою АДРЕСА_2 є держава в особі
Міністерства аграрної політики
України, балансоутримувач ДП
«Ягільницький кінний завод».

Постановою Господарського суду
Тернопільської області від 18.08.2011 року
№10/Б-711 ДП «Ягільницький кінний завод»
визнано банкрутом та відкрито
ліквідаційну процедуру; ліквідатором
банкрута призначено арбітражного
керуючого Окряка А.В.

Частиною 2 статті 23 Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
унормовано, що з дня прийняття
господарським судом постанови про
визнання боржника банкрутом і
відкриття ліквідаційної процедури
припиняються повноваження органів
управління банкрута щодо управління
банкрутом та розпорядження його
майном, якщо цього не було зроблено
раніше, керівник банкрута звільняється
з роботи у зв'язку з банкрутством
підприємства, про що робиться запис у
його трудовій книжці, а також
припиняються повноваження власника
(власників) майна банкрута, якщо цього
не було зроблено раніше.

Відповідно до Протоколу засідання
комітету кредиторів ДП «Ягільницький
кінний завод» від 18.12.2012 року вирішено
встановити спосіб продажу будівлі
телятника літ. «Г» загальною площею 600,1
кв.м., яка розташована за адресою:
АДРЕСА_2 за ціною 36000 грн. без врахування
податку на додану вартість шляхом
викупу орендарем даного майна ФОП
ОСОБА_2; ліквідатору підготувати та
нотаріально засвідчити відповідний
договір купівлі-продажу.

17 січня 2013 року між ДП «Ягільницький
кінний завод» (Продавець) та ФОП ОСОБА_2
(Покупець) укладено Договір
купівлі-продажу за викупом
орендованого нерухомого майна
(Договір), відповідно до п.1.1 якого
Продавець продає, а Покупець купує у
власність орендоване нерухоме майно -
будівлю телятника літ. «Г», загальною
площею 600,1 кв.м., яка розташована за
адресою: АДРЕСА_2 на земельній ділянці
0,4737 га за ціною 36000 грн. без врахування
податку на додану вартість шляхом
викупу орендарем, ФОП ОСОБА_2, даного
майна.

Пунктом 2.2 Договору визначено, що
Покупець зобов'язується перерахувати
на поточний рахунок Продавця (за
вказаними реквізитами) грошові кошти у
сумі 36000 грн. без ПДВ у повному обсязі
протягом 10 днів з моменту
нотаріального посвідчення даного
Договору.

Згідно з п.3.2.2 Договору Продавець
зобов'язаний передати Покупцю вказаний
у Договорі об'єкт нерухомості
одночасно з технічною документацією на
нього протягом 10 календарних днів з дня
підписання сторонами Акту
приймання-передачі.

Положеннями п.7.5 Договору унормовано,
що витрати, пов'язані з укладенням та
нотаріальним посвідченням цього
договору несе Покупець.

1 листопада 2013 року ФОП ОСОБА_2
перерахував 36000 грн. на рахунок ДП
«Ягільницький кінний завод», що
стверджується платіжним дорученням №01
від 01.11.2013 року та не заперечується
сторонами по справі.

5 листопада 2013 року між сторонами
підписано Акт про передавання
нерухомого майна, відповідно до якого
Продавець передає, а Покупець приймає у
власність орендоване нерухоме майно -
будівлю телятника літ. «Г», загальною
площею 600,1 кв.м., яка розташована за
адресою: АДРЕСА_2 та копію
інвентаризаційної справи (технічного
паспорту) об'єкта нерухомості.

Листом від 06.11.2013 року №06/11 (який
відповідач отримав 07.11.2013 року) позивач
просив відповідача прибути 12.11.2013 року
за адресою вул. Ринок, 6, м. Чортків до
нотаріуса з метою проведення
нотаріального посвідчення Договору.

Листом від 13.11.2013 року №13/11/10/Б-711 (який
позивач отримав 13.11.2013 року) ДП
«Ягільницький кінний завод»
повідомило ФОП ОСОБА_2 про відсутність
грошових коштів для нотаріального
посвідчення договору та запропонувало
звернутись до суду з вимогою щодо
встановлення дійсності даного
договору та визнання права власності.

Як встановлено судом, і зазначено вище,
саме ФОП ОСОБА_2 відповідно до п.7.5
Договору мав нести витрати, пов'язані з
нотаріальним посвідченням договору.

Відповідно до ст.657 ЦК України договір
купівлі-продажу земельної ділянки,
єдиного майнового комплексу, житлового
будинку (квартири) або іншого
нерухомого майна укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню, крім
договорів купівлі-продажу майна, що
перебуває в податковій заставі.

Частиною 1 статті 209 ЦК України
визначено, що правочин, який вчинений у
письмовій формі, підлягає
нотаріальному посвідченню лише у
випадках, встановлених законом або
домовленістю сторін.

Статтею 219 ЦК України унормовано, що у
разі недодержання вимоги закону про
нотаріальне посвідчення
одностороннього правочину такий
правочин є нікчемним. Суд може визнати
такий правочин дійсним, якщо буде
встановлено, що він відповідав
справжній волі особи, яка його вчинила,
а нотаріальному посвідченню правочину
перешкоджала обставина, яка не
залежала від її волі.

Згідно ст.220 ЦК України У разі
недодержання сторонами вимоги закону
про нотаріальне посвідчення договору
такий договір є нікчемним. Якщо сторони
домовилися щодо усіх істотних умов
договору, що підтверджується
письмовими доказами, і відбулося повне
або часткове виконання договору, але
одна із сторін ухилилася від його
нотаріального посвідчення, суд може
визнати такий договір дійсним. У цьому
разі наступне нотаріальне посвідчення
договору не вимагається.

З наведеного вбачається, що
нотаріальне посвідчення правочинів
(договорів) є обов'язковим лише у
передбачених законом випадках або коли
сторони домовилися про нотаріальне
посвідчення договору.

У зв'язку з недодержанням вимоги щодо
нотаріального посвідчення правочинів
нікчемними є лише такі правочини, які
відповідно до чинного законодавства
підлягають обов'язковому
нотаріальному посвідченню чи такі,
умовами яких передбачено обов'язкове
нотаріальне посвідчення.

У вирішенні спорів, пов'язаних з
визнанням правочинів, які піддягали
нотаріальному посвідченню, дійсними,
господарські суди повинні з'ясувати: чи
підлягав відповідний правочин
нотаріальному посвідченню, з яких
причин його не було нотаріально
посвідчено та чи втрачена можливість
такого посвідчення, а також чи не
суперечить зміст правочину вимогам
закону і перевіряти дотримання
сторонами вимог, які є необхідними для
чинності правочину, оскільки в такому
разі позов не може бути задоволений (п.
3.2. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 29.05.2013
року № 11 «Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними»).

Слід враховувати, що умовами
застосування ч.2 ст.220 ЦК України є
безповоротне ухилення та втрата
стороною можливості з будь-яких причин
посвідчити правочин.

Апелянтом не надано доказів
безповоротного ухилення відповідача
від нотаріального посвідчення, а також
доказів втрати позивачем можливості з
будь-яких причин нотаріально
посвідчити спірний договір, оскільки,
як зазначили сторони в судовому
засіданні неможливість нотаріального
посвідчення Договору пов'язана із
скрутним матеріальним становищем
відповідача.

В матеріалах справи наявна Додаткова
угода від 10.01.2014 року до Договору,
вчинена під час розгляду справи
місцевим господарським судом, якою,
зокрема, вилучено з Договору п.7.5.

Відповідно до ст.654 ЦК України Зміна або
розірвання договору вчиняється в такій
самій формі, що й договір, що змінюється
або розривається, якщо інше не
встановлено договором або законом чи
не випливає із звичаїв ділового
обороту.

Судова колегія зазначає, що Додаткова
угода до Договору не містить
відомостей про її нотаріальне
посвідчення, а тому, відсутні підстави
вважати, що в Договір внесено зміни
(зокрема, до п.7.5).

За таких обставин, суд апеляційної
інстанції зробив висновок, що рішення
суду першої інстанції від 14.03.2014 року у
цій справі є законним та обґрунтованим,
а тому його слід залишити без змін, а
апеляційну скаргу без задоволення.

Також суд апеляційної інстанції
враховуючи положення ст.ст. 49, 105 ГПК
України, зробив висновок про те, що
витрати за подання апеляційної скарги
слід покласти на апелянта.

Керуючись ст.ст. 103, 105 ГПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу залишити без
задоволення, а рішення Господарського
суду Тернопільської області від 14.03.2014
року у справі №921/1179/13-г/17 без змін.

2. Судові витрати за розгляд справи
в апеляційному порядку покласти на
Фізичну особу-підприємця ОСОБА_2.

3. Постанова набирає законної сили
з дня її прийняття та може бути
оскаржена в касаційному порядку згідно
з розділом ХІІ-І ГПК України.

Повний текст постанови складено 19.05.2014
року

Головуючий суддя
Дубник О.П.

Судді
Скрипчук О.С.

Матущак О.І.