донецький апеляційний господарський
суд
Постанова

Іменем України

28.04.2014 справа №908/41/14

Донецький апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівПопков Д.О. Татенко
В.М., Радіонова О.О.при секретарі
судового засідання Кулявець Ю.В.за
участю представників сторін: від
позивача: Сакварелідзе М.А. (за
довіреністю від 14.01.2013р.);від
відповідача:Пузій О.В. (за довіреністю
від 16.01.2013р.);розглянувши у відкритому
судовому засіданні апеляційну
скаргуТовариства з обмеженою
відповідальністю «Аліт», м. Макіївка,
Донецька областьна рішення
господарського суду Запорізької
областівід27.02.2014р. (повний текст
підписано 04.03.2014р.)по справі№ 908/41/14
(суддя Смірнов О.Г.)за
позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю «Аліт», м. Макіївка,
Донецька областьдо Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Тремоліт-Плюс», м. Мелітополь,
Запорізька областьпростягнення 22000, 00
грн. В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Аліт», м. Макіївка
Донецької області (Позивач) звернулося
до Господарського суду Запорізької
області з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Тремоліт-Плюс», м. Мелітополь
Запорізької області (Відповідач) про
стягнення збитків в сумі 22 000, 00 грн. та
штрафу в сумі 4400, 00 грн. за договором №
121 (на ремонтно-відновлювальні роботи)
від 15.12.2011р.

В перебігу розгляду справи першою
інстанцією Позивачем, в порядку ст. 22
Господарського процесуального кодексу
України, надано суду заяву про
зменшення розміру позовних вимог,
прийняту судом, до 22000грн. збитків.

Рішенням Господарського суду
Запорізької області від 27.02.2014р. (суддя
Смірнов О.Г.) у задоволенні позовних
вимог відмовлено.

Рішення місцевого суду вмотивовано
недоведеністю Позивачем суду умов
виникнення у нього збитків в сумі
22000грн. через відсутність їх
обґрунтованого розрахунку, складу,
причинно-наслідкового зв'язок між
невиконанням Відповідачем своїх
зобов'язань та утворенням збитків для
Позивача, відсутність доказів
самостійного усунення виявлених
недоліків.

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Аліт», м. Макіївка,
Донецька область, не погодившись з
прийнятим судовим рішенням,
звернулось з апеляційною скаргою, в
якій просить скасувати рішення
Господарського суду Запорізької
області від 27.02.2014р. у справі №908/41/14,
прийняти нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги у повному
обсязі.

Підставами для скасування рішення суду
першої інстанції апелянт вказує: не
дослідження судом усіх матеріалів
справи, передчасного винесення рішення
незважаючи на відсутність
представника Позивача та ненадання ним
всіх необхідних доказів, з огляду на
представлені апеляційному суду
додаткові докази.

Розпорядженням заступника голови
Донецького апеляційного
господарського суду від 09.04.2014р. за
результатами автоматичного розподілу
справи сформовано колегію суддів у
наступному складі: головуючий
(суддя-доповідач) Попков Д.О., Радіонова
О.О., Марченко О.А.

Ухвалою Донецького апеляційного
господарського суду від 09.04.2014р.
порушене апеляційне провадження із
призначенням розгляду скарги на
28.04.2014р. о 14.00.

Фіксація судового засідання
апеляційної інстанції здійснювалось
за допомогою звукозаписувального
технічного засобу у порядку розгляду
апеляційної скарги, встановленому
ст.ст. 4-4, 81-1, 99, 101 Господарського
процесуального кодексу України.

Розпорядженням в.о. голови Донецького
апеляційного господарського суду у
зв'язку із перебуванням судді Марченко
О.А. у відпустці її було замінено у
складі судової колегії на суддю
Татенко В.М.

Представник Скаржника у судовому
засіданні 28.04.2014р. підтримав вимоги
апеляційної скарги

Представник Відповідача у судовому
засіданні 28.04.2014р. проти апеляційної
скарги заперечив з підстав, викладених
у наданому відзиві від 24.04.2014р.

Відповідно до ст.101 Господарського
процесуального кодексу України
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали господарської
справи, апеляційну скаргу, перевіривши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, судова колегія
апеляційної інстанції зазначає
наступне:

Як було встановлено місцевим судом та
вбачається із матеріалів справи,
15.12.2011р. між Відповідачем (Виконавець)
та Позивачем (Замовник) було укладено
Договір № 121 (на ремонтно-
відновлювальні роботи) (а.с.а.с.10,11), за
умовами п.п. 1.1, 4.1, 7.1 якого, Виконавець
зобов'язався виконати
ремонтно-відновлювальні роботи
обладнання та комплектуючих, наданих
Замовником, а Замовник зобов'язується
прийняти та здійснити оплату робіт на
умовах, в порядку та строки встановлені
Договором, зі строком дії з моменту
його підписання та до повного
виконання сторонами своїх зобов'язань
за Договором.

Відповідно до п. 2.1 договору загальна
сума робіт визначається сумою усіх
доповнень до Договору, тоді як п. 2.2. і 2.3.
договору встановлюють сплату цієї суми
4 рівними частинами, з яких останній
платіж мав бути здійснений протягом 3
банківських днів після запуску
обладнання на території Виконавця.

Пунктом 3.1. договору визначено, що після
отримання та приймання товару Замовник
самостійно здійснює встановлення його
на штатне місце. Повний об'єм робіт
строк виконання та їх вартість
визначені в переліку - додатку № 1
(а.с.12) до договору (п.3.2.). Зі змісту
означеного додатку вбачається, що
вартість робіт з відновлення пульту
керування станом сторонами визначена
сумою 22000грн. разом з ПДВ.

Умовами п. 3.3. договору сторони
погодили, що гарантійні зобов'язання на
виконані роботи становлять 6 місяців з
дня підписання акту виконаних робіт,
при дотримання Замовником правил
експлуатації виробів.

Згідно з п. 3.4. договору виконання та
закінчення робіт оформлюється актом
виконаних робіт, який підписується
сторонами в строк не більше трьох
робочих днів з дня його надання
Виконавцем.

Як вбачається з матеріалів справи,
Виконавець виконав, а Замовник прийняв
без жодних зауважень виконані роботи
за договором, про що свідчать підписані
сторонам та скріплені печатками їх
підприємств акти надання послуг № 165 та
№ 166 від 27.08.2012 року. (а.с.а.с.14,15). В свою
чергу, доказів здійснення Замовником
платежів за виконані роботи матеріали
справи не містять.

Позивач посилається на ті обставини, що
при прийнятті в експлуатацію
відремонтованого обладнання було
виявлено недоліки, про необхідність
вказувалося в листах вих. № 2102-2 від
20.02.2013 року (а.с.16), № 223/02-13 від 22.02.2013 року
(а.с.а.с.18-19), № 225/03-13 від 20.03.2013 року
(а.с.а.с.24, 25). В свою чергу, сутність
таких недоліків була визначена лише в
акті обстеження об'єкту основних
засобів комплексу поперечно-клинової
прокатки СП1252А від 25.03.2013р. (а.с.а.с.26,27),
складеного за відсутністю
представника Відповідача, проте в
присутності спеціаліста по станкам
ОСОБА_7

В листі №86 від 06.03.2013р. (а.с.20) Відповідач
виказував Позивачу те, що наявність
недоліків в роботі обладнання після
проведення ремонтних робіт та причини
їх виникнення мають бути встановлені
висновком експертизи.

Листом від 28.03.2013р. №119 (а.с.23) у
відповідь на лист № 2102-2 від 20.02.2013р.
Відповідач повідомив Позивача про
готовність направити своїх
спеціалістів для вирішення питання
непрацездатності обладнання та просив
погодити дату їх прибуття.

Однак, проігнорувавши означене
звернення та посилаючись на самостійне
усунення означених недоліків, Позивач
звернуся до суду з розглядуваним
позовом, в перебігу розгляду якого
остаточно вимагав стягнення завданих
неякісним виконанням ремонтних робіт
та ухиленням від виконання гарантійних
зобов'язань збитків в розмірі 22000грн. -
сплаченої Позивачем вартості неякісно
виконаних робіт, у задоволені якого
Господарський суд Запорізької області
відмовив у повному обсягу.

Оцінюючи правильність застосування
місцевим судом норм матеріального і
процесуального законодавства в
контексті встановлених обставин,
апеляційний суд дійшов висновку про
необґрунтованість вимог апеляційної
скарги з огляду на таке:

Відповідно до ст.ст.173, 174
Господарського кодексу України та
ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України
укладений між сторонами договір № 121
від 15.12.2011р. є належною підставою для
виникнення у сторін зобов'язань з його
виконання.

Як правомірно було зазначено місцевим
судом, виходячи із змісту права та
обов'язків сторін, визначених
договором № 121 від 15.12.2011р., його
предмету, такий договір кваліфікується
як договір підряду.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України та ст. 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання мають
виконуватися належним чином
відповідно до умов закону, інших
правових актів, договору, а за
відсутністю таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. При цьому, приписи ч.7 ст. 193
Господарського кодексу України та ст.
525 Цивільного кодексу України
встановлюють загальне правило щодо
заборони односторонньої відмови від
зобов'язання або односторонньої зміни
його умов, що кореспондується із
вимогами ст. 629 Цивільного кодексу
України щодо обов'язковості договору
для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст. 202 Господарського
кодексу України та ст.599 Цивільного
кодексу України зобов'язання
припиняються виконанням, проведеним
належним чином. Тоді як невиконання або
неналежне виконання відповідних
обов'язків є їх порушенням у розумінні
ст. 610 Цивільного кодексу України, що за
змістом ст. 611 Цивільного кодексу
України має наслідком, у тому числі -
необхідність відшкодування збитків, що
для підрядних відносин передбачено і
ч.1 ст.322 Господарського кодексу України
та ст.852 Цивільного кодексу України.

Згідно ч. 1 ст. 224 Цивільного кодексу
України учасник господарських
відносин, який порушив господарське
зобов'язання або установлені вимоги
щодо здійснення господарської
діяльності, повинен відшкодувати
завдані цим збитки суб'єкту, права або
законні інтереси якого порушено.
Виникнення у особи права на
компенсацію збитків у результаті
порушення її цивільного права
передбачається і ч. 1 ст. 22 Цивільного
кодексу України. Оскільки обов'язки
Відповідача, порушеннями яких Позивач
обґрунтовує свої вимоги, зумовлені
саме наявністю договірних відносин між
сторонами, остільки апеляційний суд
зауважує, що предметом стягнення у
розглядуваній справі є саме збитки,
завдані порушенням зобов'язання, що
випливає з договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 623 Цивільного
кодексу України обов'язок
відшкодування збитків у разі порушення
договірних зобов'язань покладені на
боржника - особу, яка припустила
порушення. Виходячи із загальних
положень права підставою для
застосування заходів
відповідальності, яким є стягнення
збитків у розумінні ст. 611 Цивільного
кодексу України та ст.ст. 216, 217
Господарського кодексу України, є
склад правопорушення, який утворюється
наступними елементами: суб'єкт, об'єкт,
об'єктивна та суб'єктивна сторона.

З огляду на те, що суб'єктом є
Виконавець, об'єктом - правовідносини
за договором на
ремонтно-відновлювальні роботи, які
були встановлені та оцінені судом вище,
предметом доказування а, відтак - і
судового дослідження - є об'єктивна та
суб'єктивна сторони: наявність
порушення з боку Відповідача, збитків
та безпосереднього причинного зв'язку
між неправомірними діями (порушенням)
та збитками, а також - вина зазначеної
особи. Відсутність (недоведеність)
будь-якого з означених складових
унеможливлює задоволення позовних
вимог про стягнення збитків.

Між тим, аналіз наявних у справі
матеріалів вказують на правильність
висновку місцевого суду щодо
недоведеність наявності всіх вказаних
вище обов'язкових елементів для
задоволення позовних вимог щодо
стягнення збитків, оскільки:

- виявлення Позивачем по спливу понад 5
місяців після підписання без зауважень
актів про надання послуг певних
недоліків не спростовує доказове
значення таких актів, що підтверджують
належність виконання робіт, адже їх
наявність у світлі положень п.п.2.3. і 3.4.
договору передбачає необхідність
попереднього запуску відремонтованого
Відповідачем обладнання, а отже - і
своєчасне виявлення явного недоліку у
вигляді не можливості здійснити запуск
стану. В свою чергу, нездійснення
діагностики відповідного обладнання
при підписання актів про надання
послуг, що випливає зі змісту претензії
№223/02-13 від 22.02.2013р. згідно ч.2 ст.853
Цивільного кодексу України позбавляє
Позивача права посилатися на явні
недоліки у подальшому. Водночас,
наявність між сторонами спорів щодо
виявлених Позивачем недоліків, які
(спори) вбачається із представленого
листування, за змістом ч.4 ст.853
Цивільного кодексу України
зумовлювали необхідність проведення
експертизи, чого здійснено не було.
Таким чином, Позивачем не доведено факт
порушення передбачених договором № 121
від 15.12.2011р. зобов'язань з боку
Відповідача;

- за змістом позовної заяви стягувані
збитки є сумою здійсненої Позивачем на
користь Відповідача оплати
відповідної частини
ремонтно-відновлювальних робіт, однак
до справи не надано доказів фактичного
понесення відповідних витрат
(платіжних документів). Більш того,
виконання Позивачем своїх грошових
зобов'язань зі здійснення оплати на
користь Відповідача в принципі не може
бути збитками у розумінні ч.1 ст.225
Господарського кодексу України, адже
несення таких витрат як збитків має
бути обумовлено саме фактом порушення
з боку Виконавця і хронологічно
слідувати за ним (причинно-наслідковий
зв'язок), а не передувати і
обумовлюватися оплатою договором, як
про це вказано в позові. Недоведеність
збитків як таких або будь-яких інших
витрат Позивача з усунення виявлених
ним недоліків виконаних робіт, право на
самостійне усунення яких у розумінні
належним чином застосованої місцевим
судом ч.1 ст.858 Цивільного кодексу
України для Замовника в розглядуваному
випадку не передбачено, унеможливлює і
наявності причинно-наслідкового
зв'язку.

Отже, приведені вище доводи
обґрунтовують правомірність висновків
оскаржуваного рішення щодо відмови у
задоволені позовних вимог та
зумовлюють відхилення апеляційної
скарги, адже інші міркування Скаржника
не спростовують означених висновків,
так само, як і на правомірність таких
висновків жодною мірою не впливають
надані Позивачем додаткові докази
(відомості про кваліфікацію залучених
Позивачем осіб, усунення недоліків
іншою особою), які апеляційним судом
взагалі не враховуються, оскільки їх
залучення не обґрунтовано згідно вимог
ст.101 Господарського процесуального
кодексу України. Дійсно, в силу ст.ст.4-3,
33 цього Кодексу Позивач повинен був
своєчасно представити відповідні
докази місцевому суду. Посилання
Позивача на неможливість присутності
одного з зазначених у виданій
довіреності (а.с.84) уповноважених
представників через перебування його
на лікарняному судом до уваги не
сприймається, оскільки за змістом ст.28
цього Кодексу Позивач як юридична
особа не позбавлений можливості
забезпечити представництво своїх
інтересів будь-якою іншою особою, і ним
не представлено доказів неможливості
забезпечення такого представництва
інтересів іншою особою. Більш того,
відсутність представника у судовому
засіданні не перешкоджає наданню
доказів місцевому суду поштою, і такі
докази (усунення недоліків)
неодноразово запитувалися місцевим
судом в перебігу розгляду справи.

Оскільки Скаржником не доведено
порушення місцевим судом норм
матеріального і процесуального права
при прийнятті оскаржуваного рішення, а
інших передбачених ст.104
Господарського процесуального кодексу
України підстав для скасування чи
зміни такого рішення апеляційним судом
встановлено не було, апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, що згідно із
ст. 49 Господарського процесуального
кодексу України має наслідком
віднесення на рахунок останнього
витрат по сплаті судового збору за
подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 102, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Донецький апеляційний
господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1.Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Аліт», м.
Макіївка, Донецька область на рішення
Господарського суду Запорізької
області від 27.02.2014р. у справі №908/41/14
залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду
Запорізької області від 27.02.2014р. у
справі №908/41/14 залишити без змін.

3. Постанова апеляційної інстанції
набирає сили з дня її прийняття, але
може бути оскаржена до Вищого
господарського суду України протягом
двадцяти днів з дня набрання
постановою апеляційного
господарського суду законної сили.

Головуючий
Д.О. Попков

Судді:
В.М. Татенко

О.О.Радіонова