ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" квітня 2014 р.
Справа № 914/4839/13

Львівський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді
Желік М.Б.

суддів
Кузь В.Л.

Малех І.Б.

розглянувши апеляційну скаргу
Львівського міського комунального
підприємства "Львівводоканал", м. Львів,
вул. Зелена, 64 (вих. № 10-1252 від 03.03.2014
року)

на рішення Господарського суду
Львівської області

від 10.02.2014 року у справі № 914/4839/13

за позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Ротенберг-Центр", м.
Київ

до відповідача: Львівського міського
комунального підприємства
"Львівводоканал", м.Львів

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача Управління
державної казначейської служби
України у Личаківському районі м.
Львова Львівської області, м. Львів

про стягнення 6 250 157,81 грн.

За участю представників сторін

від позивача - Климов А.Р., Сиротюк О.І. -
представники за довіреністю;

від відповідача - Урбанська Т.В., Бегей
Н.В. - представники за довіреністю

від третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача - Дзяда О.В. -
представник за довіреністю.

Сторонам роз'яснено їх права та
обов'язки, передбачені ст. ст. 22, 27 ГПК
України. Клопотань про технічну
фіксацію судового процесу не
поступало, заяв про відвід складу суду
не надходило.

В судовому засіданні проголошено
вступну та резолютивну частини
постанови.

10.02.2014 року господарським судом
Львівської області винесено рішення у
справі № 914/4839/13 (суддя Мазовіта А.Б.) за
позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Ротенберг-Центр" до
відповідача: Львівського міського
комунального підприємства
"Львівводоканал", відповідно до якого
позовні вимоги задоволено повністю;
стягнуто з відповідача на користь
позивача 5 966 988,00 грн. основного боргу, 200
324,87 грн. пені, 47 043,02 грн. 3% річних, 35 801,92
грн. інфляційних витрат, 68 820,00 грн.
судового збору.

Не погодившись із рішенням суду першої
інстанції Львівське міське комунальне
підприємство "Львівводоканал" подало
апеляційну скаргу, в якій просить
поновити строк на апеляційне
оскарження рішення суду першої
інстанції, прийняти апеляційну скаргу
до розгляду, відстрочити сплату
судового збору до вирішення справи по
суті, скасувати рішення Господарського
суду Львівської області від 10.02.2014 року
у справі № 914/4839/13 та прийняти нове
рішення, яким в задоволенні позовних
вимог відмовити повністю.

В апеляційній скарги скаржник
зазначає, що при винесенні рішення суд
першої інстанції не врахував, що вини
відповідача у несвоєчасному виконанні
умов договору немає, оскільки він
вчасно вчинив усі дії по перерахунку
коштів виділених Львівською міською
радою на придбання спеціалізованої
техніки. В свою чергу Управлінням
Державної казначейської служби
України у Личаківському районі м.
Львова Львівської області прийнято до
виконання платіжні доручення
відповідача, однак проплата здійснена
не була.

Згідно автоматизованого розподілу
справ КП "Документообіг господарських
судів", 18.03.2014 року справу за № 914/4839/13
розподілено до розгляду судді -
доповідачу Желіку М.Б. Розпорядженням
в.о. голови Львівського апеляційного
господарського суду від 19.03.2014 року у
склад колегії для розгляду справи №
914/4839/13 введено суддів Костів Т.С. та
Малех І.Б. У зв'язку із перебуванням
судді - члена колегії Костів Т.С. у
відпустці до складу колегії по
розгляду справи № 914/4839/13 вносилися
зміни. Відтак розгляд справи
здійснювався колегією суддів у складі
головуючого судді - Желік М.Б., суддів
Кузя В.Л., Малех І.Б.

Зазначеному складу колегії суддів
відводів не заявляли.

19.03.2014 року ухвалою Львівського
апеляційного господарського суду
клопотання скаржника задоволено,
поновлено строк на апеляційне
оскарження рішення суду першої
інстанції, відстрочено сплату судового
збору, а матеріали апеляційної скарги
визнано достатніми для прийняття її до
провадження, розгляд справи призначено
на 09.04.2014 року.

Ухвалою Львівського апеляційного
господарського суду від 09.04.2014 року
клопотання представника скаржника
задоволено частково, залучено до
участі у справі в якості третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідала -
Управління Державної казначейської
служби України у Личаківському районі
м. Львова Львівської області.

09.04.2014 року ухвалою суду розгляд
апеляційної скарги відкладався з
підстав зазначених у ній.

04.04.2014 року через канцелярію
Львівського апеляційного
господарського суду від позивача
надійшов відзив на апеляційну скаргу, в
якому зазначено, що доводи апеляційної
скарги є необґрунтованими, відтак
рішення слід залишити без змін.
Додатково зазначає про відсутність
підстав для зменшення розміру штрафних
санкцій, у зв'язку з тим, що позивач
здійснював закупівлю обладнання за
валютні кошти, відтак станом на час
розгляду апеляційної скарги поніс
значно більші витрати, ані ж ті, що
згідно оскаржуваного рішення
присуджені до стягнення.

Представником третьої особи 22.04.2014 року
подано до суду відзив на апеляційну
скаргу, в якому вказано, що платіжні
доручення відповідача прийняті до
виконання, однак виконуються в межах
наявного фінансового ресурсу на
єдиному казначейському рахунку.
Повідомив і про те, що управління
державного казначейства не несе
відповідальності за наявність
(відсутність) фінансових ресурсів на
оплату відповідних зобов'язань.

У судовому засіданні 23.04.2014 року
сторони участь уповноважених
представників забезпечили, які надали
пояснення по суті апеляційної скарги
та просили врахувати їх при винесенні
постанови.

Розглянувши апеляційну скаргу,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального
законодавства, перевіривши юридичну
оцінку обставин справи та повноту їх
встановлення, колегія суддів дійшла до
висновку, що вимоги апеляційної скарги
слід частково задоволити, рішення
Господарського суду Львівської
області від 10.02.2014 року у справі №
914/4839/13 скасувати в частині
застосування до відповідача пені в
розмірі 200 324,87 грн., та прийняти в цій
частині нове рішення.

При цьому колегія суддів виходила з
наступного.

У відповідності до ч. 1 ст. 101
Господарського процесуального кодексу
України, у процесі перегляду справи
апеляційний господарський суд за
наявними у справі і додатково поданими
доказами повторно розглядає справу.

Відповідно до чинного законодавства
рішення суду є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги процесуального
законодавства і всебічно перевіривши
обставини, вирішив справу у
відповідності з нормами матеріального
права, що підлягають застосуванню до
даних правовідносин, а за їх
відсутності - на підставі закону, що
регулює подібні відносини, або
виходячи із загальних засад і змісту
законодавства України.

Як вбачається із матеріалів справи,
15.01.2013 року між Львівським міським
комунальним підприємством
"Львівводоканал" (Замовник) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Ротенберг-Центр"
(Учасник) укладено договір № 04-34Т про
закупівлю товарів за державні кошти,
відповідно до умов якого учасник
зобов'язувався поставити замовнику
автомобілі спеціальні та
спеціалізовані згідно акцепту
комітету з конкурсних торгів ЛКП
"Львівводоканал" по лотах № 1
(автомобіль вантажно-пасажирський з
лабораторним обладнанням) та № 2
(спеціальний комбінований
каналопромивний та мулососний
автомобіль цистерна), зазначені в
специфікаціях (Додатках № 1 та № 2), а
замовник прийняти та оплатити цей
товар.

Згідно п. 3.1. Договору ціна договору
становить 5 966 988,00 грн., у тому числі ПДВ
994 498,00 грн. В ціну товару входить
вартість доставки.

Сторони погодили, що розрахунки
проводяться шляхом безготівкової
оплати замовником після поставки
товару на склад замовника на підставі
рахунку-фактури та накладної на
отримання товару протягом 30 днів з
моменту передачі (п. 4.1. Договору). Строк
поставки товару до 30.06.2013 року. Місце
поставки м. Львів, вул. Стрийська, 123.

27.06.2013 року між сторонами підписана
додаткова угода № 1 до договору про
закупівлю товарів за державні кошти №
04-34Т від 15.01.2013 року, згідно якої,
зокрема, змінено строки доставки
товару до 30.09.2013 року.

Так, згідно видаткової накладної №
РН-00819 від 01.08.2013 року з додатком, акту
прийому товару згідно кількості і
якості від 01.08.2013 року, видаткової
накладної № РН-00872 від 20.08.2013 року з
додатком та акту прийому товару згідно
кількості і якості від 20.08.2013 року
учасником передано, а замовником
прийнято товар згідно договору на
загальну суму 5 966 988,00 грн. Замовник
претензій щодо кількості та якості
поставленого товару не висловив.

Із врахуванням погоджених сторонами
умов договору про закупівлю товарів за
державні кошти № 04-34Т щодо строку
здійснення розрахунків за поставлений
товар відповідач повинен був здійснити
розрахунок з позивачем за поставлений
товар згідно акту прийому товару
згідно кількості і якості від 01.08.2013
року на суму 1 468 044,00 грн. до 31.08.2013 року, а
за товар отриманий згідно акту прийому
товару згідно кількості і якості від
20.08.2013 року до 19.09.2013 року.

Підставою для звернення позивача до
суду був факт несплати поставлених
товарів у встановлені строки.

Судом встановлено, що позивач листами
від 24.09.2013 року № 024/09 та 17.10.2013 року №
016/10 звертався до відповідача з
проханням оплатити поставлений товар,
а згодом направив на адресу ЛКП
"Львівводоканал" претензію у порядку
досудового врегулювання спору, яка
отримана ним 27.11.2013 року, про що
свідчить відмітка підприємства на ній.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11
Цивільного Кодексу України.

Цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки (ст. 11 Цивільного
кодексу України). Підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського
кодексу України, в силу зобов'язання
одна сторона (боржник) зобов'язана
вчинити на користь другої сторони
(кредитора) певну дію (передати майно,
виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Згідно з приписами статті 193
Господарського кодексу України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Порушенням зобов'язання згідно
положень ст. 610 ЦК України є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Таким чином, з огляду на фактичні
обставини справи, умови договору про
закупівлю товарів за державні кошти
№04-34Т від 15.01.2013 року та вищенаведені
норми права, колегія суддів приходить
до висновку, що вимоги позивача щодо
стягнення з ЛКП "Львівводоканал" 5 966 988,00
грн. - основного боргу, 47 043,02 грн. - 3%
річних та 35 801,92 грн. - інфляційних
витрат є підставними.

Проте, в частині розміру нарахованої
пені, колегія суддів вважає необхідним
задоволити вимоги апеляційної скарги
частково, зменшивши суму пені, виходячи
з наступного.

Відповідно до ст. 233 Господарського
кодексу України суду надано право
зменшувати розмір штрафних санкцій у
разі, якщо належні до сплати штрафні
санкції надмірно великі порівняно із
збитками кредитора, з урахуванням
ступеня виконання зобов'язання
боржником, майновий стан сторін, які
беруть участь у зобов'язанні, а також не
лише майнові, але й інші інтереси
сторін, що заслуговують на увагу.

Частина 3 статті 551 Цивільного кодексу
України також містить норму, за якою
розмір неустойки може бути зменшений
за рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Аналогічна норма міститься й у п. 3 ч. 1
ст. 83 Господарського процесуального
кодексу України, за якою господарський
суд має право зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

Таким чином, суд має право, виходячи з
конкретних обставин справи, зменшити
розмір штрафних санкцій, але не
звільняти повністю боржника від їх
сплати.

Досліджуючи можливість реалізації
господарським судом права на зменшення
розміру штрафних санкцій за власною
ініціативою на стадії перегляду справи
в апеляційному порядку, колегія суддів
відзначає наступне.

Пунктом 3.17.4 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
року №18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" роз'яснено, що
вирішуючи, в тому числі й з власної
ініціативи, питання про зменшення
розміру неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83
ГПК), господарський суд повинен
об'єктивно оцінити, чи є даний випадок
винятковим, виходячи з інтересів
сторін, які заслуговують на увагу,
ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

Таким чином, в розумінні роз'яснень
відповідної постанови Пленуму Вищого
господарського суду України, право на
зменшення розміру штрафних санкцій,
встановлене приписами ст.83 ГПК України,
господарський суд реалізовує, як за
клопотанням сторони, так і за власною
ініціативою.

Відповідно до статті 99 ГПК України в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі.
Апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обгрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Виходячи з аналізу вищезазначених норм
права та враховуючи повноваження
апеляційного господарського суду щодо
розгляду справи, визначені ст.ст. 101 ГПК
України, колегія суддів приходить до
висновку, що правом на зменшення
неустойки в порядку ст.83 ГПК України
наділений не лише суд першої інстанції,
а також і апеляційний господарський
суд.

Аналогічний висновок міститься в
постанові Вищого господарського суду
України від 31.10.2012 року у справі
№2/20/2012/5003.

За результатами розгляду питання чи
вправі суд зменшити розмір неустойки,
якщо він значно перевищує розмір
збитків, за відсутності вини кредитора
у порушенні зобов'язання боржником,
Вищий господарський суд України у
пункті 42 Інформаційного листа від
07.04.2008р. №01-8/211 "Про деякі питання
практики застосування норм Цивільного
та Господарського кодексів України"
роз'яснив, що відповідно до частини
третьої статті 551 ЦК України розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення. Відповідно до статті
233 ГК України, якщо належні до сплати
штрафні санкції надмірно великі
порівняно із збитками кредитора, суд
має право зменшити розмір санкцій; якщо
порушення зобов'язання не завдало
збитків іншим учасникам господарських
відносин, суд може з урахуванням
інтересів боржника зменшити розмір
належних до сплати штрафних санкцій.
Зазначені норми ставлять право суду на
зменшення неустойки в залежність від
співвідношення її розміру і збитків.

При застосуванні частини третьої
статті 551 ЦК України та статті 233 ГК
України слід мати на увазі, що поняття
"значно" та "надмірно" є оціночними і
мають конкретизуватися судом у кожному
конкретному випадку. При цьому слід
враховувати, що правила частини
третьої статті 551 ЦК України та статті
233 ГК України направлені на запобігання
збагаченню кредитора за рахунок
боржника, недопущення
заінтересованості кредитора у
порушенні зобов'язання боржником.

В матеріалах справи містять долучені
відповідачем реєстри бюджетних
зобов'язань розпорядників
(одержувачів) бюджетних коштів від
08.08.2013 року № 9, які одержані Державною
казначейською службою України 08.08.2013
року, реєстр бюджетних фінансових
зобов'язань розпорядників
(одержувачів) бюджетних коштів від
25.09.2013 року № 16, які одержані Державною
казначейською службою України 25.09.2013
року, платіжне доручення № 3 від 25.09.2013
року та платіжне доручення № 4 від
25.09.2013 року (арк. справи 61-64), які
підтверджують факт реєстрації
бюджетних фінансових зобов'язань щодо
перерахування грошових коштів у сумі 5
966 988,00 грн. на розрахунковий рахунок
позивача згідно з договором про
закупівлю товарів за державні кошти №
04-34Т від 15.01.2013 року.

Матеріали справи містять також
звернення ЛКП "Львівводоканал" до
Начальника Управління державної
казначейської служби України у
Личаківському районі м. Львова
Львівської області (лист № 14/1-6364 від
03.12.2013 року) з проханням надати
відповідь про причини затримки оплати
згідно зареєстрованих бюджетних
зобов'язань, а також вимогою негайно
здійснити вказану проплату.

09.12.2013 року Управління державної
казначейської служби України у
Личаківському районі м. Львова
Львівської області надало відповідь №
03-20/732 з якого вбачається, що недостатнє
наповнення єдиного казначейського
рахунку органами, що контролюють
справляння надходжень бюджету,
відволікання коштів єдиного
казначейського рахунка зменшує рівень
його ліквідності, звужує можливості
Казначейства України щодо
забезпечення розрахунково-касового
обслуговування розпорядників,
одержувачів бюджетних коштів та інших
клієнтів. Відтак станом на 09.12.2013 року
неоплаченими залишаються платіжні
доручення № 3 та № 4 від 25.09.2013 року, які
буде проведено в регламентованому
режимі та в порядку черговості.

Як вбачається із листа ЛКП
"Львівводоканал" № 12-1178 від 27.02.2014 року
згідно ухвали Львівської міської ради
від 06.02.2014 року № 3045 з екологічного
фонду у 2014 році для відповідача на
погашення кредиторської
заборгованості 2013 року виділено кошти
у сумі 6 210 025,00 грн., в тому числі на
оплату спеціалізованих машин у сумі 5 966
988,00 грн., які поставлені ТОВ
"Ротенберг-Центр" згідно договору №
04-34Т від 15.01.2013 року. Станом на 27.02.2014
року кошти в повному обсязі поступили
на рахунок відповідача відкритий у
УДКСУ Личаківського рахунку.

Окрім того, у Львівському окружному
адміністративному суді на розгляді
знаходиться справа за позовом
відповідача до Управління державної
казначейської служби України у
Личаківському районі м. Львова
Львівської області про зобов'язання до
вчинення дій по перерахуванню
бюджетних коштів з рахунку відповідача
на рахунок ТОВ "Ротенберг-Центр".

Враховуючи стягнення з відповідача на
користь позивача 47 043,02 грн. - 3% річних, 35
801,92 грн. - інфляційних витрат та 200 324,87
грн. - пені стягненої з боржника
(відповідача) оскаржуваним рішенням
місцевого господарського суду, колегія
суддів відзначає про невідповідність
(неспіврозмірність) розміру стягуваної
пені тим негативним наслідкам, які
настали для кредитора (позивача) через
порушення зобов'язання боржником,
окрім того вказує на те, що відповідач
вжив усіх можливих дій щодо
перерахування коштів позивачу за
поставлений товар.

Щодо тверджень позивача про те, що
розмір збитків у зв'язку із зростанням
курсу валюти по відношенню до грошової
одиниці станом на 02.04.2014 року значно
перевищує суму штрафних санкцій
присуджених до стягнення оскаржуваним
рішенням, колегія суддів звертає увагу
на те, що вимоги про стягнення збитків
можуть бути предметом окремого
оскарження.

Крім того, згідно ст. 42 ГК України
підприємництво - це самостійна,
ініціативна, систематична, на власний
ризик господарська діяльність, що
здійснюється суб'єктами
господарювання (підприємцями) з метою
досягнення економічних і соціальних
результатів та одержання прибутку.

Пункт 6 частини 1 статті 3 ЦК України до
загальних засад цивільного
законодавства відносить принципи
справедливості, добросовісності та
розумності.

Частиною 3 статті 509 ЦК України
встановлено, що зобов'язання має
грунтуватися на засадах
добросовісності, розумності та
справедливості.

Відповідно до ст. 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для суду заздалегідь
встановленої сили.

Виходячи з вищенаведених норм права та
фактичних обставин справи, колегія
суддів Львівського апеляційного
господарського суду приходить до
висновку про зменшення суми пені за
неналежне виконання зобов'язань ЛКП
"Львівводоканал" із оплати
поставленого товару до 50 000, 00 грн.

Проте, задовільняючи позовні вимоги
ТОВ "Ротенберг-Центр" про стягнення з
ЛКП "Львівводоканал" пені в розмірі 200
324,87 грн., місцевий господарський суд не
врахував положень ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК
України, відповідно до яких загальними
засадами цивільного законодавства та,
водночас, засадами на яких має
ґрунтуватися зобов'язання між
сторонами є добросовісність,
розумність і справедливість, а також не
взяв до уваги приписи ч.3 ст. 551 ЦК
України, відповідно до яких розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

При цьому без належної уваги та оцінки
з боку місцевого господарського суду
залишилися такі обставини, як ступінь
виконання зобов'язання боржником,
розмір відсотків стягуваної неустойки
у порівнянні з розміром можливих
збитків кредитора, а відтак,
співвідношення пред'явлених до
стягнення санкцій і наслідків
порушення зобов'язання, в зв'язку з чим
колегія суддів Львівського
апеляційного господарського суду
приходить до висновку про часткове
скасування рішення суду першої
інстанції.

Pозподіл господарських витрат
здійснюється господарським судом за
наслідками розгляду справи згідно
положень ст. 49 ГПК України, зокрема,
якщо спір виник внаслідок неправильних
дій сторони, господарський суд має
право покласти на неї судовий збір
незалежно від результатів вирішення
спору. Відтак, у зв'язку з тим, що спір
виник внаслідок неналежного виконання
відповідачем 1 своїх договірних
зобов'язань колегія суддів приходить
до висновку, що витрати щодо сплати
судового збору слід покласти на
ЛМКП"Львівводоканал".

На підставі наведеного та відповідно
до вимог ст. ст. 99, 101, 103, 104 105, ГПК
України, Львівський апеляційний
господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Львівського
міського комунального підприємства
"Львівводоканал", м. Львів, вул. Зелена, 64
(вих. № 10-1252 від 03.03.2014 року) задоволити
частково.

2. Рішення Господарського суду
Львівської області від 10.02.2014 року у
справі № 914/4839/13 частково скасувати.

3. Стягнути з Львівського міського
комунального підприємства
"Львівводоканал" (м. Львів, вул. Зелена,
64, ) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Ротенберг-Центр" (м.
Київ, вул. Косовського, 11, ) 5 966 988 грн. 00 коп. основного боргу
за рахунок коштів, що обліковуються на
рахунках Львівського міського
комунального підприємства
"Львівводоканал" відкритих в
Управлінні Державної казначейської
служби України у Личаківському районі
м. Львова Львівської області.

4. Стягнути з Львівського міського
комунального підприємства
"Львівводоканал" (м. Львів, вул. Зелена,
64, ) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Ротенберг-Центр" (м.
Київ, вул. Косовського, 11, ) ), 50 000 грн. 00 коп. пені, 47 043 грн. 02
коп. 3% річних, 35 801 грн. 92 коп.
інфляційних витрат, 68 820 грн. 00 коп.
судового збору за розгляд справи в суді
першої інстанції.

5. В решті рішення господарського суду
Львівської області залишити без змін.

6. На виконання даної постанови
Господарському суду Львівської
області видати відповідний наказ

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку.

Матеріали даної справи повернути в
місцевий господарський суд.

Повний текст постанови складено 23.04.2014
року

Головуючий суддя
Желік М.Б.

суддя
Кузь В.Л.

суддя
Малех І.Б.