донецький апеляційний господарський
суд
Постанова

Іменем України

07.05.2014 справа №908/4081/13

Донецький апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого судді:Зубченко
І.В.,суддів:Попкова Д.О., Татенка В.М. за
участю представників: від
позивача:Чугай В.І., за довіреністю №68
від 02.09.2013р.від відповідача:не
з'явивсярозглянувши у відкритому
судовому засіданні апеляційну скаргу
Державного підприємства «Державний
резервний насіннєвий фонд України», м.
Київ на рішення господарського суду
Запорізької областівід03.03.2014р. (повний
текст підписано 11.03.2014р.)у
справі№908/4081/13 (суддя Топчій О.А.)за
позовомДержавного підприємства
«Державний резервний насіннєвий фонд
України», м.
КиївдоСільськогосподарського
товариства з обмеженою
відповідальністю «Дружба», с.
Піскошине, Веселівський район,
Запорізька область простягнення
1232999,79грн.

В С Т А Н О В И В:

Державне підприємство «Державний
резервний насіннєвий фонд України»,
м. Київ, позивач, звернувся до
господарського суду Запорізької
області з позовом до відповідача,
Сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю «Дружба»,
с. Піскошине, Веселівський район,
Запорізька область, про стягнення
1232999,79грн.

Ухвалою господарського суду
Запорізької області від 17.12.2013р.
прийнято позовну заяву та порушено
провадження у справі №908/4081/13.

В ході розгляду справи позивач подав
заяву про уточнення позовних вимог, в
якій просив суд стягнути з відповідача
зменшену суму боргу в розмірі 926261,38грн.
та штраф у розмірі 284538,41грн.

Рішенням господарського суду
Запорізької області від 03.03.2014р. (повний
текст підписано 11.03.2014р.) у справі
№908/4081/13 відмовлено у задоволенні
позовних вимог. Рішення суду
мотивоване тим, що відповідач виконує
свої зобов'язання належним чином і
відповідно відсутні підстави для
стягнення з нього заборгованості та
штрафу за їх невиконання.

Не погодившись з цим рішенням позивач
звернувся до Донецького апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просив скасувати
рішення господарського суду
Запорізької області від 03.03.2014р. та
прийняти нове, яким задовольнити
позовні вимоги в повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги мотивовані
неповним з'ясуванням обставин справи,
що мають значення для справи;
невідповідністю висновків, викладених
у рішенні, обставинам справи;
порушенням та неправильним
застосуванням норм матеріального та
процесуального права.

В обґрунтування своїх вимог заявник
посилається на те, що додаткова угода
№01 від 17.10.2013р. до договору поставки
насіння №3-62 від 20.09.2012р. є неукладеною,
оскільки підписана представником
позивача з перевищенням повноважень та
не була схвалена Державним
підприємством «Державний резервний
насіннєвий фонд України» (далі - ДП
«Держрезервнасінфонд»).

Розпорядженням В.о. голови Донецького
апеляційного господарського суду від
01.04.2014р. сформовано колегію суддів у
наступному складі: Зубченко І.В.
(головуючий), Попков Д.О., Татенко В.М.

Ухвалою Донецького апеляційного
господарського суду від 01.04.2014р. у
справі №908/4081/13 прийнято апеляційну
скаргу до провадження, призначено
розгляд скарги на 23.04.2014р., явку сторін
не визнано обов'язковою.

Ухвалою Донецького апеляційного
господарського суду від 23.04.2014р. у
зв'язку з нез'явленням до суду
представника відповідача,
задоволенням клопотання відповідача
про відкладення розгляду справи та з
метою повного і всебічного дослідження
обставин справи в їх сукупності, судове
засідання апеляційної інстанції
відкладено на 07.05.2014р.

У відзиві на апеляційну скаргу
відповідач зазначив, що оспорюване
рішення винесено з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
а вимоги, заявлені в апеляційній
скарзі, є необґрунтованими та такими,
що не підлягають задоволенню.

Представник скаржника у судовому
засіданні пояснив, що рішення
господарського суду вважає таким, що
прийняте з порушенням норм
процесуального та матеріального права,
тому просив апеляційну скаргу
задовольнити, рішення господарського
суду скасувати та прийняти нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги.

Представник Сільськогосподарського
товариства з обмеженою
відповідальністю «Дружба» (далі - СТОВ
«Дружба») в судове засідання не
з'явився, через канцелярію суду надав
клопотання про відкладення розгляду
справи.

З огляду на викладене, беручи до уваги
положення ст.ст.22, 28, 77 Господарського
процесуального кодексу України та
п.п.3.9.1., 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011р. «Про деякі питання практики
застосування ГПК України судами першої
інстанції», враховуючи, що матеріалами
справи підтверджено належне
повідомлення сторін про час та місце
судового розгляду, явка сторін не була
визнана обов'язковою та те, що
апеляційна інстанція, відповідно до
ст.101 ГПК України, переглядає справу за
наявними в ній доказами і не зв'язана
доводами апеляційної скарги, судова
колегія вважає за можливе розглянути
апеляційну скаргу за відсутністю
представника відповідача за наявними у
справі матеріалами.

Відповідно до ст.81-1 ГПК України
здійснено запис судового засідання за
допомогою засобів технічної фіксації
та складено протокол.

Розглянувши матеріали господарської
справи, апеляційну скаргу, відзив на
неї, заслухавши представника позивача,
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
судова колегія апеляційної інстанції
встановила.

Як вбачається з матеріалів справи, між
ДП «Державний резервний насіннєвий
фонд України» (постачальник) та СТОВ
«Дружба» (покупець) був укладений
договір поставки насіння №3-62 від
20.09.2012р., за умовами якого постачальник
зобов'язався передати у власність
покупця насіння сільськогосподарських
рослин (насіння), а покупець
зобов'язався прийняти це насіння та
оплатити його вартість відповідно до
умов, вказаних в договорі. Цей договір
підписаний представниками сторін та
скріплений печатками підприємств.

У пункті 2.1.1 договору сторони визначили
обов'язок постачальника передати у
власність покупця протягом десяти днів
після виконання ним п.3.2.1 договору
насіння озимої пшениці першої
репродукції наступних сортів: «Сірена
Одеська» у кількості 150 тонн, «Ніконія»
- 79 тонн, «Смуглянка» - 119 тонн та
«Безмежна» - 57,5 тонн. Загальна вартість
товару становить 1297601,62грн. (п.3.1
договору)

Пункт 2.2.1 передбачає обов'язок покупця
оплатити товар відповідно до умов
розділу 3 договору, який визначає
поетапний порядок перерахування
коштів на розрахунковий рахунок
постачальника. Так, суму у розмірі 194640,24
грн. покупець сплачує на умовах 100 %
передоплати (п.3.2.1).

Згідно з п.3.2.2 договору, суму у розмірі
1102961,38грн. покупець сплачує наступним
чином: 11100,00грн. до 25 жовтня 2012 року;
11100,00грн. до 25 листопада 2012 року;
11100,00грн. до 25 грудня 2012 року; 11100,00грн. до
25 січня 2013 року; 11100,00грн. до 25 лютого 2013
року; 11100,00грн. до 25 березня 2013 року;
11100,00грн. до 25 квітня 2013 року; 11100,00грн. до
25 травня 2013 року; 11100,00грн. до 25 червня 2013
року; 11100,00грн. до 25 липня 2013 року; 991961,38
грн. до 15 серпня 2013 року.

Пунктом 4.2 договору сторони обумовили
відповідальність покупця за
несвоєчасне проведення розрахунків у
вигляді штрафу у розмірі 30% від всього
залишку заборгованості.

Відповідно до пункту 5.1 договору
сторони не несуть відповідальність за
невиконання будь-яких положень цього
договору, якщо це спричинено діями сил,
що є за межами контролю сторони, яка не
виконала своїх обов'язків, а саме:
стихійне лихо, вкрай несприятливі
погодні умови, пожежі, війни, воєнні
дії, страйки, громадські безпорядки,
втручання влади.

Згідно з п.5.2 сторона, що постраждала
від обставин дії непереборної сили
повинна негайно, але не пізніше 5 днів з
моменту їх виникнення, сповістити іншу
сторону телеграмою, факсом чи цінним
листом з описом вкладення про настання
таких обставин, вказати їх тип, можливу
тривалість та причинно-наслідковий
зв'язок неможливості виконання п.3.2 з
виникненням обставин непереборної
сили. Якщо сторона вчасно не сповістила
іншу сторону про вищевикладені
обставини, то вона не має права на них
посилатися в майбутньому, крім випадку,
коли сама обставина непереборної сили
перешкоджає такому повідомленню.

Документом, який підтверджує факт
наявності обставин непереборної сили,
є довідка, видана Торгово-промисловою
палатою України або іншим
уповноваженим на те органом державної
влади України, яка має бути направлена
на адресу ДП «Державний резервний
насіннєвий фонд України» протягом 30
днів з дня виникнення обставин
непереборної сили (п.5.3).

Згідно з п.5.4 договору обставини
непереборної сили продовжують
виконання договору на строк до одного
календарного року з моменту, коли
зобов'язання мало бути виконаним з
обов'язковим надходженням на адресу ДП
«Держрезервнасінфонд» довідки,
виданої Торгово-промисловою палатою
України або іншим уповноваженим на те
органом державної влади України, про
виникнення обставин непереборної сили
та обов'язковим укладенням додаткової
угоди до цього договору.

Відповідно до п.5.5 після надходження на
адресу постачальника довідки, виданої
Торгово-промисловою палатою України
або іншим уповноваженим на те органом
державної влади України, постачальник
зобов'язаний направити на адресу
покупця проект додаткової угоди,
завіреної підписом та печаткою
постачальника, а покупець зобов'язаний
протягом 10 днів, з дня одержання
проекту додаткової угоди, повернути
завірену підписами та печатками
додаткову угоду.

З видаткових накладних №РН-3-10-67 та
№РН-3-10-67 від 01.10.2012р. вбачається, що на
підставі договору відповідач прийняв
від позивача пшеницю у кількості,
передбаченій договором, на загальну
суму 1297601,62грн. Накладні підписані
обома сторонами без зауважень та
скріплені печатками підприємств.
Зазначене насіння було отримано
головним агрономом Забугою П.А. на
підставі довіреності № 86 від 20.09.2012р.
Після цього відповідач здійснював
перерахування коштів на розрахунковий
рахунок постачальника у відповідності
до графіку, визначеного в договорі, про
що свідчать виписки банку по рахунку
відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи, 6
вересня 2013 р. СТОВ «Дружба» направило
на адресу ДП «Держрезервнасінфонд»
лист № 752 з повідомленням про настання
форс-мажорних обставин, існування яких
підтверджується висновком
Торгово-промислової палати України №
1942 від 22.08.2013р. У зв'язку з цим
відповідач просив позивача
пролонгувати заборгованість в сумі
992861,37грн. по договору поставки насіння
за № 3-62 від 20.09.2012р. терміном на 1 рік до
01.09.2014р.

Департамент агропромислового розвитку
Запорізької обласної державної
адміністрації звернувся до
Міністерства аграрної політики та
продовольства України з клопотання №
01-01/1/1725 від 12.09.2013р., в якому просив дати
дозвіл на пролонгацію заборгованості в
сумі 992861,38грн. терміном на 1 рік у
зв'язку з настанням форс-мажорних
обставин.

Розглянувши вказане звернення
Департаменту агропромислового
розвитку Запорізької обласної
державної адміністрації,
Мінагрополітики України надало
відповідь №37-13-2-12/20725 від 14.10.2013р., в якій
зазначило, що не заперечує щодо
відстрочки погашення заборгованості
до одного господарського року за умови
надання відповідних документів згідно
встановленого законодавством порядку.

На виконання пункту 5.4 договору 17.10.2013р.
СТОВ "Дружба" та ДП
«Держрезервнасінфонд» у зв'язку з
несприятливими погодно - кліматичними
умовами, які спричинили пошкодження
посівів сільськогосподарських рослин
та причинили значні збитки СТОВ
"Дружба", що підтверджується висновком
Торгово - промислової палати України
про форс - мажорні обставини від 22
серпня 2013р. № 1942/05-4 та листом
Міністерства аграрної політики та
продовольства України від 14.10.2013р. №
37-13-2-12/20725 уклали додаткову угоду № 01
до договору поставки насіння №3-62 від
20.09.2012р.

Додатковою угодою №01 сторони
визначили строки погашення
заборгованості. Пункт 1 цієї угоди
передбачає обов'язок покупця сплатити
заборгованість у розмірі 970661,38грн.
наступним чином: 11100,00грн. до 25 жовтня
2013 року; 11100,00грн. до 25 листопада 2013 року;
11100,00грн. до 25 грудня 2013 року; 11100,00грн. до
25 січня 2014 року; 11100,00грн. до 25 лютого 2014
року; 11100,00грн. до 25 березня 2014 року;
11100,00грн. до 25 квітня 2014 року; 11100,00грн. до
25 травня 2014 року; 11100,00грн. до 25 червня 2014
року; 11100,00грн. до 25 липня 2014 року; 859661,38
грн. до 15 серпня 2014 року.

Після укладення додаткової угоди
відповідно до графіку, встановленого в
договорі та додатковій угоді,
відповідач продовжував здійснювати
платежі, що підтверджується платіжними
дорученнями №574 від 30.10.2013р. та №596 від
25.11.2013р. та виписками банку по рахунку
відповідача, які містяться в
матеріалах справи.

Отже, позивач свої зобов'язання за
договором №3-62 від 20.09.2012р. виконав
належним чином, що відповідачем не
заперечується. У зв'язку з
неукладеністю, за твердженням
позивача, додаткової угоди №01 і
відповідно частковим виконанням
відповідачем своїх зобов'язань,
позивач звернувся до суду та просив
стягнути з відповідача 926261,38грн. - суму
боргу та 284538,41 грн. - штрафу(з
урахуванням уточнення позовних вимог).

Дослідивши фактичні обставини справи,
оцінивши докази на їх підтвердження,
надавши правову кваліфікацію
відносинам сторін і виходячи з фактів,
встановлених у процесі розгляду
справи, правових норм, що підлягають
застосуванню, та матеріалів справи,
судова колегія дійшла наступного
висновку.

Між ДП «Державний резервний насіннєвий
фонд України» (постачальник) та СТОВ
«Дружба» (покупець) був укладений
договір поставки насіння №3-62 від
20.09.2012р.

Відповідно до приписів частини 1 статті
265 Господарського кодексу України (далі
- ГК України), за договором поставки
одна сторона - постачальник
зобов'язується передати (поставити) у
зумовлені строки (строк) другій стороні
- покупцеві товар (товари), а покупець
зобов'язується прийняти вказаний товар
(товари) і сплатити за нього певну
грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін (ст.712 Цивільного
кодексу України(далі - ЦК України).

Відповідно до ст.193 ГК України,
ст.ст.525,526 ЦК України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Не допускається
одностороння відмова від виконання
зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом. За приписами
ст.599 ЦК України, зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином. Статтею 629 ЦК України
передбачено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Частиною 1 ст.692 ЦК України передбачено,
що покупець зобов'язаний оплатити
товар після його прийняття або
прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.610 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). У разі порушення
зобов'язання настають правові наслідки
встановлені договором або законом.

Згідно до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Частиною 1 ст.230 ГК України встановлено,
що штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

У відповідності до ч. 4 ст.231 ГК України,
у разі, якщо розмір штрафних санкцій
законом не визначено, санкції
застосовуються в розмірі,
передбаченому договором.

Згідно приписів ч. 1, ч.2 ст.54 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.

Як вбачається з матеріалів справи, ДП
«Держрезервнасінфонд» виконав свої
зобов'язання належним чином у
відповідності до умов, визначених в
договорі. Суд першої інстанції вірно
встановив, що відповідач свої
зобов'язання за договором та
додатковою угодою також виконує
сумлінно, що підтверджується
платіжними дорученнями №574 від 30.10.2013р.
та №596 від 25.11.2013р. та випискою з
особового рахунку СТОВ «Дружба».

Скаржник в апеляційній скарзі вказує
на неукладеність додаткової угоди № 01
від 17.10.2013р. в силу того, що з боку ДП
«Державний резервний насіннєвий фонд
України» угода підписана Іовіцею
П.П.(на підставі нотаріально
посвідченої довіреності №1068 від
04.09.2013р.) з перевищенням повноважень. У
відповідності до цієї довіреності
представник ДП «Держрезервнасінфонд»
має право укладати та підписувати на
умовах на його власний розсуд, від
імені довірителя договори, в тому числі
додаткові, на суму, що не перевищує 50000
гривень. Укладати та підписувати на
умовах на його власний розсуд, від
імені довірителя договори, в тому числі
додаткові, на суму, що перевищує 50000
гривень представник має право за
наявності погодження керівництва
довірителя. Позивач зазначає, що
керівництво на підписання додаткової
угоди згоди не давало, отже, додаткова
угода була підписана не уповноваженою
особою внаслідок перевищення нею своїх
повноважень, а тому наслідки
додаткової угоди є такими, що не
створюють наявність прав та обов'язків
між сторонами.

Проте позивач не звертався до суду з
позовом про визнання додаткової угоди
№01 від 17.10.2013р. недійсною, що виключає
право позивача посилатись на
недійсність її положень.

Разом з тим, відповідно до ч.3 ст.92 ЦК
України орган або особа, яка відповідно
до установчих документів юридичної
особи чи закону виступає від її імені,
зобов'язана діяти в інтересах
юридичної особи, добросовісно і
розумно та не перевищувати своїх
повноважень. У відносинах із третіми
особами обмеження повноважень щодо
представництва юридичної особи не має
юридичної сили, крім випадків, коли
юридична особа доведе, що третя особа
знала чи за всіма обставинами не могла
не знати про такі обмеження.

Ч.1 ст.241 ЦК України передбачає, що
правочин, вчинений представником з
перевищенням повноважень, створює,
змінює, припиняє цивільні права та
обов'язки особи, яку він представляє,
лише у разі наступного схвалення
правочину цією особою. Правочин
вважається схваленим зокрема у разі,
якщо особа, яку він представляє,
вчинила дії, що свідчать про прийняття
його до виконання.

Відповідно до п.3.3 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
№ 11 від 29.05.2013 «Про деякі питання
визнання правочинів (господарських
договорів) недійсними» припис абзацу
першого частини третьої статті 92 ЦК
України зобов'язує орган або особу, яка
виступає від імені юридичної особи не
перевищувати своїх повноважень.
Водночас саме лише порушення даного
обов'язку не є підставою для визнання
недійсними правочинів, вчинених цими
органами (особами) від імені юридичної
особи з третіми особами, оскільки у
відносинах із третіми особами
обмеження повноважень щодо
представництва юридичної особи не має
юридичної сили, крім випадків, коли
юридична особа доведе, що третя особа
знала чи за всіма обставинами не могла
не знати про такі обмеження (абзац
другий частини третьої статті 92 ЦК
України). Отже, позов про визнання
недійсним відповідного правочину може
бути задоволений у разі доведеності
юридичною особою (позивачем) у
господарському суді тієї обставини, що
її контрагент знав або повинен був
знати про наявні обмеження повноважень
представника цієї юридичної особи, але,
незважаючи на це, вчинив з ним
оспорюваний правочин (що не отримав
наступного схвалення особи, яку
представляють).

У зв'язку з наведеним господарському
суду слід виходити з того, що
контрагент юридичної особи знає (або
повинен знати) про обмеження
повноважень цієї особи, якщо: такі
обмеження передбачені законом
(наприклад, абзацом другим частини
другої статті 98 ЦК України); про
відповідні обмеження було вміщено
відомості у відкритому доступі на
офіційному веб-сайті розпорядника
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб підприємців.

Виходячи з цього, господарський суд
дійшов вірного висновку, що відповідач
не повинен був знати про обмеження
повноважень представника ДП
«Держрезервнасінфонд».

Крім цього, додаткова угода №01 від
17.10.2013р., як і сам договір поставки
насіння №3-62 від 20.09.2012р., укладався
позивачем в особі однієї і тієї ж самої
особи - керівника регіонального
відділення Іовіци П.П. Скаржник не
надав суду жодних доказів, які б
свідчили про те, що відповідач був
повідомлений про зменшення обсягу
повноважень представника позивача.

Згідно з п.4 ст.129 Конституції України,
статей 33, 34 ГПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається, як на підставу своїх
вимог і заперечень, суд приймає тільки
ті докази, які мають значення для
справи. Обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

З огляду на вищевикладене, судова
колегія погоджується із висновком суду
першої інстанції, що відповідач не був
обізнаний про обмеження повноважень
представника позивача на укладання
угод в залежності від суми угоди
(договору).

Крім того, колегія апеляційної
інстанції прийшла до висновку, що
господарський суд Запорізької області
вірно прийняв до уваги лист
Міністерства аграрної політики та
продовольства України, в якому
зазначено, що воно не заперечує щодо
відстрочки погашення заборгованості
СТОВ «Дружба» до одного господарського
року згідно договору поставки № 3-62 від
12.09.2012р.

Відповідно до пункту 3.4 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України № 11 від 29.05.2013 «Про деякі
питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними»
настання передбачених статтею 241
Цивільного кодексу України наслідків
ставиться в залежність від того, чи
було в подальшому схвалено правочин
особою, від імені якої його вчинено.
Доказами такого схвалення можуть бути
відповідне письмове звернення
уповноваженого органу (посадової
особи) такої юридичної особи до другої
сторони правочину чи до її
представника (лист, телефонограма,
телеграма, телетайпограма тощо) або
вчинення зазначеним органом (посадовою
особою) дій, які свідчать про схвалення
правочину (прийняття його виконання,
здійснення платежу другій стороні,
підписання товаророзпорядчих
документів і т. ін.).

В матеріалах справи наявні банківські
виписки по рахунку відповідача, з яких
вбачається, що останній здійснював
оплату за поставку насіння згідно
графіку, який встановлений договором
№3-62 від 20.09.2012р. та додатковою угодою №
01 до цього договору від 17.10.2013р. Після
укладення додаткової угоди відповідач
продовжував здійснювати перерахування
коштів на рахунок позивача, що
підтверджуються платіжними
дорученнями №574 від 30.10.2013р. та №596 від
25.11.2013р. та банківськими виписками. Ця
оплата була прийнята позивачем.

Посилання скаржника на те, що
здійсненні розрахунки з боку
відповідача здійснювалися не в рамках
виконання додаткової угоди, а в рамках
погашення існуючої заборгованості по
договору поставки насіння №3-62 через
зазначення в графі призначення платежу
«часткова сплата за насіння по
договору поставки № 3-62 від 20.09.2012р.»,
замість - «сплата за додатковою
угодою», не приймається апеляційною
інстанцією в силу наступного.
Додаткова угода була укладена на
підставі п.5.4 договору та за своєю
правовою природою є його невід'ємною
частиною. Крім цього, у відповідності
до п.2 додаткової угоди інші умови
вищевказаного договору, не змінені
цією додатковою угодою, залишаються
чинними у тій редакції, в якій вони
викладені сторонами раніше, і сторони
підтверджують їх обов'язковість для
себе.

Виходячи з цього, колегія Донецького
апеляційного господарського суду
погоджується з висновком
господарського суду Запорізької
області стосовно того, що відповідач
виконує свої зобов'язання належним
чином і тому немає підстав для
стягнення з нього заборгованості за їх
неналежне виконання, в тому числі й
штрафних санкцій.

З урахуванням вищевикладеного,
апеляційна інстанція вважає, що
господарський суд при винесенні
оскаржуваного рішення з'ясував всі
обставини справи в їх сукупності, з
правильним застосуванням норм
матеріального і процесуального права,
а доводи скаржника не спростовують
законності прийнятого у справі
рішення.

Рішення господарського суду
Запорізької області від 03.03.2014р. (повний
текст підписано 11.03.2014р.) у справі
№908/4081/13 підлягає залишенню без змін, а
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню.

Відповідно до ст.49 ГПК України витрати
по сплаті судового збору за подання
апеляційної скарги покладаються на
скаржника.

Керуючись ст.ст.49, 99, 101, 102, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Донецький апеляційний
господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного
підприємства «Державний резервний
насіннєвий фонд України», м. Київ на
рішення господарського суду
Запорізької області від 03.03.2014р. (повний
текст підписано 11.03.2014р.) у справі
№908/4081/13 - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Запорізької області від 03.03.2014р. (повний
текст підписано 11.03.2014р.) у справі
№908/4081/13 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття. Постанову апеляційної
інстанції може бути оскаржено до
Вищого господарського суду України
протягом двадцяти днів з набрання
постановою апеляційного
господарського суду законної сили.

Головуючий суддя
І.В. Зубченко

Судді:
Д.О. Попков

В.М. Татенко

Надруковано 5 прим.: 1 - позивачу; 1 -
відповідачу; 1 - до справи; 1 - ДАГС; 1 - ГС