ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

14.04.2014
Справа № 39/342пн

Колегія суддів господарський суду
Донецької області у складі:
головуючого судді Макарової Ю.В., судді
Осадчої А.М. та судді Левшиної Г.В., при
секретарі судового засідання
Горячової М.В., розглянувши матеріали
справи

за позовною заявою: Публічного
акціонерного товариства
"Маріупольський завод важкого
машинобудування" м. Маріуполь

до відповідача 1: Служби автомобільних
доріг у Донецькій області, м. Донецьк

до відповідача 2. Комунального
підприємства "Компанія "Вода Донбасу",
м. Донецьк

за участю: Прокурора Донецької області

про: визнання векселя № 3575,
виданого 12.11.1999р. таким, що не має
вексельної сили та не підлягає оплаті

за участю уповноважених представників:

від позивача: Потоцька С.С (довіреність
№250-29Д від 31.03.2014р.);

від відповідача 1: Бабалік І.В.
(довіреність №01-2678 від 01.10.2013р.);

від відповідача 2: Левада Ю.М.
(довіреність №03-49 від 16.12.2013р.);

за участю прокурора: Гузь В.В
(посвідчення № 001505 від 27.08.2012р.).

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Відкрите акціонерне
товариство "Маріупольський завод
важкого машинобудівництва"
м.Маріуполь, Донецької області,
звернувся до господарського суду з
позовом до Дочірнього підприємства
"Донецький облавтодор" Відкритого
акціонерного товариства "Державна
акціонерна компанія "Автомобільні
дороги України" м.Донецьк (відповідач-1)
та до Державного підприємства
«Укрпромводчермет», м. Донецьк
(відповідач2), про визнання векселя №
3575, виданого 12.11.1999р., таким, що не
має вексельної сили та не підлягає
оплаті.

Позовні вимоги обґрунтовані
відсутністю у позивача обов'язку з
оплати простого векселя з огляду на те,
що його було підписано не
уповноваженими особами, крім того
позивач посилається на ті обставини, що
в порушення норм законодавства назва
векселя викладена українською мовою, а
текст векселя викладений російською
мовою, між позивачем та ДП
«Укрпромводчормет» не укладався
договір, який би передбачав умову
проведення розрахунків з
використанням векселів.

Ухвалою від 16.12.2009р. судом (суддя
Морщагіна Н.С.) порушено провадження по
справі №39/342пн.

Ухвалою суду від 16.12.2009р. по справі
№39/342пн за клопотанням позивача вжиті
заходи забезпечення позову, а саме
зупинено стягнення за простим векселем
№3575 від 12.11.1999р., емітованого ВАТ
"Азов", правонаступником якого згідно
розпорядження міського голови м.
Маріуполя Донецької області № 241р/341р,
п. 1.1 статуту ВАТ "Маріупольський завод
важкого машинобудування", є ВАТ
"Маріупольський завод важкого
машинобудування" м. Маріуполь.

15.01.2010р. відповідач-1 надав відзив на
позовну заяву, у якому вважає позовні
вимоги безпідставними та такими, що не
підлягають задоволенню, просив суд
припинити провадження у справі через
відсутність предмету спору.

Ухвалою суду від 19.01.2010р. відповідач-2,
Державне підприємство
"Укрпромводчормет", змінений на
процесуального правонаступника
Комунальне підприємство „Компанія
„Вода Донбасу".

Ухвалою суду від 25.01.2010р. здійснена
заміна первісного відповідача-1
Дочірнє підприємство «Донецький
облавтодор» Відкритого акціонерного
товариства «Державна акціонерна
компанія «Автомобільні шляхи України»
на належного відповідача Службу
автомобільних доріг у Донецькій
області м. Донецьк.

Як вбачається з матеріалів справи,
розгляд даної справи здійснювався за
участю прокурора Донецької області.

08.02.2010р. від відповідача-1 надійшли
заперечення на позов, відповідно до
вважає позовні вимоги безпідставними,
посилаючись на відсутність дефекту
форми векселя, вважає, що обов'язок
доведення не дійсності прав за
векселем лежить на особі, якій
пред'явлено вимогу за векселем. Крім
того відповідач-1 вважає, що позивачем
не доведено того, що підписи на векселі
належать не уповноваженим особам.

21.09.2010р. позивач надав доповнення до
позову, у яких також посилався на те, що
довіреність №250-6Д від 04.01.1999р. на ім'я
ОСОБА_5 підписана невідомою і не
уповноваженою ВАТ «Азов» особою,
вексель не містить безперервний ряд
індосаментів.

05.10.2010р. відповідач-1 надав суду
письмові пояснення, в яких в тому числі
посилався на те, що засвідчення векселя
печаткою підприємства свідчить про
схвалення правочину з видачі векселя.

20.10.2010р. відповідач-2 надав відзив на
доповнення до позову, відповідно до
якого вважає посилання позивача на
норми ГК України та ЦК України
необґрунтованими, оскільки не були
відсутніми спеціальні норми, які
регулювали вексельні відносини. Вважає
посилання позивача на дефект форми
векселя такими, що не заслуговують на
увагу. Відносно посилань позивача на
переривання індосаментного ряду на
векселі пояснив, що Маріупольське РУ
ДПП "Укрпромводчермет", яке не було на
той час самостійною юридичною особою,
передало вексель юридичній особі ДПП
"Укрпромводчермет".

08.11.2010р.позивач надав суду доповнення
до позовної заяви, у якому посилається
на те, що позивач не схвалив видачу
спірного векселя, через що вексель не
створив для позивача цивільні права та
обов'язки. Оскільки на векселі фактично
відсутній підпис керівника
підприємства, позивач, посилаючись на
відсутність у векселі всіх необхідних
реквізитів, вважає, що вексель не має
сили простого векселя.

09.11.2010р. від відповідача-1 надійшли
доповнення до заперечень, у яких з
посиланням на ст. 241 Цивільного кодексу
України посилається на схвалення
позивачем правочину з видачі спірного
векселю, оскільки між позивачем та
відповідачем-1 у 2009 році була укладена
про зміну строку платежу за векселем.

09.11.2010р. по справі в порядку ст. 41 ГПК
України суддею Мєзєнцевим Є.І. було
призначено судову почеркознавчу
експертизу, проведення якої доручено
Донецькому науково-дослідному
інституту судових експертиз, проте
експертиза не була проведена.

15.02.2011р. до суду надійшли письмові
пояснення ОСОБА_6 від 14.02.2011р.,
відповідно до яких останній стверджує,
що не підписував вексель №3575 від
12.11.1999р.

Склад суду по справі неодноразово
змінювався, провадження по справі
неодноразово зупинялось у зв'язку з
апеляційним та касаційним
провадженням.

Розпорядженнями голови господарського
суду від 17.06.2011р. справу №39/342пн,
передано на повторний автоматичний
розподіл, за результатами якого для
розгляду вищевказаної справи
призначено суддю Макарову Ю.В.

Ухвалою суду від 15.11.2011р. у справі
призначалася судова почеркознавча
експертиза, проведення якої доручалося
Науково-дослідному
експертно-криміналістичному центру
при Головному управлінні МВС України у
Донецькій області, проте експертиза не
була проведена.

Ухвалою суду від 14.01.2013р.
господарським судом було зупинено
провадження по справі у зв'язку з
призначенням судової почеркознавчої
експертизи, проведення якої доручено
Науково-дослідному
експертно-криміналістичному центру
при Головному управлінні МВС України у
Донецькій області.

Після повернення справи до
господарського суду Донецької області
разом з висновком експерта, ухвалою
суду від 30.01.2014р. провадження по справі
було поновлено та призначено до
розгляду.

Розпорядженням голови господарського
суду Донецької області від 12.02.2014р. був
призначений колегіальний розгляд
справи №39/342пн, у складі головуючого
судді Макарової Ю.В., судді Осадчої А.М.
та судді Левшиної Г.В.

25.02.2014р. відповідач-2 надав суду
письмові пояснення, відповідно до яких
вважає висновок судового експерта
неналежним доказом по справі і таким,
що не може бути підставою для визнання
спірного векселя таким, що не має
вексельної сили.

11.03.2014р. позивач надав суду письмові
пояснення по справі, відповідно до яких
наполягає на тому, що оскільки спірний
вексель не містить підпису керівника
та головного бухгалтера ВАТ «Азов»,
останній не має вексельної сили через
дефект форми. Крім того позивач вважає,
що норми цивільного законодавства щодо
схвалення правочину не можуть
застосовуватися до спірних
правовідносин, так як у даному випадку
правовідношення регулюються нормами
спеціального вексельного
законодавства. Додатково позивач
повідомив анкетні дані особи ОСОБА_5,
зокрема те, що вказана особа у період з
15.10.1997р. по 21.02.2000р. займала посаду
головного інженера ВАТ «Азов».

11.03.2014р. відповідач-2 надав письмові
пояснення, відповідно до яких вважає
висновок судового експерта неналежним
доказом по справі, мотивуючи свою
позицію тим, що експертиза була
проведена на підставі вільних зразків
почерку та підпису ОСОБА_6, які позивач
надав через канцелярію суду
одноособово експерту для проведення
експертизи.

Востаннє судова колегія відклала
розгляд справи на 14.04.2014р.

У судовому засіданні 14.04.2014р.
прокурор проти задоволення позовних
вимог заперечив, підтримав позицію
відповідача-1 по справі.

Під час судового засідання 14.04.2014р.
представник позивача просив суд
визнати спірний вексель таким, що не
має вексельної сили та не підлягає
оплаті з боку ПАТ "Маріупольський завод
важкого машинобудування", на вимогу
ухвали суду від 01.04.2014р. надав судовій
колегії усні пояснення, які
відображені у протоколі судового
засідання від 14.04.2014р.

Під час судового засідання 14.04.2014р.
представники відповідачів проти
задоволення позовних вимог заперечили
з підстав, які викладені письмово.

Про необхідність витребування від
сторін будь-яких інших доказів, без
яких неможливо розглянути дану справу,
до суду не заявлялося.

Сторони повідомили про відсутність
будь-яких інших доказів в
обґрунтування позиції зі спору.

З врахуванням вищенаведеного, судова
колегія визнала за можливе розглянути
справу за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ст.81-1 ГПК України
складено протокол судового засідання.

Вислухавши під час судових засідань
прокурора та представників сторін,
дослідивши матеріали справи та
оцінивши надані суду докази в порядку
ст. 43 Господарського процесуального
кодексу України, суд ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи,
12.11.1999р. Відкритим акціонерним
товариством "Азов", правонаступником
якого згідно розпорядження міського
голови м. Маріуполя Донецької області
№ 241р/341р, п. 1.1 статуту Відкритого
акціонерного товариства
"Маріупольський завод важкого
машинобудування" є позивач, згідно акту
про вексельний платіж № 237/К66-105
передано ДП "Укрпромводчормет" в якості
засобу платежу простий вексель №
3575.

Вказаним актом платник ВАТ «Азов»
та отримувач ДП "Укрпромводчормет"
засвідчили, що вексель передається як
засіб платежу в рахунок погашення
зобов'язань платника перед
отримувачем, які виникли з договору від
15.01.1997р. №145.1.609.388.0183.97 за поставлену
воду.

За вказаним векселем позивач прийняв
на себе зобов'язання зі сплати суми
грошових коштів у розмірі 125000,00грн. за
векселем на користь ДП
"Укрпромводчормет", правонаступником
якого є Комунальне підприємство
„Компанія „Вода Донбасу", чи його
наказу у строк платежу за
пред'явленням.

В подальшому спірний вексель шляхом
індосаменту був отриманий Службою
автомобільних доріг в Донецькій
області.

Заявою від 15.12.2009р. Служба
автомобільних доріг у Донецькій
області м. Донецьк звернулася до
векселедавця з проханням прийняти та
сплатити за спірним векселем 125000грн.,
яка була отримана позивачем 15.12.2009р.

Згідно засвідченої копії витягу зі
Статуту Публічного акціонерного
товариства „Маріупольський завод
важкого машинобудування" (Нова
редакція) 2011року, Свідоцтва про
державну реєстрацію юридичної особи
Серія А01 №322096, які були надані
позивачем до суду, Відкрите акціонерне
товариство "Маріупольський завод
важкого машинобудування" змінило назву
на Публічне акціонерне товариство
"Маріупольський завод важкого
машинобудування".

Як вбачається з п.1.2 Статуту ПАТ
"Маріупольський завод важкого
машинобудування", товариство є
правонаступником усіх прав та
обов'язків ВАТ "Маріупольський завод
важкого машинобудування".

Відповідно до ч.5 п.5 Прикінцевих
положень Закону України "Про
акціонерні товариства", приведення
діяльності у відповідність із нормами
цього Закону, статутів та внутрішніх
положень акціонерних товариств,
створених до набрання чинності цим
Законом, у тому числі зміна
найменування акціонерних товариств з
відкритого або закритого на публічне
або приватне, не є перетворенням та не
потребує застосування процедури
припинення.

Отже, у даному випадку ВАТ
"Маріупольський завод важкого
машинобудування" було перейменовано у
ПАТ "Маріупольський завод важкого
машинобудування" без зміни
організаційно-правової форми
юридичної особи та судовою колегією
прийнято до уваги зміну найменування
позивача.

Посилаючись на те, що вексель №3575,
виданий 12.11.1999р., не має вексельної сили
та не підлягає оплаті з боку ПАТ
"Маріупольський завод важкого
машинобудування", позивач звернувся із
даним позовом до суду.

Відповідачі позовні вимоги не визнали
з підстав, викладених письмово.
Прокурор підтримав позицію зі спору
відповідача-1.

Виходячи з принципу повного,
всебічного та об'єктивного розгляду
всіх обставин справи, суд вважає вимоги
позивача до відповідачів такими, що не
підлягають задоволенню, враховуючи
наступне:

Предметом позову є визнання векселя
№3575 виданого 12.11.1999р., таким, що не
має вексельної сили та не підлягає
оплаті з боку позивача.

Оскільки спірний вексель було видано
12.11.1999р., то на спірні правовідносини
поширюються Положення про переказний і
простий вексель, затверджене
постановою ЦВК і РНК СРСР від 7 серпня
1937р. № 104/1341 (далі Положення), Закон
України "Про цінні папери та фондову
біржу" від 18.06.1991р. №1201-ХІІ, які діяли на
час виникнення спірних правовідносин,
оскільки вони є спеціальними законами,
що регулюють вексельні правовідносини,
якими встановлені, зокрема, порядок
видачі, форму переказного та простого
векселя, наслідки порушення правил їх
видачі та оформлення, а також підстави
виконання вексельних зобов'язань.

Вексельний обіг з використаннями
простого і переказного векселів,
відповідно до Женевської конвенції від
1930 року, запроваджено постановою
Верховної Ради України від 17.06.1992 року
№2470-ХІІ.

На виконання цієї постанови та Закону
України "Про цінні папери та фондову
біржу" постановою Кабінету Міністрів
України та Національного банку України
від 10.09.1992 року №528 затверджено Правила
виготовлення та використання
вексельних бланків, якими передбачено,
що до затвердження Порядку випуску та
обігу векселів, використання
вексельних бланків здійснюється
відповідно до Положення про простий і
переказний вексель, затвердженого
постановою ЦВК і РНК СРСР від 07.08.1937
року №104/1341.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про
цінні папери та фондовий ринок» (в
редакції яка діяла на час видачі
спірних векселів), вексель - це цінний
папір, який засвідчує безумовне
грошове зобов'язання векселедавця
сплатити після настання строку
визначену суму грошей власнику векселя
(векселедержателю). Випускаються такі
види векселів: простий, переказний.

Частина 3 ст. 21 Закону України «Про
цінні папери та фондовий ринок»
визначає, що простий вексель містить
такі реквізити:

а) найменування - "вексель";

б) просту і нічим не обумовлену
обіцянку сплатити визначену суму;

в) зазначення строку платежу;

г) зазначення місця, в якому повинен
здійснюватись платіж;

д) найменування того, кому або за
наказом кого платіж повинен бути
здійснений;

е) дату і місце складання векселя;

є) підпис того, хто видає документ
(векселедавця).

Порядок випуску та обігу векселів
визначається Кабінетом Міністрів
України.

Згідно ст. 75 Положення простий вексель
містить такі реквізити:

1) найменування "вексель", яке включене
безпосередньо в текст і висловлене
тією мовою, якою цей документ
складений;

2) просте і нічим не обумовлене обіцяння
сплатити визначену суму;

3) зазначення строку платежу;

4) зазначення місця, в якому має бути
здійснений платіж;

5) найменування того, кому або за
наказом кого платіж повинен бути
здійснений;

6) зазначення дати і місця складання
векселя;

7) підпис того, хто видає документ
(векселедавця).

Згідно ст. 76 Положення документ, у якому
відсутній будь-який з реквізитів,
вказаних у частинах третій і четвертій
цієї статті, відповідно для простого і
переказного векселів, не має сили
простого або переказного векселя, за
винятком таких випадків: простий
вексель, строк платежу у якому не
вказано, розглядається як такий, що
підлягає оплаті за пред'явленням; у
разі відсутності особливого
зазначення місце складання документа
вважається місцем платежу і разом з тим
місцем проживання векселедавця;
простий вексель, у якому не вказано
місце його складання, розглядається як
підписаний у місці, позначеному поруч з
найменуванням векселедавця. Вказана
норма кореспондується з приписами ст. 21
Закону України «Про цінні папери та
фондовий ринок» (в редакції яка діяла
на час видачі спірних векселів).

Отже, єдиною підставою, яка позбавляє
вексель вексельної сили, є відсутність
у документі будь-якого з обов'язкових
реквізитів, зазначених у ст. 75
Положення, ст. 21 Закону України «Про
цінні папери та фондовий ринок» (дефект
форми), інших підстав законом не
передбачено.

Тобто, навіть виявлення підробленого
підпису на векселі від імені
векселедавця або ж підпису вигаданих
осіб чи інших осіб, які не можуть
зобов'язуватися за векселем з тих чи
інших підстав, не означає відсутності
такого підпису взагалі. Такий вексель
не слід вважати таким, що має дефект
форми - відсутність підпису.

Відповідно до ст.ст. 4-2, 4-3 ГПК України
правосуддя у господарських судах
здійснюється на засадах рівності всіх
учасників судового процесу перед
законом і судом. Судочинство у
господарських судах здійснюється на
засадах змагальності.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень,
а обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Матеріалами справи підтверджується,
що 12.11.1999р. Відкритим акціонерним
товариством "Азов" емітовано та видано
ДП "Укрпромводчормет" простий вексель
№3575 на суму 125000,00грн, у якому не
вказано строку платежу. Відповідно до
вексельного законодавства, прості
векселі, строк платежу у яких не
вказано, розглядаються як такі, що
підлягають оплаті за пред'явленням.

Спірний вексель у графі «Керівник»,
«Гл. бухгалтер» містить підписи осіб,
які підписалися від імені керівника та
головного бухгалтера Відкритого
акціонерного товариства "Азов" без
зазначення їх прізвищ, підписи
скріплені печаткою товариства.
Зокрема, у графі «Гл. бухгалтер» наявна
приписка «За».

Судом встановлено, що за змістом та
формою спірний вексель відповідає
вимогам пункту 75 Положення і статті 21
Закону України «Про цінні папери та
фондовий ринок» та має силу цінного
паперу - простого векселя.

Викладення тексту вексельного
бланка українською мовою, а тексту
векселя російською мовою не є
підставою для визнання його таким, що
виконаний з дефектом форми.

Отже, судом не встановлено дефекту
форми векселя, а будь-яких інших
підстав, які б позбавляли їх вексельної
сили, законодавством не передбачено.

Враховуючи викладені обставини,
позовні вимоги в частині визнання
векселя №3575, виданого 12.11.1999р.,
таким, що не має вексельної сили, є
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню.

Відповідно до наявних в матеріалах
справи наказу АТ «Азов» від 01.12.1998р. №
183-к, наказу Фонду державного майна
України № 2204 від 23.11.1998р., ОСОБА_6 був
призначений на посаду голови правління
ВАТ «Азов» з 05.09.1998р., звільнений з
вказаної посади з 10.12.1999р. згідно з
наказом Національного агентства
України з управління державними
корпоративними правами № 450 від
10.12.1999р., наказом АТ «Азов» від 11.12.1999р.
№1-к.

Під час розгляду справи позивач
стверджував, що підпис на спірному
векселі з боку керівника не належить
генеральному директору голові
правління ВАТ «Азов» ОСОБА_6, посилався
на те, що вказаний підпис належить
особі, яка не була належним чином
уповноважена на такі дії юридичною
особою. Крім того, позивач вважає, що з
боку позивача вексель також не
підписано головним бухгалтером,
оскільки у тексті векселя наявна
приписка «За» Гл. Бухгалтера».

За поясненнями представника позивача,
йому не відомо кому саме належить
підпис на спірному векселі від імені
керівника та головного бухгалтера ВАТ
«Азов».

На вимогу суду відносно того, яка особа
виконувала обов'язки генерального
директора Відкритого акціонерного
товариства «АЗОВ» станом на момент
видачі спірного векселя, представник
позивача у судових засіданнях,
посилаючись на наказ 244-к від 29.10.1999р. та
табель обліку використання робочого
часу за 2-е півріччя 1999р. ОСОБА_6,
стверджував, що 12.11.1999р. обов'язки
генерального директора ВАТ «АЗОВ»
виконував ОСОБА_6.

15.02.2011р. до суду надійшли письмові
пояснення ОСОБА_6, відповідно до яких
останній стверджує, що не підписував
вексель №3575 від 12.11.1999р.

З метою встановлення обставин
належності підпису на спірному
векселі, господарським судом ухвалою
від 15.11.2011р. призначалася судова
почеркознавча експертиза, проведення
якої було доручено Науково-дослідному
експертно-криміналістичному центру
при Головному управлінні МВС України у
Донецькій області.

Згідно представленого суду
експертного висновку, експертом
встановлено, що:

1. Підпис директора голови правління
ВАТ «Азов» в нижній частині доручення
№250-6Д від 04.01.1999 року виконаний не
ОСОБА_6, а іншою особою.

2. Підпис у строці «Керівник» в правій
нижній частині простого векселю
№3575 від 12.11.1999 року виконаний не
ОСОБА_6, а іншою особою.

Оцінюючи висновок експерта,
господарський суд виходить з того, що
висновок експерта є рівноцінним з
іншими видами доказів та не є
обов'язковим для суду, оскільки
висновок не має заздалегідь
встановленої сили і переваг щодо інших
доказів (частина п'ята статті 42 та
частина друга статті 43 ГПК). Експертний
висновок оцінюється судом у сукупності
з іншими доказами.

Висновок експерта судова колегія
вважає повним та ясним, експертом дано
вичерпні відповіді на всі поставлені
перед експертом питання.

Недотримання порядку призначення та
проведення судової експертизи судом не
встановлено. Будь-які докази, які б
могли свідчити про наявність істотного
порушення норм, які регламентують
порядок призначення і проведення
експертизи, суду не надані.

Приймаючи також до уваги те, що судовий
експерт, якому доручено проведення
експертизи, має вищу юридичну освіту,
кваліфікацію судового експерта з
правом проведення почеркознавчої та
технічної експертизи документів
(свідоцтво №2399, видане ЕКК МВС України
02.07.1997року, підтвердження №470 від 16.05.2012
року), стаж експертної роботи з 1997 року,
судова колегія приймає до уваги
вказаний вище висновок як належний та
допустимий доказ, що кореспондується з
нормами ст. 32-34 ГПК України.

11.03.2014р. відповідач-2 надав письмові
пояснення, відповідно до яких вважає
висновок судового експерта неналежним
доказом по справі, мотивуючи свою
позицію тим, що експертиза була
проведена на підставі вільних зразків
почерку та підпису ОСОБА_6, які позивач
надав через канцелярію суду
одноособово експерту для проведення
експертизи

Суд вважає посилання відповідача-2 в
цій частині такими, що не заслуговують
на увагу, оскільки вони не відповідають
фактичним обставинам та матеріалам
справи, з огляду на наступне.

Відповідно до приписів Інструкції
«Про призначення та проведення судових
експертиз та експертних досліджень»,
яка затверджена Наказом Міністерства
юстиції України від 08.10.98р. N 53/5, експерт
має право відповідно до процесуального
законодавства заявляти клопотання про
надання додаткових матеріалів і
зразків та вчинення інших дій,
пов'язаних із проведенням експертизи.

У разі коли для вирішення
поставлених перед експертом питань
йому необхідні додаткові матеріали
(документи, зразки тощо), він з огляду на
положення частини четвертої статті 31
ГПК вправі просити господарський суд
про їх надання.

Оскільки законом не передбачено
повноважень судового експерта щодо
витребування та одержання додаткових
матеріалів безпосередньо від
учасників судового процесу, на адресу
суду надійшло клопотання судового
експерта про надання додаткових
матеріалів, необхідних для проведення
експертизи, зокрема, експерт просив суд
надати вільні та експериментальні
зразки підпису ОСОБА_6

Означене клопотання було
розглянуто господарським судом, про що
свідчать відповідні процесуальні
документи.

Так, у виконання клопотань
експерта експериментальні зразки
підпису ОСОБА_6 були відібрані особисто
помічником судді Іванковою Н.Р. у
приміщенні суду, після чого
супровідним листом від 26.11.2010р. за
підписом судді Мєзєнцева Є.І. надіслані
до експертної установи
(експериментальні зразки в оригіналі
містяться у справі № 39/324пн, яка
об'єднана в порядку ст. 58 ГПК України з
матеріалами справи №39/323пн).

У виконання вимог ухвали суду від
03.02.2011р. громадянином ОСОБА_6 15.02.2011р.
були надані суду письмові пояснення,
відповідно до яких суд повідомлений
про відсутність у вказаної особи
будь-яких документів зі зразками
власного підпису та почерку, разом з
цим зазначено, що витребувані судом
документи можуть бути надані
позивачем.

Судова колегія встановила, що
вільні зразки почерку та підпису
ОСОБА_6, які містяться на документах,
оформлених під час виконання його
повноважень як генерального директора
голови правління ВАТ «Азов», були
надані позивачем у встановленому
порядку через канцелярію суду 16.02.2011р.,
05.10.2010р. та долучені судом до матеріалів
справи №39/324пн та № 39/323пн (об'єднані в
порядку ст. 58 ГПК України з матеріалами
справи №39/323пн).

Враховуючи викладене, в матеріалах
справи відсутні докази того, що підпис
на спірних векселях з боку керівника
ВАТ «Азов» належить генеральному
директору голові правління вказаного
товариства ОСОБА_6

Як вбачається зі змісту клопотань
експерта Донецького
науково-дослідного інституту судових
експертиз про надання додаткових
матеріалів для проведення експертизи,
які надійшли до суду 23.11.2010р. та 02.03.2011р.,
експертом було звернено увагу на
значну схожість досліджуваного
підпису у графі «Керівник» спірного
векселю із зразком підпису ОСОБА_5.

За поясненнями представника
позивача, які були надані під час
судового засідання 14.04.2014р., візуально
підпис у графі „Керівник" в правій
нижній частині спірного векселя має
схожість із підписом ОСОБА_5, який на
час його видачі займав посаду
головного інженера ВАТ «Азов».

Відповідно до наявного в матеріалах
справи наказу ВАТ «Азов» від 25.09.1997р. №
90, з 01.10.1997р. заступник голови правління
інженер ОСОБА_5 був призначений на
посаду головного інженера.

Відповідно до наказу ВАТ «Азов» від
16.09.2002р. № 470, з 16.09.2002р. заступник
генерального директора з кооперації та
збиту продукції ОСОБА_5 з 16.09.2002р. був
звільнений за власним бажанням.

За письмовими поясненнями
позивача, які надійшли до суду 27.02.2014р.,
ОСОБА_5 з 15.10.1997р. по 21.02.2000р. займав
посаду головного інженера ВАТ «Азов», з
05.02.2001р - заступник генерального
директора з кооперації та збиту
продукції ВАТ «Азов».

З метою дослідження всіх обставин
справи, ухвалою від 05.10.2010р. суд
зобов'язував позивача надати суду:
журнал видачі довіреностей за 1999рік,
посадову інструкцію головного
інженера ОСОБА_5, що була чинною станом
на 1999 рік, всі довіреності від імені ВАТ
«Азов» на ім'я ОСОБА_5, що були чинними у
1999 році, накази про відрядження або
тимчасову непрацездатність
генерального директора (голови
правління) ОСОБА_6 за 4-ий квартал 1999
року.

Під час судового засідання 14.04.2014р.
на вимогу ухвали суду від 01.04.2014р. в
частині надання пояснень та доказів у
їх підтвердження відносно видачі
(реєстрації, обліку) довіреностей, які
були видані від імені ВАТ «Азов» на
право підписання векселів у спірний
період їх видачі, представник позивача
пояснив, що всі довіреності проходили
реєстрацію в журналі обліку
довіреностей, який знаходиться в
матеріалах справи.

Так, в матеріалах справи наявний
оригінал книги реєстрації
довіреностей ВАТ «Азов» період
оформлення з 23.03.1998р. по 24.05.2002р.,
дослідивши яку судом не встановлено
видачі довіреностей на право
здійснювати від імені ТОВ «Азов»
будь-яких операцій з векселями.

Позивачем у виконання вимог суду
також надана засвідчена копія
посадової інструкції головного
інженера ВАТ «Азов», на якій є підпис
ОСОБА_5 про ознайомлення, дослідивши
яку судом не встановлено право
головного інженера здійснювати від
імені ТОВ «Азов» будь-яких операцій з
векселями.

Відповідно до наказу ВАТ «Азов»
від 25.09.1997р. № 90, була в тому числі
введена посада з 01.10.1997р. головного
інженера з визначенням його основних
обов'язків, відповідно до яких судом не
встановлено право головного інженера
здійснювати від імені ТОВ «Азов»
будь-яких операцій з векселями.

В матеріалах справи також наявні
наступні довіреності, які видані від
імені генерального директора голови
правління ВАТ «Азов» ОСОБА_6:

- довіреність №250-6Д від 04.01.1999р. на
ім'я головного інженера товариства
ОСОБА_5, строк дії до 31.12.1999р., яка
містить вичерпний перелік повноважень,
до яких не включено право здійснювати
від імені ТОВ «Азов» операції з
векселями. Зокрема, за висновками
судової почеркознавчої експертизи
підпис директора голови правління ВАТ
«Азов» в нижній частині доручення
№250-6Д від 04.01.1999 року виконаний не
ОСОБА_6, а іншою особою;

- довіреність №250-1Д від 04.01.1999р., строк
дії до 31.12.1999р., видана члену правління
ВАТ «Азов» заступнику генерального
директора МТЗ Пибатову С.М., містить
вичерпний перелік повноважень, до яких
не включено право здійснювати від
імені ТОВ «Азов» операції з векселями;

- довіреність №250-2Д від 04.01.1999р.,
строк дії один рік, видана заступнику
генерального директора з загальних
питань ВАТ «Азов» Ковальчуку С.І.,
містить вичерпний перелік повноважень,
до яких не включено право здійснювати
від імені ТОВ «Азов» операції з
векселями.

- довіреність №250-67Д від 10.11.1999р.,
строк дії до 31.12.1999р., видана заступнику
генерального директора з загальних
питань ВАТ «Азов» Ковальчуку С.І.,
містить вичерпний перелік повноважень,
до яких не включено право здійснювати
від імені ТОВ «Азов» операції з
векселями;

У виконання вимог ухвали суду від
05.10.2010р. в частині надання наказів про
відрядження або тимчасову
непрацездатність генерального
директора (голови правління) ОСОБА_6 за
4-ий квартал 1999 року, позивачем надано
суду наступні докази.

Відповідно до наказу ВАТ «Азов»
від 01.10.1999р. № 235-к, у зв'язку з
відпусткою генерального директора
голови правління ВАТ «Азов» ОСОБА_6 з
04.10.1999р., виконуючим обов'язки
генерального директора призначений
перший заступник генерального
директора Альохін Н.В., виконуючим
обов'язки першого заступника
генерального директора призначений
заступник генерального директора з
виробництва Кліменко Г.П.

Разом з цим, відповідно до наказу
ВАТ «Азов» № 244-к від 29.10.1999р. голова
правління генеральний директор ВАТ
«Азов» ОСОБА_6 перервав відпустку та
приступив до роботи 29.10.1999р., у зв'язку з
чим виконуючий обов'язки генерального
директора Альохін Н.В. та виконуючий
обов'язки першого заступника
генерального директора Кліменко Г.П.
повернулися до виконання своїх
обов'язків.

В матеріалах справи також містяться
наступні накази ВАТ «Азов», які видані
від імені генерального директора
голови правління ВАТ «Азов» ОСОБА_6:

- наказ від 17.08.1999р. № 205-к, відповідно до
якого у зв'язку зі службовим
відрядженням з 17.08.1999р. виконуючим
обов'язки генерального директора ВАТ
«Азов» був назначений Кліменко Г.Л.;

- наказ від 01.09.1999р. № 215-к, відповідно до
якого у зв'язку зі знаходженням на
лікарняному з 01.09.1999р. виконуючим
обов'язки генерального директора ВАТ
«Азов» був назначений Кліменко Г.Л.;

- наказ від 16.09.1999р. № 225-к, відповідно до
якого у зв'язку зі службовим
відрядженням з 16.09.1999р. виконуючим
обов'язки генерального директора ВАТ
«Азов» був назначений Кліменко Г.Л.;

- наказ від 27.09.1999р. №234-к, відповідно до
якого у зв'язку зі службовим
відрядженням з 28.09.1999р. виконуючим
обов'язки генерального директора ВАТ
«Азов» був назначений головний інженер
ОСОБА_5

Дослідивши засвідчену копію табелю
обліку використання робочого часу за
друге півріччя 1999 року ОСОБА_6, судова
колегія встановила, що відображені у
ньому дані відповідають викладеним у
наказах обставинам стосовно періоду
відрядження, відпустки, тимчасової
непрацездатності генерального
директора (голови правління) ОСОБА_6

Разом з цим, за датою 12.11.1999р. (дата
видачі спірного векселю) у табелі
обліку використання робочого часу за
друге півріччя 1999 року ОСОБА_6 відсутні
відомості щодо відрядження, відпустки
або тимчасової непрацездатності
генерального директора (голови
правління) ОСОБА_6, інших відомостей,
які б свідчили про те, що ОСОБА_6 не
виконував свої обов'язки у зазначений
день.

Враховуючи вищевикладене у сукупності,
у матеріалах справи відсутні надані в
порядку ст.ст. 33-36 ГПК України належні
та допустимі докази того, що спірний
вексель був підписаний з боку позивача
уповноваженою на це особою.

Як вже зазначалося, позивач в
обґрунтування позовних вимог в тому
числі посилався на те, що вексель не
підписано головним бухгалтером ВАТ
«Азов», оскільки у тексті векселя
наявна приписка «За» Гл. Бухгалтера».

Наказом (розпорядженням) про
переведення на іншу роботу №109к від
13.08.1998р. ОСОБА_13 переведено на посаду
головного бухгалтера ВАТ «Азов», а
наказом (розпорядженням) №140к від
17.07.2000р. переведено на посаду
заступника головного бухгалтера.

Представник позивача під час судового
засідання 14.04.2014р. підтвердив, що на
момент видачі спірного векселя посаду
головного бухгалтера на ВАТ «Азов»
займала ОСОБА_14, однак зазначив, що
візуально підпис на спірних векселях у
графі «Гл. Бухгалтер» не має схожості
із підписом ОСОБА_14 Відомості відносно
того, що у спірний період обов'язки
головного бухгалтера ВАТ «Азов»
виконувала не ОСОБА_14, а інша особа, у
позивача відсутні.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень,
а обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Позивачем не надано суду належні та
допустимі докази в підтвердження
посилань на те, що спірний вексель був
підписаний з боку головного бухгалтера
позивача не уповноваженою на це особою.

Разом з цим судова колегія відзначає,
що приписи ст. 75 Положення та ст. 21
Закону України «Про цінні папери та
фондовий ринок», які діяли на час
видачі спірних векселів, не визначають
у якості обов'язкового реквізиту
простого векселю підпису головного
бухгалтера.

За поясненнями представника позивача,
які відображені у протоколі судового
засідання від 14.04.2014р., інформація щодо
документів, які регламентували порядок
розпорядження/використання печатки
ВАТ „Азов", відбиток якої наявний на
спірних векселях (станом на дату їх
видачі), особи, відповідальної за її
зберігання та використання - відсутня,
як і відсутні відомості відносно
втрати/крадіжки печатки товариства.

За відсутності спеціальних норм у
вексельному законодавстві до
вексельних правочинів застосовуються
загальні норми Цивільного кодексу
України з урахуванням їх особливостей.

Так, за позицією постанови Пленуму
Верховного суду України від 08.06.2007р. № 5
«Про деякі питання практики розгляду
спорів, пов'язаних з обігом векселів»
судам слід також враховувати, що у разі
схвалення в подальшому особою видачі
(передачі) векселя представником без
повноважень або з їх перевищенням,
відповідальність за векселем на
підставі ч. 2 ст. 241 Цивільного кодексу
України несе ця особа, якщо інше не
випливає із самого векселя.

Відповідно до ст. 241 Цивільного кодексу
України, правочин, вчинений
представником з перевищенням
повноважень, створює, змінює, припиняє
цивільні права та обов'язки особи, яку
він представляє, лише у разі наступного
схвалення правочину цією особою.

Правочин вважається схваленим
зокрема у разі, якщо особа, яку він
представляє, вчинила дії, що свідчать
про прийняття його до виконання.

Отже, з огляду на положення ст. 241
Цивільного кодексу України вчинення
представником підприємства дій з
перевищенням повноважень створюють
права та обов'язки для Публічного
акціонерного товариства
"Маріупольський завод важкого
машинобудування" м. Маріуполь лише у
разі наступного їх схвалення цією
особою.

Як свідчать матеріали справи, між
Службою автомобільних доріг в
Донецькій області та ВАТ
«Маріупольський завод важкого
машинобудування» в особі заступника
генерального директора з економіки та
фінансів Третьякова Г.В., діючого на
підставі довіреності №250-48Д від
01.06.2009р., була укладена Угода від
12.11.2009р., за якою позивач та відповідач-1
досягли згоди про зміну строку платежу
векселя №3575 на новий строк -
15.12.2009р.

Зокрема, за вказаною Угодою Служба
автомобільних доріг в Донецькій
області зобов'язується передати ВАТ
«Маріупольський завод важкого
машинобудування» для зміни строку
платежу вексель №3575 та прийняти
його зі зміненим строком платежу.

У виконання досягнутої Угоди від
12.11.2009р., між Службою автомобільних
доріг Донецької області та ВАТ
«Маріупольський завод важкого
машинобудування» в особі заступника
генерального директора з економіки та
фінансів Третьякова Г.В., діючого на
підставі довіреності №250-48Д від
01.06.2009р., були підписані та скріплені
печатками юридичних осіб акти
приймання передачі векселя №3575
від 12.09.2009р.

В матеріалах справи наявна
засвідчена належним чином копія
довіреності №250-48Д від 01.06.2009р., яка
видана головою правління генеральним
директором ВАТ «МЗВМ» Рачковським Є.О.
заступнику генерального директора ВАТ
«Азов» з економіки та фінансів
Третьякову Г.В. на здійснення операцій
з векселями та іншими цінними паперами
в тому числі.

Таким чином суд приходить до
висновку, що Публічним акціонерним
товариством "Маріупольський завод
важкого машинобудування" м. Маріуполь
були вчинені дії, що свідчать про
схвалення в подальшому юридичною
особою видачі (передачі) векселя.

Оскільки судовою колегією
встановлено факт наявності доказів
схвалення позивачем дій з видачі
векселя №3575, виданого 12.11.1999р.,
його слід вважати таким, що підлягає
оплаті з боку зобов'язаної за ним особи
- Публічним акціонерним товариством
"Маріупольський завод важкого
машинобудування", отже, позовні вимоги
в частині визнання векселя №3575,
виданого 12.11.1999р. таким, що не підлягає
оплаті, є необґрунтованими та такими,
що не підлягають задоволенню.

Як вже зазначалося, Ухвалою суду
від 16.12.2009р. були вжиті заходи
забезпечення позову, а саме зупинено
стягнення за простим векселем
№3575 від 12.11.1999р., емітованого ВАТ
"Азов", правонаступником якого згідно
розпорядження міського голови м.
Маріуполя Донецької області № 241р/341р,
п. 1.1 статуту ВАТ "Маріупольський завод
важкого машинобудування", є ВАТ
"Маріупольський завод важкого
машинобудування" м. Маріуполь.

Виходячи із змісту ст. 66 ГПК України
доцільність запровадження, відтак і
існування забезпечувальних заходів
ґрунтується на спроможності запобігти
утрудненню або унеможливленню
виконання судового рішення. Зазначене
положення закону встановлює вимоги
щодо адекватності між виконанням
рішення та його забезпеченням.

Враховуючи, що забезпечення позову
застосовується як гарантія
задоволення законних вимог позивача,
господарський суд не повинен
скасовувати вжиті заходи до виконання
рішення або зміни способу його
виконання, за винятком випадків, коли
потреба у забезпеченні позову з тих чи
інших причин відпала або змінились
певні обставини, що спричинили
застосування заходів забезпечення
позову.

Положення ст. 68 ГПК України визначають,
що питання про скасування забезпечення
позову вирішується господарським
судом, що розглядає справу, із
зазначенням про це в рішенні чи ухвалі.

Оскільки обставини, що зумовили
необхідність застосування заходів
забезпечення позову відпали, у зв'язку
з повною відмовою у задоволенні
позовних вимог, суд вважає, що подальше
застосування заходів забезпечення
позову по справі є недоцільним, тому
відповідні заходи забезпечення позову
в порядку ст. 68 ГПК України підлягають
скасуванню.

У зв'язку з відмовою в задоволенні
позовних вимог, відповідно ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України судові витрати покладаються на
позивача.

На підставі викладеного,
керуючись ст. 21 Закону України «Про
цінні папери та фондовий ринок», ст.ст.
75, 76, 77 Положення про переказний і
простий вексель, затверджене
постановою ЦВК і РНК СРСР від 7 серпня
1937р. № 104/1341, ст. 241 Цивільного кодексу
України, ст.ст. 22, 33, 34, 43, 49, 66, 68, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог
Публічного акціонерного товариства
"Маріупольський завод важкого
машинобудування" м. Маріуполь до Служби
автомобільних доріг у Донецькій
області, м. Донецьк та до Комунального
підприємства "Компанія "Вода Донбасу" м.
Донецьк, за участю Прокурора Донецької
області, про визнання векселя №
3575, виданого 12.11.1999р., таким, що не
має вексельної сили та не підлягає
оплаті - відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову,
вжиті згідно ухвали господарського
суду Донецької області від 13.11.2009р.
шляхом зупинення стягнення за простим
векселем: №3575 виданого 12.11.1999р.,
емітованого Відкритим акціонерним
товариством "Азов", правонаступником
якого правонаступником якого є
Публічне акціонерне товариство
"Маріупольський завод важкого
машинобудування" м. Маріуполь.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційну скаргу не було
подано, а у разі подання апеляційної
скарги - після розгляду справи
апеляційним господарським судом, якщо
рішення не буде скасовано.

Повний текст
рішення складено і підписано 22.04.2014р.

Головуючий суддя
Ю.В. Макарова

Суддя
А.М. Осадча

Суддя
Г.В. Левшина