ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" квітня 2014 р.
Справа № 914/708/13-г

Львівський апеляційний господарський
суд в складі колегії:

головуючого судді
Орищин Г.В.

суддів
Галушко Н.А.

Костів Т.С.

розглянув апеляційну скаргу Славської
селищної ради Сколівського району
Львівської області б/д та б/н

на рішення господарського суду
Львівської області від 10.02.2014р.

у справі № 914/708/13-г

за позовом комунального підприємства
«Стрийтеплоенерго», м. Стрий

до відповідача Славської селищної ради
Сколівського району Львівської
області

про стягнення 112835,08 грн. заборгованості

за участю представників сторін:

- від позивача - Пак О.В.,

- від відповідача - Швець Д.Ю.

Рішенням господарського суду
Львівської області від 07.05.2013р. у справі
№914/708/13-г, залишеним без змін
постановою Львівського апеляційного
господарського суду від 04.07.2013р., позов
було задоволено частково; стягнуто з
Славської селищної ради на користь
комунального підприємства (надалі - КП)
«Стрийтеплоенерго» 8484,08 грн. основного
боргу, 2049,21 грн. 3% річних, 3195,87 грн. пені,
2839,08 грн. інфляційних втрат, судовий
збір. В решті позовних вимог
відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду
України від 04.09.2013р. вищезазначені
постанову та рішення судів попередніх
інстанцій у даній справі скасовано, а
справу передано на новий розгляд до
господарського суду Львівської
області в іншому складі суду.

При цьому, суд касаційної інстанції
зазначив, що при вирішенні спору
господарськими судами попередніх
інстанцій, належним чином не визначені
об'єкти, на які проводилось постачання
теплової енергії, не обґрунтовані
висновки щодо відхилення та прийняття
до уваги розрахунків заборгованості,
наданих позивачем, та періодів
нарахування вказаних сум. Поза увагою
судів залишено лист Славської селищної
ради № 02-19/761 від 21.09.2011р. із проханням
видачі технічних умов на встановлення
теплового лічильника в приміщенні
будинку побуту по вул.С.Бандери, 11«А»,
акт від 01.11.2011р. обстеження системи
опалення та встановлення теплового
лічильника та лист №02-19/819 від 08.10.2012р.
про припинення подачі теплової енергії
в гарячій воді до будинку побуту по
вул.С.Бандери, 11«А». Крім того,
господарськими судами не було належним
чином перевірено доводи позивача про
підставність зарахування здійснених у
2013 оплат як часткове погашення
заборгованості за договором від
03.01.2008р.

Рішенням господарського суду
Львівської області від 10.02.2014р. у даній
справі (головуючий суддя Кітаєва С.Б.,
судді Сухович Ю.О., Петрашко М.М.)
позовні вимоги задоволено повністю,
стягнуто з Славської селищної ради на
користь КП «Стрийтеплоенерго» 112835,08
грн. заборгованості (в тому числі 102390,68
грн. основного боргу, 3018,50 грн.
інфляційних втрат, 2932,17 грн. 3% річних,
4493,73 грн. пені) та 2256,71 грн. судового
збору.

Приймаючи рішення, суд першої
інстанції взяв до уваги вказівки суду
касаційної інстанції щодо надання
оцінки ряду доказів, а також - заяву
позивача про зменшення розміру
позовних вимог від 06.02.2014р. (а.с. 42-48, том
4). При цьому, суд виходив із того, що
розміри основної заборгованості (в
тому числі, донараховані кошти за
спожиту теплову енергію, виходячи із
дійсних опалювальних площ в будівлях
та спорудах, до яких постачалась
теплова енергія), інфляційних втрат, 3%
річних, пені є обґрунтованими та
підтверджуються матеріалами справи.

Дане рішення оскаржив відповідач,
просив його скасувати у зв'язку із
необґрунтованістю та прийняти нове
рішення, яким відмовити в задоволенні
позову. Позиція скаржника ґрунтується
на тому, що: 1) при прийнятті рішення суд
першої інстанції покликався на
необґрунтованість доводів відповідача
щодо обов'язку орендарів відповідача
сплачувати вартість поставленої
теплової енергії, проте відповідач
таких доводів не наводив; 2) судом не
взято до уваги акт звірки розрахунків
між сторонами станом на 01.10.2013р.; 3) з
рахунку №22 від 13.10.2011р. та з
прибуткового касового ордеру №200 від
13.10.2011р. не вбачається, що оплата за ними
призначалась для надання технічних
умов та проекту встановлення приладу
комерційного обліку теплової енергії в
приміщенні будинку побуту; 4) акт
обстеження вузла обліку від 01.11.2011р., на
який покликається місцевий
господарський суд, не містить відтиску
гербової печатки та підпису
уповноваженої особи скаржника; 5)
висновок суду про те, що з 01.11.2011р. плата
за спожиту теплову енергію по об'єкту
«Будинок побуту» повинна
нараховуватись на підставі показів
лічильника є безпідставним. На думку
скаржника, відповідно до п.18 ПКТЕ на
вказаний об'єкт повинна бути укладена
окрема угода; 6) в обґрунтування
донарахування позивачем 44623, 63 грн.
основної заборгованості виходячи із
реального розміру опалювальних площ,
суд взяв до уваги те, що лише 08.10.2012р.
позивачем було отримано від
відповідача копії технічних паспортів
на опалювальні споруди. Проте, суд не
надав належної оцінки акту проведення
контрольних обмірів опалювальної
площі від 30.11.2009р., від дати складення
якого слід відраховувати позовну
давність; 7) висновки суду про те, що
кошти, сплачені у 2013р. згідно платіжних
доручень №№ 2, 6, 7, 236 слід зараховувати
до виконання договору від 15.10.2012р. є
необґрунтованими, оскільки судом не
взято до уваги розрахунки за
використану тепло енергію та листи
УДКС України у Сколівському р-ні про
відсутність кредиторської
заборгованості за теплопостачання.

Не погоджуючись із апеляційною
скаргою, позивач подав до суду відзив, в
якому просив рішення місцевого
господарського суду залишити без змін,
а також зазначив, що відповідно до п.41
ПКТЕ та п.3.2.3 договору, споживач несе
відповідальність за достовірність
наданої інформації, в т.ч. щодо площ
об'єктів теплоспоживання; судом
брались до уваги ті акти звірки, які
стосувались спірного опалювального
періоду (01.12.2009р. - 01.10.2012р.); кошти,
сплачені відповідачем у 2013 році
зараховувались позивачем в оплату
згідно нового договору від 15.10.2012р., а не
договору від 03.01.2008р., стягнення
заборгованості по якому є предметом
даного спору; акт від 30.11.2011р. вважає
недопустимим доказом.

З матеріалів справи та апеляційної
скарги вбачається наступне:

03.01.2008р. між КП «Стрийтеплоенерго»
(енергопостачальною організацією) та
Славською селищною радою (покупцем)
було укладено договір №138 про
постачання теплової енергії в гарячій
воді (надалі - договір), відповідно до
якого позивач зобов'язувався постачати
відповідачу теплову енергію в гарячій
воді в обсягах згідно з додатком 1 до
цього договору, а відповідач
зобов'язувався отримувати та
оплачувати одержану теплову енергію за
встановленими тарифами (цінами) в
терміни, передбачені договором (а.с. 8-17,
том 1).

Строк дії договору встановлено до
31.12.2008р. (п. 10.1. Договору), а відповідно до
п.10.4 договір вважається пролонгованим
на кожен наступний рік, якщо за місяць
до закінчення терміну його дії про його
припинення не буде письмово заявлено
однією із сторін. У п.10.2 визначені
випадки припинення дії договору, серед
яких, зокрема, взаємна згода сторін про
його припинення.

На виконання умов договору позивач
поставляв відповідачу теплову енергію
до визначених об'єктів та виставляв
рахунки на оплату поставленої теплової
енергії (а.с. 116, 130, том 1; а.с. 130-148, том 2;
а.с. 55-66, том 3), а відповідач здійснював
часткову їх оплату, що підтверджується
платіжними дорученнями та
банківськими виписками (а.с. 141-170, том 1;
а.с. 13-19, том 2). Вказані обставини також
підтверджуються актами звірки
взаєморозрахунків від 23.02.2011р., 21.07.2012р.,
які наявні в матеріалах справи (а.с.
127-129, том 1).

Листом від 21.09.2012р. №01/645 позивач
повідомив відповідача про
необхідність переукладення договору
на теплопостачання та про надання
технічної документації на об'єкти, на
які повинно здійснюватись
теплопостачання (а.с. 170, том 2).

15.10.2012р. між сторонами було укладено
новий договір №138 на постачання
теплової енергії в гарячій воді (а.с.
70-72, том 2), яким сторони надалі
керувались у своїх господарських
відносинах.

У зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем своїх зобов'язань за
договором від 03.01.2008р. щодо оплати
отриманої теплової енергії, позивач
звернувся до суду про стягнення
заборгованості за цим договором за
період з 01.12.2009р. по 01.10.2012р. в розмірі
102390, 68 грн., а також 3018, 50 грн.
інфляційних втрат, 2932, 17 грн. 3% річних та
4493, 73 грн. пені (із врахуванням заяви про
зменшення розміру позовних вимог).

Судова колегія, заслухавши пояснення
представників сторін, оцінивши подані
сторонами докази на відповідність їх
фактичним обставинам і матеріалам
справи, вважає, що підстави для
задоволення апеляційної скарги та,
відповідно, скасування оскаржуваного
рішення - відсутні, з огляду на
наступне:

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.275 ГК України
за договором ененергопостачання
енергопостачальне підприємство
(енергопостачальник) відпускає
електричну енергію, пару, гарячу і
перегріту воду (далі - енергію)
споживачеві (абоненту), який
зобов'язаний оплатити прийняту енергію
та дотриматися передбаченого
договором режиму її використання, а
також забезпечити безпечну
експлуатацію енергетичного
обладнання, що ним використовується.

Взаємовідносини між
теплопостачальними організаціями та
споживачами теплової енергії
визначають Правила користування
тепловою енергією, затверджені
постановою Кабінету Міністрів України
від 03.10.2007р. №1198 (надалі - ПКТЕ).

Відповідно до п. 4 ПКТЕ, користування
тепловою енергією допускається лише на
підставі договору купівлі-продажу
теплової енергії між споживачем і
теплопостачальною організацією, крім
підприємств, що виробляють та
використовують теплову енергію для
цілей власного виробництва. Договори
укладаються відповідно до типових
договорів.

Як зазначалось вище, між сторонами був
укладений договір про постачання
теплової енергії в гарячій воді,
додатком № 1 до якого визначені об'єкти
відповідача, на які постачається
теплова енергія: дошкільна установа
(зовнішній об'єм 1350м3, загальна
опалювальна площа 450м2), будинок
„Просвіта" (зовнішній об'єм 1759, 2м3,
загальна опалювальна площа 586, 4м2),
будинок побуту (зовнішній об'єм 1200м3,
загальна опалювальна площа 405м2) та
встановлено, що орієнтовна вартість
теплової енергії, що постачається
відповідачеві за поточний рік
відповідно до діючих тарифів
визначається за тарифом вартості
теплової енергії як за 1 Гкал, так і за 1
м.кв. загальної опалювальної площі в
місяць опалювального сезону.

Відповідно до п.6.3 договору, відповідач
повинен сплатити вартість фактично
спожитої ним теплової енергії до 25
числа місяця, наступного за звітним.

Відповідно до п.6.4 договору перевірка
стану розрахунків за спожиту теплову
енергію проводиться щомісячно
двохстороннім актом звірки покупця та
енергопостачальної організації станом
на 1 число поточного місяця.

Як випливає з матеріалів справи та
визнається обома сторонами, відповідно
до умов договору №138 від 03.01.2008р.,
протягом грудня 2009р., січня-квітня,
жовтня-грудня 2010р., січня-квітня,
жовтня-грудня 2011р. та січня-квітня 2012р.
позивач поставляв до об'єктів
відповідача теплову енергію, виставляв
йому рахунки для оплати спожитої
теплової енергії, отримував від нього
кошти як плату за спожиту теплову
енергію, а відповідач в свою чергу
отримував від позивача теплову енергію
та проводив розрахунки за спожиту
теплову енергію.

Як вбачається із розрахунків
заборгованості, наданих обома
сторонами (а.с. 8-13, 44, том 4), вони
визнають, що станом на 01.12.2009р.
відповідач не мав заборгованості перед
позивачем. Станом на 01.11.2011р. розрахунки
сторін щодо розміру основної
заборгованості збігаються - 8354,63 грн.

Подальші розбіжності в розрахунках
зумовлені двома обставинами: 1)
здійсненим позивачем перерахунком
розміру заборгованості із врахуванням
дійсних площ опалюваних приміщень, які
стали відомі позивачу з технічних
паспортів цих приміщень (з вказаним
перерахунком відповідач не
погоджується); 2) нарахуванням
позивачем плати за постачання теплової
енергії на об'єкт «Будинок побуту» з
01.11.2011р. відповідно до показів
лічильника, в той час, як відповідач
свій розрахунок здійснював відповідно
до площі вказаного приміщення.

Як вбачається із виставлених позивачем
рахунків, платіжних доручень
відповідача та розрахунків
заборгованості, наданих обома
сторонами, у КП «Стрийтеплоенерго» та
Славської селищної ради відсутній спір
щодо періоду нарахування
заборгованості та щодо розмірів
оплачених відповідачем коштів у
спірний період. Як випливає з
останнього акту звірки взаємних
розрахунків, підписаного сторонами в
спірний період (акт від 21.07.2012р., а.с. 129,
том 1), заборгованість відповідача
перед позивачем становить 64898,75 грн.
Платіжними дорученнями №58 від 04.09.2012р.
та №60 від 26.09.2012р. відповідач сплатив
позивачу 7132,00 грн., внаслідок чого
основна заборгованість станом на
жовтень 2012р. зменшилась до 57766,75грн.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що, виходячи з положень ст.43 ГПК України
та п.6.4 договору, акти звірки
розрахунків між сторонами є доказами,
що підлягають оцінці в сукупності з
іншими зібраними у справі доказами при
розгляді даної справи і що фактично в
актах звірки сторони визначали стан
розрахунків за спожиту теплову енергію
по договору станом на 1 число певного
поточного місяця.

Щодо посилання скаржника на те, що
судом першої інстанції не було
враховано акту звірки між сторонами
станом на 01.10.2013р., то ці аргументи не
беруться колегією суддів до уваги,
оскільки підставою стягнення коштів у
даній справі є договір від 03.01.2008р.
(період стягнення з 01.12.2009р. по 01.10.2012р.).
При цьому, з 15.10.2012р. відносини між
сторонами врегульовувались іншим
договором.

Стосовно нарахування позивачем плати
за постачання теплової енергії на
об'єкт «Будинок побуту» відповідно до
показів лічильника з 01.11.2011р., колегія
суддів вважає за необхідне зазначити
наступне.

До жовтня 2011р. нарахування по об'єктах
Славської селищної ради проводилось
згідно тарифу з розрахунку вартості 1
м.кв. опалювальної площі.

Листом №02-19/761 від 21.09.2011 р. Славська
селищна рада звернулась до КП
«Стрийтеплоенерго» із проханням
видати технічні умови на встановлення
теплового лічильника в приміщенні
будинку побуту в смт.Славське по
вул.С.Бандери, 11 «А» (а.с. 164, том 2). В свою
чергу КП «Стрийтеплоенерго» надало
Славській селищній раді рахунок №22 від
13.10.2011 р. на суму 573,77 грн. за технічні
умови і проект, який відповідач
оплатив, що вбачається з прибуткового
касового ордеру комунального
підприємства за №200 від 13.10.2011р. (а.с.
165-166, том 2).

01.11.2011р. КП «Стрийтеплоенерго» провело
технічне обстеження системи опалення
та теплового лічильника і опломбувало
його, про що було складено відповідний
акт (а.с. 167, том 2). В акті зафіксовані
початкові показники запломбованого та
встановленого, згідно виданого КП
«Стрийтеплоенерго» проекту, теплового
лічильника, погоджено проводити
нарахування за теплову енергію з
01.11.2011р. від початкового показника 00000,
00ГДж.

Листом від 06.08.2012р. №02-19/550 (а.с. 168, том 2)
Славська селищна рада звернулась до
позивача з проханням надати дозвіл на
зняття пломб та лічильника обліку
теплової енергії з метою проведення
повірки лічильника в будинку побуту в
смт.Славське по вул.С.Бандери, 11 «А» та
забезпечити присутність представника
КП «Стрийтеплоенерго» при проведенні
вказаних робіт. Вказаний лист
підписаний селищним головою та містить
відбиток гербової печатки відповідача.

19.09.2012р. було розпломбовано та знято
тепловий лічильник та зафіксовано його
кінцеві показники (00285,97 ГДж), про що
складено відповідний акт, в якому окрім
представника КП «Стрийтеплоенерго»
також підписався заступник голови
Славської селищної ради Греб І.І. (а.с.
169, том 2).

Таким чином, колегія суддів вважає
вірним висновок суду першої інстанції
про те, що неведені докази в їх
сукупності підтверджують факт
встановлення теплового лічильника на
об'єкті відповідача «Будинок побуту»,
включеному в перелік об'єктів згідно
додатку №1 до договору №138 від 03.01.2008р.
Зважаючи на вищенаведене колегія
суддів не бере до уваги твердження
скаржника про недоліки акту обстеження
вузла обліку від 01.11.2011р.

Згідно з п. 5.1 договору облік споживання
теплової енергії проводиться за
приладами обліку при їх наявності, а
при їх відсутності - розрахунковим
способом.

Відповідно до пунктів 19-20 ПКТЕ, після
технічного огляду вузла обліку
теплопостачальна організація видає
акт про його прийняття в експлуатацію.
Споживач за показами вузла обліку
визначає обсяг спожитої теплової
енергії та параметри теплоносія і
заносить ці дані до журналу обліку
споживання теплової енергії. У разі
відсутності, пошкодження та/або
неправильної роботи приладів
комерційного обліку оплата
здійснюється відповідно до визначених
у договорі навантажень з урахуванням
середньомісячної фактичної
температури теплоносія в теплових
мережах теплопостачальної
організації, середньомісячної
температури зовнішнього повітря та
кількості годин (діб) роботи
тепловикористального обладнання в
розрахунковому періоді.

Відтак, відповідно до умов п.19 ПКТЕ та
п.5.1 договору облік споживання теплової
енергії за період з моменту
встановлення та до моменту зняття
теплового лічильника повинний
проводитись за показами приладу
обліку. При цьому, доводи Славської
селищної ради про необхідність
укладення окремого договору на
теплопостачання після того, як було
встановлено лічильник на об'єкті
«Будинок побуту», які мотивуються п.18
ПКТЕ та ст.179 ГК України, колегія суддів
вважає необґрунтованими. Пункт 18 ПКТЕ
врегульовує відносини між сторонами
щодо придбання і встановлення приладів
обліку, залежно від джерел
фінансування такого придбання і
встановлення. При цьому вказаний пункт
жодним чином не вказує на необхідність
укладення окремого договору на
постачання теплової енергії на об'єкт,
на якому встановлено новий лічильник.
Крім того, п. 5.1 договору №138 від 03.01.2008р.
та п. 19-20 ПКТЕ передбачають можливість
розрахунків між сторонами як по площі,
так і по тепловому лічильнику.

Аргументи відповідача про те, що з
рахунку №22 від 13.10.2011р. та з
прибуткового касового ордеру №200 від
13.10.2011р. не вбачається, що оплата за ними
призначається для надання технічних
умов та проекту на встановлення
лічильника теплової енергії на об'єкті
«Будинок побуту» не сприймаються судом
як такі, що спростовують факт
встановлення лічильника. Колегія суду
звертає увагу на те, що заперечуючи
стосунок вказаного рахунку і
прибуткового касового ордеру до
встановлення лічильника в будинку
побуту, відповідач, всупереч вимогам
ст.33 ГПК України, не наводить жодних
доказів, яких саме відносин між
сторонами вони стосуються.

Щодо здійсненого позивачем
перерахунку розміру заборгованості із
врахуванням дійсних площ опалюваних
приміщень, колегія зазначає таке.
Відповідно до п.3.2.3 договору, споживач
теплової енергії зобов'язується
повідомити енергопостачальну
організацію про всі об'єкти
теплоспоживання, підключені до
теплових мереж покупця (найменування,
максимальні теплові навантаження,
обсяги теплоспоживання, займана площа,
кількість споживачів гарячої води,
орендарів тощо).

Як вже було зазначено, у листі від
21.09.2012р. №01/645 КП «Стрийтеплоенерго»
звернулось до відповідача з вимогою
надати копії технічних паспортів на
будівлі і споруди Славської селищної
ради, які отримують послуги з
теплопостачання відповідно до
укладеного договору.

У відповідь КП «Стрийтеплоенерго»
отримало лист від 08.10.2012р. №02-19/819, яким
відповідач надав йому копії технічних
паспортів на опалювальні споруди
(дошкільна установа, будинок
«Просвіта»), які знаходяться на балансі
Славської селищної ради та просив
припинити подачу теплової енергії до
об'єкту «Будинок побуту» в
опалювальному сезоні 2012-2013рр. (а.с. 171-183,
том 2).

З отриманої технічної документації на
опалювальні об'єкти КП
«Стрийтеплоенерго» виявило
розбіжності в розмірах їх площ, а саме:
у дошкільній установі - за договором 450
м.кв., а за технічним паспортом будівлі
466,1 кв.м, у будинку «Просвіта» - за
договором 586,4 м.кв., а за технічним
паспортом будівлі 852,4 м.кв.

На підставі встановлених обставин, у
зв'язку з фактичним використанням
відповідачем більшого об'єму
опалювальних площ по об'єктах, ніж
зазначено в додатку №1 до договору, КП
«Стрийтеплоенерго» здійснило
нарахування недоплати за надані
послуги з централізованого опалення на
об'єкти Славської селищної ради в
розмірі 44623,93 грн. (а.с. 45, том 4).

Колегія суддів погоджується із
висновком суду першої інстанції про те,
що підстав для відмови позивачу в
стягненні 44623,93 грн. боргу з мотивів
спливу позовної давності немає і що при
обрахунку позовної давності слід
виходити з моменту отримання позивачем
технічної документації. Колегія суддів
зазначає, що відповідачу були відомі
дійсні площі опалюваних об'єктів і
обов'язок щодо надання інформації про
такі площі був покладений договором
саме на відповідача, а отже, можливість
позивача з'ясувати правдиві площі
приміщень залежала виключно від
добросовісної поведінки відповідача.

Акт проведення контрольних обмірів
опалювальної площі споруд Славської
селищної ради від 30.11.2009р. (а.с. 178, том 3),
в якому продубльовано зазначені в
додатку №1 до договору показники площ
приміщень, колегія суддів не бере до
уваги, оскільки складення такого акту
не передбачено ні ПКТЕ, ні договором.
Більше того, при складенні цього акту
відповідачем не було вказано дійсних
площ цих приміщень, попри те, що він,
згідно технічної документації, володів
такими відомостями.

Таким чином, зважаючи на вищенаведене,
колегія суддів вважає правомірними
вимоги позивача про стягнення 102390,68
грн. основного боргу (із врахуванням
показів лічильника по об'єкту «Будинок
побуту» та з врахуванням нарахованої
недоплати за поставлену теплоенергію
по об'єктах «Дошкільна установа» та
«Будинок «Просвіта» у зв'язку з
фактичним використанням відповідачем
більших опалювальних площ, ніж
зазначено в договорі).

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватись належним
чином, згідно із умовами договору та
вимогами ЦК України, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що зазвичай
ставляться.

Відповідно до статті 625 ЦК України,
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Згідно п.7.2.3 договору, у разі
несвоєчасного виконання розрахунків
за теплову енергію, покупець
зобов'язується сплатити пеню у розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України, за кожен
день прострочення.

Перевіривши рішення місцевого
господарського суду щодо стягнення
3018,50грн. інфляційних втрат, 2932,17грн. 3%
річних, 4493,73грн. пені, суд апеляційної
інстанції дійшов висновку про
законність і обґрунтованість рішення в
цій частині.

Стосовно доводів скаржника про
необґрунтованість висновків суду про
те, що кошти, сплачені у 2013р. згідно
платіжних доручень №№ 2, 6, 7, 236 слід
зараховувати до виконання договору від
15.10.2012р., то такі спростовуються
наступним. Як вбачається із вказаних та
інших платіжних доручень на сплату
коштів у 2013 році (а.с.24-37, том 4),
призначенням платежу за ними є оплата
за теплову енергію за договором №138
згідно рахунків, які виставлялись
позивачем у 2013 році, тобто вже під час
дії договору №138 від 15.10.2012р. Таким
чином, підстав для зарахування
зазначених коштів в погашення боргу за
договором №138 від 03.01.2008р. немає.

При цьому листи УДКС України у
Сколівському р-ні (а.с. 187, том 3; а.с. 23,
том 4), на які покликається відповідач,
не можуть бути доказами відсутності
кредиторської заборгованості за
теплопостачання. Як зазначено в листі
від 02.12.2013р. №03-11/528, станом на 18.10.2013р.
зареєстрована кредиторська
заборгованість за теплопостачання
відсутня, проте за попередні бюджетні
періоди (2010-2012 роки) Славській селищній
раді слід керуватися річними звітами
про виконання кошторису бюджету,
оскільки УДКС України у Сколівському
р-ні не веде облік касових видатків в
розрізі договорів, укладених між
Славською селищною радою та надавачами
послуг.

Твердження скаржника про те, що під час
судового розгляду він не наводив
доводів про обов'язок орендарів
відповідача сплачувати вартість
поставленої теплової енергії
спростовуються його відзивом на
позовну заяву від 11.03.2013р. (а.с. 45-47, том 1)
та договорами оренди, які він долучив
до матеріалів справи (а.с. 48-65, том 1). При
цьому, висновок суду першої інстанції
про безпідставність таких тверджень
підтримує і суд апеляційної інстанції.

Відповідно до ст.ст. 33, 43 ГПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на викладене, судова колегія,
прийшла до висновку про
обґрунтованість оскаржуваного
рішення, як такого, що прийнято
відповідно до обставин та матеріалів
справи з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищенаведене та керуючись
ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський
апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду
Львівської області від 10.02.2014р. у справі
№914/708/13-г залишити без змін, а
апеляційну скаргу Славської селищної
ради Сколівського району Львівської
області - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку.

Справу повернути в місцевий
господарський суд.

Повний текст постанови складений
15.05.2014р.

Головуючий суддя
Орищин Г.В.

суддя
Галушко Н.А.

суддя
Костів Т.С.