РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" травня 2014 р.
Справа № 918/2031/13

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючого судді
Розізнана І.В.,

судді
Грязнов В.В. ,

судді
Мельник О.В.

при секретарі судового засідання
Карпець О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Рівненського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Радивилівському районі на рішення
господарського суду Рівненської
області від 13.03.14 р. у справі № 918/2031/13

за позовом Управління Пенсійного фонду
України в Радивилівському районі (м.
Радивилів, Рівненська обл.)

до відповідача Публічного
акціонерного товариства "Райффайзен
Банк Аваль" Рівненська обласна
дирекції (м. Рівне)

про стягнення в сумі 8 987 грн. 20 коп.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився;

відповідача - Гладка О.В. - дов. №1640/13 від
20.11.2013р.;

Судом роз'яснено представнику сторони
права та обов'язки, передбачені ст.ст.20,
22 ГПК України.

Клопотання про технічну фіксацію
судового процесу не поступало, заяв про
відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Управління пенсійного фонду України в
Радивилівському районі звернулось до
господарського суду з позовом до
публічного акціонерного товариства
«Райффайзен банк Аваль» Рівненської
обласної дирекції про стягнення коштів
в сумі 8987,20 грн.

Рішенням господарського суду
Рівненської області від 13.03.2014 року
(суддя Горплюк А.М.) у задоволенні
позовних вимог відмовлено.

Своє рішення суд першої інстанції
обґрунтував тим, що кошти, які
надходять на поточний рахунок клієнта
банку є власністю цього клієнта, а не
банку, який уповноважений здійснювати
розрахункові операції за вказаним
рахунком лише на підставі
розпорядження, доручення клієнта або
рішення суду чи на договірних засадах.

Укладені договори від 03.01.2006 року та
29.12.2007 року між Управлінням пенсійного
фонду України в Радивилівському районі
та ПАТ «Райффайзен банк Аваль»
Рівненської обласної дирекції не
надають банку повноважень щодо
розпорядження грошовими коштами
клієнта, що надійшли на його рахунок та
не надають банку права на повернення
УПФ України у Радивилівському районі
коштів, власником яких є фізична особа.
Оскільки позивачем не надано доказів,
які свідчать про наявність у банку на
момент відповідного звернення
позивача до відповідача про повернення
коштів відповідних розпоряджень,
доручень клієнта банку щодо списання з
поточного рахунку коштів або
відповідного судового рішення, у банку
відсутній обов'язок по їх поверненню.

Позивач з прийнятим рішенням
господарського суду не погодився та
подав апеляційну скаргу в якій просить
його скасувати та прийняти нове
рішення про задоволення позову
повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована
невідповідністю висновків, викладених
у рішенні місцевого суду обставинам
справи, що призвели до прийняття
незаконного рішення. Апелянт зокрема
вказує, що кошти, які були перераховані
в банк на ім'я ОСОБА_4 повинні були бути
використанні на виплату пенсії, однак
банк пенсію не виплатив по причині
безвісно відсутньої пенсіонерки, що
підтверджується рішенням суду. У
зв'язку з тим, що кошти не використанні
за призначенням і станом на 31.07.2013 року
ОСОБА_4 і її спадкоємці не заявили прав
на їх отримання, банк не є їх власником,
а власником являється пенсійний фонд.

Позивач надіслав на адресу
Рівненського апеляційного
господарського суду відзив на
апеляційну скаргу, в якому заперечив
проти доводів та вимог скаржника.
Вважає що рішення господарського суду
Рівненської області від 13.03.14р. у справі
№918/2031/13 ухвалене із дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
просив апеляційну скаргу залишити без
задоволення, а рішення - без змін.

В судовому засіданні 13.05.2014р.
представник відповідача підтримав
доводи, викладені в апеляційній скарзі
та надав усні пояснення на
обґрунтування своєї правової позиції.
Вважає, що рішення господарського суду
Рівненської області від 13.03.14р. є
незаконним, тому просить його
скасувати і винести нове рішення, яким
позов задоволити.

Позивач 13.05.2014р. в судове засідання не
прибув, хоча був належним чином
повідомлений про дату, час та місце
розгляду апеляційної скарги, про що
свідчить повідомлення про вручення
поштового відправлення, наявне в
матеріалах справи.

Оскільки судом явка представників
сторін в судове засідання обов'язковою
не визнавалась, колегія суддів дійшла
висновку про можливість розгляду
апеляційної скарги без участі
позивача за наявними у справі
матеріалами.

Згідно статті 101 ГПК України
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду в повному обсязі.

Розглянувши апеляційну скаргу та
відзив на неї, вивчивши матеріали
справи, наявні в ній докази, заслухавши
пояснення представника сторони,
перевіривши юридичну оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення
місцевим господарським судом,
дослідивши правильність застосування
судом першої інстанції при винесенні
оскаржуваного рішення норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Рівненського
апеляційного господарського суду
дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено апеляційним судом 03.01.2006
року та 29.12.2007 року між Управлінням
пенсійного фонду України в
Радивилівському районі та акціонерним
поштово-пенсійним банком «Аваль»
Рівненської обласної дирекції
(правонаступником якого є публічне
акціонерне товариство «Райффайзен
банк Аваль» були укладені договори №
029/46-35/5 (а.с. 11-13) та № 029/8-95-05/97 (а.с. 15-17)
(далі - договір 1 та договір 2).

Згідно розділу 1 вказаних договорів,
банк виконує функції виплати пенсії та
грошової допомоги, передбаченні
Порядком виплати пенсій та грошової
допомоги за згодою пенсіонерів та
одержувачів допомоги через їх поточні
рахунки у банківських установах,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 30.08.1999 року № 1596 (
з наступними змінами).

Як вірно встановлено судом першої
інстанції, ОСОБА_4 перебувала на обліку
в Управлінні пенсійного фонду України
в Радивилівському районі з 31.05.2001р. по
01.07.2007р. та отримувала пенсію по втраті
працездатності у зв'язку з
інвалідністю у ПАТ «Райффайзен банк
Аваль» згідно поточного рахунку №
НОМЕР_1.

Рішенням Радивилівського районного
суду Рівненської області від 06.06.2007
року, яке набрало законної сили, ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано безвісно
відсутньою.

Відповідно до довідки № 500/04-03 від 21.01.2014
року, виданої управлінням з
координації та контролю за виплатою
пенсій Головного Управління
пенсійного фонду України в Рівненській
області, за період з червня 2007 року по
грудень 2008 року ОСОБА_4 призначено та
перераховано пенсію на поточний
рахунок ПАТ «Райффайзен банк Аваль» в
розмірі 8978,20 грн.

12.12.2013 року УПФ України звернувся до
Рівненської обласної дирекції ПАТ
«Райффайзен банк Аваль» із проханням
повернути зайво нараховані та
виплачені кошти в розмірі 8987,20 грн
разом із нарахованими відсотками на
ім'я ОСОБА_4, однак вказані кошти банком
повернуті не були, що і послужило
приводом для звернення з позовом до
суду.

Проаналізувавши вищевказані обставини
справи та вимоги чинного
законодавства, колегія апеляційного
господарського суду приходить до
висновку, що вирішуючи спір, суд першої
інстанції вірно враховував положення
ст.ст. 1066, 1068, 1071, 1074 ЦК України та
дійшов правильного висновку про
необґрунтованість позовних вимог та
відмову у позові.

Відповідно до ст. 11 ЦК України
встановлено, що підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Згідно з умовами договору 1 та договору
2 між банком та пенсіонерами були
укладенні договори про відкриття
поточних рахунків для зарахування сум
пенсій та допомоги. Відкриття рахунку
було здійснено у відповідності з
Інструкцією про порядок відкриття,
використання і закриття рахунків у
національній та іноземній валютах,
затверджених Постановою правління НБУ
вд 12.11.2003 року № 492, зареєстрованого в
Мін'юсті України 17.12.2003 року за № 1172/8493.

Відносини, що виникають між банком та
клієнтом при відкритті останньому
поточного рахунку і проведення
операцій по ньому пов'язаних із
зарахуванням та виплатою коштів
регулюються Цивільним кодексом
України.

Статтею 1066 ЦК України встановлено, що
за договором банківського рахунку банк
зобов'язується приймати і зараховувати
на рахунок, відкритий клієнтові
(володільцеві рахунка), грошові кошти,
що йому надходять, виконувати
розпорядження клієнта про
перерахування і видачу відповідних сум
з рахунка та проведення інших операцій
за рахунком.

Вичерпний перелік підстав списання
грошових коштів з рахунка клієнта
передбачений ст.1071 ЦК України. Такими
підставами є списання грошових коштів
з рахунка клієнта на підставі його
розпорядження та їх списання без його
розпорядження на підставі рішення
суду, а також у випадках, встановлених
договором між банком і клієнтом.

В силу статті 1074 ЦК України обмеження
прав клієнта щодо розпорядження
грошовими коштами на його рахунку не
допускається, крім випадків обмеження
права розпорядження рахунком за
рішенням суду або в інших випадках,
встановлених законом, а також у разі
зупинення фінансових операцій, які
можуть бути пов'язані з легалізацією
(відмиванням) доходів, одержаних
злочинним шляхом, або фінансування
тероризму, передбачених законом.

Банк не має права визначати та
контролювати напрями використання
грошових коштів клієнта та
встановлювати інші, не передбаченні
договором або законом, обмеження його
права розпоряджатися грошовими
коштами на власний розсуд.

У відповідності до пунктів 7.1, 7.3
Інструкції про порядок відкриття,
використання і закриття рахунків у
національній та іноземних валютах,
затвердженої Правління НБУ від 12.11.2003
року № 492, видаткові операції за
поточними рахунками фізичних осіб
здійснюються за розпорядженням
власника або за його дорученням на
підставі довіреності (копії
довіреності), засвідченої нотаріально,
а у випадках, визначених
законодавством України, - іншими
уповноваженими на це особами.
Довіреність може бути засвідчена
уповноваженим працівником банку, якщо
вона складається банку (у присутності
власника рахунку та довірених осіб).
Така довіреність додаткового
засвідчення не потребує. Фізична особа
може зробити відповідне розпорядження
банку щодо коштів, що їй належать, на
випадок своєї смерті (розпорядження).
Якщо розпорядження клієнта
складається у формі окремого
документа, то на ньому має бути
зазначена дата його складання. Цей
документ засвідчується підписом
уповноваженого працівника банку і
зберігається в справі з юридичного
оформлення рахунку. Дія розпорядження
може бути повністю або частково
скасована заповітом, що складений
після того, як було зроблене
розпорядження, якщо в заповіті змінено
особу, до якої має перейти право на
кошти фізичної особи - власника
рахунку, або якщо заповіт стосується
всього майна спадкодавця. Незалежно
від того, чи здійснюється успадкування
вкладу згідно із законом, заповітом або
розпорядженням, банк здійснює виплату
вкладу (частини вкладу) спадкоємцю
власника рахунку на підставі
документів, визначених законодавством
України.

Судом встановлено, що отримувач пенсії
ОСОБА_4 06.06.2007 року за рішенням суду
визнана безвісно відсутньою.

У відповідності до ст. 43 ЦК України
фізична особа може бути визнана судом
безвісно відсутньою, якщо протягом
одного року в місці її постійного
проживання немає відомостей про місце
її перебування.

Згідно ст. 44 ЦК України та ст. 60 ЗУ «Про
нотаріат» нотаріус, за останнім місцем
проживання фізичної особи, яка визнана
безвісно відсутньою, за повідомленням
підприємств, установ, організацій,
громадян, або за рішенням суду про
оголошення фізичної особи ОСОБА_4
померлою, вживає заходів до охорони
спадкового майна, коли це потрібно в
інтересах спадкоємців,
відказоодержувачів, кредиторів або
держави.

Опіка над майном припиняється у разі
скасування рішення суду про визнання
фізичної особи безвісно відсутньою, а
також у разі появи фізичної особи,
місце перебування якої було невідомим.

Відповідно ст. 45 ЦК України скасування
рішення суду про визнання фізичної
особи безвісно відсутньою, якщо
фізична особа, яка була визнана
безвісно відсутньою, з'явилася або якщо
одержано відомості про місце її
перебування, суд за місцем її
перебування або суд, що постановив
рішення про визнання цієї особи
безвісно відсутньою, за заявою цієї
особи або іншої заінтересованої особи
скасовує рішення про визнання фізичної
особи безвісно відсутньою.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено колегією суддів,
нотаріусом не було вжито заходів щодо
охорони спадкового майна ОСОБА_4, що
підтверджується повідомленням
Радивилівської районної державної
нотаріальної контори № 35/01-16 від 22.01.2014
року.

Колегія суддів апеляційного суду
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що посилання позивача
на судове рішення про визнання
фізичної особи ОСОБА_4 безвісно
відсутньою, яке не містить посилання ні
на втрату останньою прав щодо спірного
майна (грошових коштів), а ні на
необхідність його примусового
відчуження на користь позивача, за
відсутності інших передбачених
законом підстав для примусового
списання банком коштів з рахунка
ОСОБА_4 є безпідставним.

Отже, відповідно до ст. 43 ГПК України,
судове рішення прийняте за
результатами дослідження усіх
обставин справи.

Інші доводи апеляційної скарги не
прийняті судовою колегією до уваги,
оскільки не підтверджені матеріалами
справи та не впливають на
правомірність прийнятого
господарським судом рішення.

Судова колегія вважає, що суд першої
інстанції повно з'ясував обставини
справи і дав їм правильну юридичну
оцінку. Порушень чи неправильного
застосування норм матеріального чи
процесуального права при розгляді
спору судом першої інстанції, судовою
колегією не встановлено, тому мотиви, з
яких подана апеляційна скарга не
можуть бути підставою для скасування
прийнятого у справі рішення, а наведені
в ній доводи не спростовують висновків
суду.

Керуючись ст.ст. 99,101,103,105,106 ГПК України,
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Радивилівському районі на рішення
господарського суду Рівненської
області від 13.03.14 р. у справі № 918/2031/13 -
залишити без задоволення, а рішення
суду першої інстанції - без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку згідно з Розділом
ХІІ-1 Господарського процесуального
кодексу України.

3. Справу повернути до господарського
суду Рівненської області.

Головуючий суддя
Розізнана І.В.

Суддя
Грязнов В.В.

Суддя
Мельник О.В.