ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2014 року
Справа № 5016/3073/2012(20/83)

Господарський суд Миколаївської
області,

головуючий суддя Коваль С.М.,

при секретарі Кондратовій О.В.,

за участю представників сторін:

від позивача: Бендіашвілі Т.А.,
довіреність № б/н від 18.02.14;

від відповідача-1: Маляренко Д.С.,
довіреність № б/н від 18.04.12;

від відповідача-2: представник не
з'явився;

від 3- ї особи яка заявляє самостійні
вимоги на предмет спору: представник не
з'явився;

від 3- ї особи яка заявляє самостійні
вимоги на предмет спору: Стасюк О.Д.,
довіреність № 491 від 17.12.13;

від 3-ї особи яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
відповідача: Сорочан В.В., довіреність
№ 8 від 26.03.13;

від 3- ї особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідачів: Сорочан В.В.,
довіреність № 03 від 03.03.14;

від прокуратури: Дзюбан О.В.,
посвідчення № 005357 від 24.09.2012р;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу № 5016/3073/2012(20/83)

За позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю Фірми "Дісконт", пл.
Заводська, 1, м. Миколаїв, 54052,

До відповідача-1:
Українсько-молдавського спільного
підприємства товариства з обмеженою
відповідальністю "Жемчужина", пл.
Заводська, 1, м. Миколаїв, 54052, адреса для
листування: а/с 68, м. Миколаїв-17, 54017,

До відповідача-2: Приватного
підприємства "Бриз-Юг", вул. В. Морська,
82, кв. 10, м. Миколаїв, 54001,

1.Третя особа, яка заявляє самостійні
вимоги на предмет спору: Державне
підприємство "Віброприбор", пр. Юрія
Гагаріна, 10, м. Кишинів, МД-2001,
Республіка Молдова,

2.Третя особа, яка заявляє самостійні
вимоги на предмет спору: Фонд
Державного майна України, вул.
Кутузова, 18/9, м. Київ, 01133,

3.Третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача: Товариство з
обмеженою відповідальністю "Перлина
Чорномор'я", вул. Шевченка, 59, м.
Миколаїв, 54001,

4.Третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача: Компапія
"Лардіана КомпаніЛімітед" (54001,
м.Миколаїв, вул. Шевченка,59, оф.14 ).

За участю Прокуратури Миколаївської
області, вул. Спаська, 28, м. Миколаїв, 54001,

про визнання недійсним договору
купівлі-продажу нерухомого майна,-

ВСТАНОВИВ:

ТОВ "Дісконт" звернулося до
господарського суду Миколаївської
області з позовною заявою до УМ СП ТОВ
"Жемчужина" та ПП "Бриз-Юг" про визнання
недійсним договору купівлі-продажу
нерухомого майна бази відпочинку
"Жемчужина" від 23.10.2006р. укладеного між
відповідачами.

Рішенням господарського суду
Миколаївської області від 06.03.2013 року у
справі №5016/3073/2012(20/83) (суддя Олейняш Е.М.)
відмовлено у задоволенні позовних
вимог в повному обсязі.

Постановою Одеського
апеляційного господарського суду від
19.09.2013 року у справі №5016/3073/2012 (20/83)
(головуючий суддя: Журавльов О.О., Ярош
А.І., Лисенко В.А.), рішення
господарського суду Миколаївської
області від 06.03.2013 року у справі
№5016/3073/2012(20/83) залишено без змін, а
апеляційні скарги Товариства з
обмеженою відповідальністю "Дісконт"
та Фонду Державного майна України - без
задоволення.

Постановою Вищого господарського
суду України від 18.12.2013 року рішення
господарського суду Миколаївської
області від 06.03.2013 р. та постанову
Одеського апеляційного господарського
суду від 19.09.2013 р. у справі № 5016/3073/2012(20/83)
було скасовано та справу № 5016/3073/2012(20/83)
направлено до господарського суду
Миколаївської області на новий
розгляд.

На підставі п. 3.1.13 пункту 3.1
Положення про автоматизовану систему
документообігу та на виконання пункту
3 рішення зборів суддів від 06.09.2013 року
№ 9 справу № 5016/3073/2012(20/83) передано
судді Ковалю С.М. для розгляду та
вирішення по суті.

Ухвалою суду від 24.01.2014 р. справу
було прийнято до провадження та
призначено до розгляду на 12.02.2014 р.

Ухвалою суду від 12.02.2014 р. було
залучено в якості ІІІ-ої особи, яка
заявляє самостійні вимоги на предмет
спору- Державне підприємство
"Віброприбор" та залучено в якості
ІІІ-ої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідачів - Компанію
"Лардіана Компані Лімітед"
(Нікосія,Кіпр), як власника спірного
майна та розгляд справи було почато
заново та призначено до розгляду у
судове засідання на 05.03.2014 р.

У судовому засіданні 05.03.2014 р.
було оголошено перерву до 19.03.2014 р. ,
оскільки Прокуратура Миколаївської
області в інтересах держави в особі
третьої особи з самостійними вимогами
на предмет спору Фонду державного
майна України звернулася до
господарського суду Миколаївської
області з позовною заявою до УМ СП ТОВ
"Жемчужина" та ПП "Бриз-Юг" про визнання
недійсним договору купівлі-продажу
нерухомого майна бази відпочинку
"Жемчужина" від 23.10.2006 р., укладеного між
відповідачами та Компанії "Лардіана
Компані Лімітед" про витребування
майна із незаконного володіння.

Ухвалою суду від 07.03.2014 року
вищевказану позовну заяву було
прийнято в частині визнання недійсним
договору купівлі-продажу нерухомого
майна - бази відпочинку "Жемчужина",
укладеного 23.10.2006 р. між УМСП ТОВ
"Жемчужина" та ПП "Бриз-Юг", а в частині
витребування у власність держави в
особі Фонду держмайна України з
незаконного володіння Компанією
"Лардіана Лімітед Компані" нерухомого
майна - бази відпочинку "Жемчужина"
("Магнолія"), яка складається з двох
спальних корпусів, позначених в
технічному паспорті літерою "А" і "А'";
столової, позначеною літерою "Б";
овочевого сховища - складів за літерою
"В" і "Г"; кафе "Ветерок" - відео зал,
позначений літерою "Д"; вбиральні,
літерою "Ж"; душових, літерою "Е",
електричного котла та розташована в
зоні відпочинку "Коблево",
Березанського району, Миколаївської
області по вул. Морська, 153/1- позовну
заяву повернуто без розгляду та
розгляд справи було почато заново.

Ухвалою суду від 19.03.2014 р. заяви
прокурора та Державного підприємства
"Віброприбор" про вжиття заходів
забезпечення позову у справі №
5016/3073/2012(20/83) було задоволено та вжито
заходи до забезпечення позову шляхом
накладення арешту на нерухоме майно -
базу відпочинку "Жемчужина" і розгляд
справи було відкладено на 09.04.2014 р.

Ухвалою суду від 09.04.2014 р. було
подовжено строк розгляду спору на 15
днів та відкладено розгляд справи на
14.05.2014 р.

У судове засідання, призначене на
14.05.2014 р. від третьої особи з
самостійними вимогами на предмет спору
-ДП «Вібропрібор » надійшла факсограма
- клопотання про подовження розгляду
спору та відкладення розгляду справи
на червень місяць 2014 р. у зв'язку з
політичною та соціальною
нестабільністю, військовими діями на
території України, обмеженням
пересування нерезидентів, тощо..

Суд не вбачає підстав для
задоволення даного клопотання,
оскільки розгляд спору було вже
подовжено на 15 днів, а відповідно до п.
3.8. постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011
р. продовження передбачених частинами
першою і другою статті 69 ГПК строків
вирішення спору можливе лише у
виняткових випадках за клопотанням
сторони і не більше як на п'ятнадцять
днів (частина третя цієї статті ГПК);
якщо таке продовження здійснюється два
і більше разів, сукупна його тривалість
також не може перевищувати п'ятнадцяти
днів.

Так, ТОВ "Дісконт" звернулося до
господарського суду Миколаївської
області з позовною заявою до УМ СП ТОВ
"Жемчужина" та ПП "Бриз-Юг" про визнання
недійсним договору купівлі-продажу
нерухомого майна бази відпочинку
"Жемчужина" від 23.10.2006р. укладеного між
відповідачами, вважаючи
невідповідність змісту оспорюваного
договору внутрішній волі УМСП ТОВ
„Жемчужина" та вимогам Цивільного
кодексу України, оскільки укладаючи
оспорюваний договір, керівник УМСП ТОВ
„Жемчужина" перевищив свої
повноваження.

Також відповідні позови
пред'явили до суду й треті особи з
самостійними вимогами на предмет
спору, а саме: 1- Державне підприємство
«Віброприбор», Республіка Молдова та 2-
Фонд держмайна України, звернувшись з
позовами про визнання недійсним
спірного договору купівлі - продажу від
23.10.2006 р.

При цьому третя особа - 1
посилається на підставу позовних вимог
на ст.ст.203,205,215,387 ЦК України , а третя
особа - 2 в обгрунтування позовних вимог
посилається на те, що вона є власником
спірного майна та просить визнати
договір недійсним у відповідності до
ст.ст. 203,215 ЦК України.

На виконання приписів Постанови
ВГСУ судом було залучено в якості
третьої особи без самостійних вимог на
предмет спору - власника спірного майна
- Компанію „Лардіана Компані Лімітед",
(Кіпр, Нікосія), яка заперечує проти
заявлених позовних вимог в повному
обсязі.

Третя особа без самостійних вимог
на предмет спору - Товариство з
обмеженою відповідальністю «Перлина
Чорономор'я» також заперечує проти
позовних вимог в повному обсязі.

Відповідач 1 позовні вимоги
визнає та просить їх задовольнити.

Відповідач 2 позовні вимоги
заперечує та просить застосувати
строки позовної давності у
відповідності до ст. 257 ЦК України.(т. 4.
а.с. 61-63)

Вивчивши матеріали справи, суд
дійшов наступного висновку:

Як вбачається з матеріалів
справи, 23.03.2000 року на робочій зустрічі
представників Фонду державного майна
України та Департаменту приватизації
та управління державним майном
Республіки Молдова було затверджено
Перелік документів, які розглядаються
при визнанні права власності України
та Республіки Молдова на об'єкти
соціальної сфери відповідно до ст. 4
Угоди між Урядом України і Урядом
Республіки Молдова про взаємне
визнання прав та регулювання відносин
власності від 11.08.1994 року (далі - Угода
від 11.08.1994 року), ратифікованої Законом
України від 12 липня 2001 року № 2666-ПІ.

З метою реалізації Угоди від
11.08.1994 року база відпочинку „Жемчужина"
була включена до Переліку об'єктів,
розташованих на території України, на
які претендує Республіка Молдова.

Проте, на підставі аналізу
наданого молдавською стороною пакета
документів, Фондом державного майна
України встановлено їх недостатність
для врегулювання (визнання) права
власності Республіки Молдова на базу
відпочинку "Жемчужина" (тобто право
власності Республіки Молдова на
вказаний об'єкт не підтверджено на
даний час).

04.09.2002 року ДП „Віброприбор"
звернулось до Міністерства
промисловості Республіки Молдова та
відповідно до листа № 01/200 від 04.09.2002
року отримало дозвіл спільно з ТОВ
Фірмою "Дісконт" приймати участь у
створенні Українсько-Молдавського
спільного підприємства шляхом
передачі до статутного фонду активів
бази відпочинку „Жемчужина".

Вищевказані обставини також
встановлені судовими рішеннями у
справі №13/228/07-НР (т. 2, а.с. 40-42).

13.12.2002р. Реєстраційно-ліцензійною
палатою Миколаївського виконкому за
№16363 зареєстровано Статут
Українсько-Молдавського спільного
підприємства ТОВ „Жемчужина",
засновниками якого є: ТОВ „Фірма
Дісконт" - 5 % у статутному фонді, що
складає 28330 грн., та ДП „Віброприбор" -
95% у статутному фонді, що складає 538297
грн. (том 1, а.с. 8-12), яке передало до
статутного фонду УМСП ТОВ „Жемчужина"
базу відпочинку „Жемчужина", що не
заперечується сторонами та
підтверджується наявними в справі
Протоколом зборів засновників від
02.10.2002р., актом розрахунку оціночної
вартості видів основних засобів та
нематеріальних активів та списком
майна ТОВ „Дісконт", що передається в
тимчасове користування УМСП ТОВ
„Жемчужина" (том 1, а.с. 79-84).

Протоколом загального зібрання
засновників УМ СП ТОВ „Жемчужина" від
23.10.2006р. було вирішено продати базу
відпочинку „Жемчужина" ПП „Бриз-Юг".

23.10.2006р. між УМСП ТОВ „Жемчужина"
(відповідач-1, продавець) та ПП „Бриз-Юг"
(відповідач-2, покупець) було укладено
договір купівлі-продажу вищевказаної
бази відпочинку „Жемчужина" (надалі -
договір), за умовами якого продавець
передає, а покупець приймає у власність
(купує) майновий комплекс - базу
відпочинку „Жемчужина", вартістю 600000
грн. (т. 1, а.с. 13-14, 91-92).

Вказаний договір зі сторони УМСП
ТОВ „Жемчужина" підписано його
директором Грицюком П.П., а зі сторони
ПП „Бриз-Юг" - директором Єрьоменко Г. В.
Договір скріплено печатками юридичних
осіб.

Відповідно до п. 1.3 Договору майно
належить позивачу на праві власності,
яке виникло у нього на підставі його
Статуту та установчого договору,
зареєстрованих 13.12.2002р., та Акту прийому
- передачі майна, переданого учасниками
в статутний фонд УМСП ТОВ „Жемчужина"
від 03.01.2003р. та додатків до нього.

Пунктом 2.2 Договору передбачено,
що покупець сплачує продавцю гроші
двома частинами: 4900,00 грн. - протягом
двох банківських днів з дня підписання
договору; 595100,00 грн. - протягом 10-ти
банківських днів з часу виникнення
права власності на майно у покупця.

Відповідно до п. 4.1 Договору
передача майна здійснюється шляхом
підписання Акту прийому-передачі
майна.

23.10.2006р. сторонами правочину
складено Акт прийому-передачі за
договором купівлі-продажу від 23.10.2006р.,
відповідно до якого ПП „Бриз-Юг"
прийняв, а УМСП ТОВ „Жемчужина" передав
цілісний майновий комплекс - базу
відпочинку „Жемчужина" (т. 1, а.с. 15 та 93).

Рішенням господарського суду
Миколаївської області від 15.11.2006 року у
справі №5/452/06 за позовом ПП „Бриз-Юг" до
відповідача УМСП ТОВ „Жемчужина" про
визнання дійсним договору
купівлі-продажу від 23.10.2006р. (який є
предметом спору у даній справі)
задоволено позовні вимоги та визнано
дійсним договір купівлі-продажу від
23.10.2006р. (т. 1, а.с. 94).

Вказане рішення не було
оскаржено та набрало законної сили.

Право власності на вищезазначене
майно зареєстровано за ПП „Бриз-Юг" (т.
1, а.с. 95-98).

В подальшому ПП „Бриз-Юг"
відчужив вищевказане нерухоме майно
ТОВ „Перлина Чорномор'я", про що
укладено договір купівлі-продажу
нерухомого майна №1 від 07.12.2006р. (т. 1, а.с.
99-100).

Майно передано на підставі Акту
прийому-передачі за договором
купівлі-продажу №1 від 07.12.2006р. (т. 1, а.с.
101).

Рішенням господарського суду
Миколаївської області від 13.12.2006р. у
справі №5/536/06 договір купівлі-продажу
нерухомого майна №1 від 07.12.2006р. визнано
дійсним на підставі ч. 2 ст. 220 ЦК України
(т. 1, а.с. 102).

Вказане рішення суду набрало
законної сили.

Право власності на вказане майно
11.01.2007р. було зареєстровано за ТОВ
„Перлина Чорномор'я" (том 1, а.с. 103-104).

18.09.2008р. постановою Одеського
апеляційного господарського суду по
справі №9/375/08 рішення загальних зборів
УМСП ТОВ „Жемчужина", оформлене
протоколом від 23.10.2006 року, визнано
недійсним (т. 1, а.с. 17-19). Вказана
постанова залишена без змін Постановою
Вищого господарського суду України від
27.05.2009р.

Отже, судом задоволено позовні
вимоги ТОВ Фірми „Дісконт" і
встановлено факт порушення його
корпоративних прав, таким чином, суд
захистив порушене право ТОВ Фірми
„Дісконт".

В подальшому ТОВ „Перлина
Чорномор'я" відчужив вищевказане
нерухоме майно Компанії „Лардіана
Компані Лімітед", (Кіпр,Нікосія), про що
укладено нотаріально посвідчений
договір купівлі-продажу комплексу від
29.01.2011 року (т. 4, а.с. 4 та 9). Даний договір
є чинним.

Статтею 55 Конституції України
передбачено, що кожному гарантується
право на судовий захист.

За ст. 1 ГПК України підприємства,
установи, організації, інші юридичні
особи мають право звертатися до
господарського суду за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до п. 2 ст. 11 ЦК України
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Стаття 16 ЦК України та ст. 20 ГК
України розкривають зміст
конституційного права особи на
звернення до суду за захистом своїх
прав.

Відповідно до ст. 15 ЦК України
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання, а також на
захист свого інтересу, який не
суперечить загальним засадам
цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України
способами захисту цивільних прав та
інтересів можуть бути, зокрема,
визнання правочину недійсним.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України
якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Згідно з ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК
України.

Загальні вимоги, додержання яких
є необхідним для чинності правочину,
визначені ст. 203 ЦК України, відповідно
до якої: 1) зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам; 2) особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності; 3)
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі; 4) правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом; 5) правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним;
6) правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до правової позиції
судової колегії з розгляду
господарських справ Верховного Суду
України, викладеної в інформаційних
листах Вищого господарського суду
України від 15.03.2011 року № 01-06/249 "Про
постанови Верховного суду України,
прийняті за результатами перегляду
судових рішень господарських судів" та
від 22.01.2013 року № 01-06/85/2013 "Про
доповнення інформаційного листа
Вищого господарського суду України від
15.03.2011 року № 01-06/249 "Про постанови
Верховного суду України, прийняті за
результатами перегляду судових рішень
господарських судів", - якщо майно
відчужено за оплатним договором, то
відповідно до частини першої статті 388
ЦК України, власник має право
витребувати це майно від
добросовісного набувача лише у разі,
якщо майно вибуло з володіння власника
або особи, якій він передав майно, поза
їх волею.

Оскільки добросовісне набуття в
розумінні ст. 388 Цивільного кодексу
України можливе лише тоді коли майно
придбано не безпосередньо у власника, а
в особи, яка не мала права відчужувати
це майно, наслідком правочину,
укладеного з таким порушенням, є не
двостороння реституція, а повернення
майна з незаконного володіння.

Права особи, яка вважає себе
власником майна, не підлягають захисту
шляхом задоволення позову до
добросовісного набувача з
використанням правового механізму,
передбаченого ст.ст. 215,216 Цивільного
кодексу України. У разі встановлення
наявності речово-правових відносин до
таких відносин не застосовується
зобов'язальний спосіб захисту. У
зобов'язальних відносинах захист прав
особи, яка вважає себе власником майна,
можливий лише шляхом задоволення
віндикаційного позову, якщо є підстави,
передбачені ст. 388 ЦК України, які дають
право витребувати майно у
добросовісного набувача.

У випадку, якщо особа вважає себе
власником майна, не може належним чином
реалізувати свої правомочності, у
зв'язку з наявністю щодо цього права
сумнівів або претензій з боку третіх
осіб, то відповідно до ст. 392 Цивільного
кодексу України права такої особи
підлягають захисту шляхом пред'явлення
позову про визнання права власності на
належне цій особі майно.

ТОВ «Дисконт» та третя особа з
самостійними вимогами на предмет спору
- ДП «Віброприбор», які є
співзасновниками УМСП ТОВ «Жемчужина»,
а також третя особа з самостійними
вимогами на предмет спору - Фонд
державного майна України стверджують,
що саме вони, кожен окремо, є власникам
спірного майна - бази відпочинку
"Жемчужина" і тому просять визнати
спірний договір недійсним.

А отже, враховуючи те що на даний
час Компанії „Лардіана Компані
Лімітед", (Кіпр,Нікосія) є добросовісним
набувачем спірного нерухомого майна,
суд вважає, що їх права не підлягають
захисту шляхом задоволення позову до
добросовісного набувача з
використанням правового механізму,
передбаченого ст.ст. 215, 216 ЦК України, у
зв'язку з чим позовні вимоги про
визнання договору недійсним
задоволенню не підлягають.

Щодо заяви ПП „Бриз-Юг" про
застосування позовної давності
господарський суд зазначає наступне.

Позивач та треті особи із
самостійними вимогами письмових
заперечень щодо застосування строків
позовної давності суду не надавали.

Відповідно до ст. 264 ЦК України
перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку.

Позовна давність переривається у
разі пред'явлення особою позову до
одного із кількох боржників, а також
якщо предметом позову є лише частина
вимоги, право на яку має позивач.

Після переривання перебіг
позовної давності починається заново.

Позивач зазначив, що, як видно з
відзиву ПП „Бриз-Юг" відповідачем УМСП
ТОВ „Жемчужина" починаючи з лютого 2007
року постійно вчиняються дії, які
свідчать про те, що ними визнано їх
незаконні дії, що, зокрема,
проявляється у поданні позовів про
розірвання угоди та визнання права
власності на нерухоме майно, а так само
подання заяви до міліції та позовної
заяви про визнання оспорюваного
договору недійсним (справа №18/194/09), а
також виникла необхідність визнавати й
збори засновників УМСП ТОВ „Жемчужина"
від 23.10.2006 року недійсними (на підставі
яких укладався оспорюваний договір).

Відповідно до ст. 256, 257 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу. Загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 267 ЦК
України позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення. Сплив позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

Пленум Верховного Суду України в
абз. 2 п. 28 Постанови "Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними" № 9 від
06.11.09 року наголосив, що перебіг
позовної давності щодо вимог про
визнання правочинів недійсними
обчислюється не з моменту вчинення
правочину, а відповідно до частини
першої статті 261 ЦК - від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила. ЦК встановлено
винятки з цього правила щодо окремих
вимог, пов'язаних з визнанням
правочинів недійсними (частини друга,
третя статті 261 ЦК).

Відповідно до ст. 264 ЦК України
перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку.

Позовна давність переривається у
разі пред'явлення особою позову до
одного із кількох боржників, а також
якщо предметом позову є лише частина
вимоги, право на яку має позивач.

Після переривання перебіг
позовної давності починається заново.
Час, що минув до переривання перебігу
позовної давності, до нового строку не
зараховується.

Позивач як на підставу
переривання строку позовної давності
одночасно посилається як на приписи ч. 1
ст. 264 ЦК України, так і на приписи ч. 2 ст.
264 ЦК України.

Оспорюваний договір
купівлі-продажу нерухомого майна
укладений між УМСП ТОВ „Жемчужина" та
ПП „Бриз-Юг" 23.10.2006 року.

09.06.2008 року господарським судом
Миколаївської області порушено
провадження у справі № 9/375/08 року за
позовом ТОВ „Фірма „Дисконт" до
відповідача УМСП ТОВ „Жемчужина" за
участю третьої особи ДП „Віброприбор"
про визнання недійсним рішення
загальних зборів, оформлене протоколом
від 23.10.2006 року. На підставі вказаного
протоколу загальних зборів УМСП ТОВ
„Жемчужина" від 23.10.2006 року укладено
вищевказаний оспорюваний договір
купівлі-продажу нерухомого майна від
23.10.2006 року. З судових рішень по
вказаній справі вбачається, що
позивачу був відомий факт укладення
договору купівлі-продажу нерухомого
майна від 23.10.2006 року.

З 09.06.2008 року по 28.12.2012 року (дата
подання позовної заяви у даній справі)
пройшло більше 4 років, ТОВ „Фірма
„Дисконт" не зверталось до суду за
захистом свого права, тобто на момент
звернення до суду з даним позовом
позивачем в силу ст. 257 ЦК України та ч. 2,
3 ст. 264 ЦК України пропущено строк, у
межах якого він міг звернутися до суду
з вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу, оскільки повторно
сплив строк позовної давності (після
переривання перебіг позовної давності
починається заново).

Таким чином, господарський суд
приходить до висновку що позов ТОВ
„Дісконт" подано поза межами
встановленого ЦК України строку
позовної давності.

Відповідно до ч. 5 ст. 267 ЦК України якщо
суд визнає поважними причини
пропущення позовної давності, порушене
право підлягає захисту.

Приймаючи до уваги відсутність
обставин, які б перешкоджали ТОВ
„Дісконт" звернутись до суду з
відповідним позовом про визнання
спірного договору недійсним у межах
позовної давності, господарський суд
приходить до висновку про відсутність
поважних причин пропуску ТОВ „Дісконт"
позовної давності.

Враховуючи вищевикладене,
приймаючи до уваги недоведеність
заявлених ТОВ „Дісконт", ДП
«Віброприбор» та Фондом державного
майна України позовних вимог,
господарський суд приходить до
висновку про наявність підстав для
відмови у задоволенні позовних вимог
ТОВ „Дісконт", ДП «Віброприбор» та
Фонду державного майна України про
визнання недійсним спірного договору
купівлі-продажу, не з підстав
прострочення строку позовної давності,
а з підстав невірно обраного способу
захисту своїх порушених прав.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 44, 49, 82, 821, 83,
84, 85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову Товариства
з обмеженою відповідальністю Фірми
"Дісконт" про визнання недійсним
договору купівлі-продажу нерухомого
майна від 23.10.2006 року - відмовити
повністю.

2. В задоволенні позову Державного
підприємства "Віброприбор" про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу нерухомого майна від
23.10.2006 року - відмовити повністю.

3. В задоволенні позову Фонду
Державного майна України про визнання
недійсним договору купівлі-продажу
нерухомого майна від 23.10.2006 року -
відмовити повністю.

Рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Суддя
С.М.Коваль

Рішення підписано 19.05.2014р.