КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" травня 2014 р. Справа№ 917/2432/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Калатай Н.Ф.

суддів: Баранця О.М.

Пашкіної С.А.

при секретарі Царук І. О.

За участю представників:

від позивача: Бехтер Л. В. -
представник за довіреністю від 07.04.2014

від відповідача: не з'явились

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Високі
аграрні технології»

на рішення господарського
суду міста Києва від 24.02.2014

у справі № 917/2432/13 (суддя
Марченко О. В.)

за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Антарес-3000»

до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Високі
аграрні технології»

про стягнення 138 176,13
грн.

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про стягнення з
відповідача основного боргу в сумі 114
591,61 грн. за надані за період з 01.01.2013 по
30.11.2013 за договором на спеціалізовану
постову охорону об'єкта № 791 від 21.11.2012,
але неоплачені послуги, пені в сумі 16
535,90 грн., збитків від інфляції в сумі 5
751,76 грн. та 3 % річних в сумі 1 296,86 грн.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 24.02.2014, повний текст якого
складений 28.02.2014, у справі № 917/2432/13
позов задоволений частково, до
стягнення з відповідача на користь
позивача присуджено 114 591,61 грн.
основного боргу, 7 881,25 грн. пені, 25,74 грн.
збитків від інфляції та 1 236,32 грн. 3 %
річних.

Рішення суду першої інстанцій в
частині задоволення позовних вимог про
стягнення основного боргу ґрунтується
на тому, що позивачем належним чином
доведений факт невиконання
відповідачем свого обв'язку по оплаті
наданих позивачем за спірним договором
послуг, часткове задоволення позовних
вимог про стягнення з відповідача
збитків від інфляції та 3 % річних - на
тому, що розрахунки позивачем виконані
з помилками.

Часткове задоволення позовних вимог
про стягнення з відповідача пені
ґрунтується на тому, що позивачем при
розрахунку пені не прийнято до уваги
положення Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань» та
приписи ч. 6 ст. 232 ГК України, згідно з
якими розмір пені не може перевищувати
подвійної облікової ставки НБУ, а
нарахування пені припиняється через
шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Високі аграрні
технології» звернулось до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення господарського суду
міста Києва від 24.02.2014 по справі №
917/2432/13 повністю та прийняти нове
рішення, яким у задоволенні позовних
вимог відмовити повністю.

В апеляційній скарзі відповідач
посилається на порушення судом першої
інстанції норм процесуального права,
яке полягає в тому, що суд першої
інстанції в порушення ст. 22 ГПК України
розглянув справу без участі
представника відповідача та не
врахував, що відповідач не був належним
чином повідомленим про час та місце
розгляду судової справи, а відтак, не
мав можливість надати суду пояснення
та обґрунтувати свої заперечення на
заявлені вимоги.

Ухвалою від 19.03.2014 колегії суддів
Київського апеляційного
господарського суду в складі:
головуючий суддя - Калатай Н.Ф., судді
Коршун Н. М., Сітайло Л. Г. апеляційну
скаргу Товариства з обмеженою
відповідальністю «Високі аграрні
технології» прийнято до розгляду та
порушене апеляційне провадження.

Розпорядженням секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду від 05.05.2014,
враховуючи перебування судді Коршун Н.
М.. у відпустці, вирішено здійснити
розгляд справи № 910/2432/13 у складі:
головуючий суддя - Калатай Н.Ф., судді
Баранець О. М., Пашкіна С. А..

Відповідач в жодне судове засідання
представників не направив.

Враховуючи належне повідомлення всіх
учасників про час і місце судового
розгляду апеляційної скарги, а також
те, що явка представників сторін в
судове засідання не визнана
обов'язковою, колегія суддів вважає за
можливе розглянути апеляційну скаргу у
відсутність представників відповідача
за наявними матеріалами апеляційного
провадження.

Під час розгляду справи представник
позивача проти задоволення
апеляційної скарги заперечив та просив
залишити її без задоволення, а
оспорюване рішення суду першої
інстанції - без змін.

Дослідивши матеріали апеляційної
скарги, матеріали справи, заслухавши
пояснення представника позивача, з
урахуванням правил ст. ст. 99, 101
Господарського процесуального кодексу
України, згідно з якими апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення
господарського суду у повному обсязі,
колегія суддів встановила таке.

21.11.2012 позивач як Виконавець та
відповідач як Замовник уклали договір
на спеціалізовану постову охорону
об'єкта № 791 (далі Договір), відповідно
до умов якого позивач надає
відповідачу послуги, а відповідач
сплачує за надані послуги за цінами та
у термін, які визначені у специфікації
(Додаток № 2 - Умови розрахунку оплати
за послуги Виконавця), що додається до
Договору та є його невід'ємною
частиною.

Згідно з п. 1.1 Договору відповідач
передає, а позивач приймає під
спеціалізовану постову охорону усе
визначене в Додатку № 1 до Договору
(Дислокація), з усім майном, що
знаходиться в ньому, і належить
відповідачу на праві власності за
адресою: Полтавська область, смт.
Селещина (далі Об'єкт).

В п. 1.2 Договору сторонами погоджено, що
позивач здійснює спеціалізовану
постову охорону Об'єкта шляхом
виставлення охоронних постів,
обладнання технічними засобами
охорони і спостереження окремих
приміщень Об'єкта з виведенням на
пости, здійснення патрулювання
території Об'єкта в дні і години,
вказані в Дислокації.

Згідно з п.п. 1.2.1 Договору в Дислокації
охорони Об'єкта вказується
найменування і адреса Об'єкта,
кількість постів охорони, дні і час
охорони.

На виконання умов Договору сторонами
підписано Додаток № 1 до Договору
(Дислокація охорони Об'єкту) (а.с. 19), в
якій сторонами, відповідно до п.п. 1.2.1
Договору, погоджено найменування і
адреса Об'єкта, кількість постів
охорони, дні і час охорони.

Пунктом 2.2 Договору встановлено, що
вартість послуг відповідача становить
згідно Додатку № 2 грн. з ПДВ.

Додатком № 2 до Договору (а.с. 20) сторони
погодили, що вартість охорони за місяць
становить 15 330 грн. з ПДВ.

Позивач вимагає стягнути з відповідача
борг в сумі 114 591,61 грн. за послуги,
надані за умовами Договору за період з
01.01.2013 по 30.11.2013, в зв'язку з чим колегія
суддів розглядає правовідносини
сторін, що виникли саме за цей період і
не досліджує наявні в матеріалах
справи документальні докази, що
стосуються інших періодів.

Згідно з п. 2.6 Договору охоронні
послуги, надані позивачем за місяць,
вважаються виконаними і прийнятими
відповідачем, якщо останній на протязі
місяця не пред'явив мотивовану
письмову претензію позивачу по якості
наданих послуг. Охоронні послуги
вважаються виконаними за умови
складання сторонами та підписання акту
виконаних робіт.

Як слідує з наявних в матеріалах справи
копій актів здачі-прийняття робіт
(надання послуг) від 31.01.2013, від 28.02.2013, №
3-00001218 від 31.01.2013, № 3-00002192 від 31.05.2013, від
30.04.2013,№ 3-00002722 від 30.06.2013, від 31.07.2013, від
31.07.2013, № 3-00004283 від 30.09.2013, від 31.10.2013 та №
3-000005366 від 30.11.2013, на виконання умов
Договору позивач протягом спірного
періоду з 01.01.2013 по 30.11.2013 надав
відповідачу послуг на загальну суму 172
091,61 грн. Зазначені акти підписані
сторонами без зауважень.

Крім того, з акту приймання-передачі
об'єкту, що повертається після охорони
від ТОВ «Антарес-3000» до ТОВ «Високі
аграрні технології», від 30.11.2013, яким
сторони зафіксували передачу Об'єкту
від позивача до відповідача після
надання послуг з охорони за Договором,
слідує, що претензій до наданих послуг
з охорони до позивача з боку
відповідача також немає.

Отже, є доведеним факт надання
позивачем відповідачу і прийняття
останнім послуг з охорони на загальну
суму 172 091,61 грн. за Договором за період з
01.01.2013 по 30.09.2013.

Відповідно до п. 2.5 Договору оплата за
охорону здійснюється відповідачем
шляхом перерахування на поточний
рахунок позивача грошових коштів не
пізніше 25-ого числа поточного місяця за
місяць, на підставі виставлених
позивачем актів виконаних робіт та
рахунків.

Частиною 1 ст. 509 ЦК України встановлено,
що зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу
(ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 901 ЦК України, за
договором про надання послуг, до яких
за своєю правовою природою відноситься
Договір, одна сторона (виконавець)
зобов'язується за завданням другої
сторони (замовника) надати послугу, яка
споживається в процесі вчинення певної
дії або здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо
договором передбачено надання послуг
за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

В рахунок оплати спірних послуг
відповідач перерахував позивачеві 57 500
грн., що підтверджується наданими на
виконання вимог ухвали апеляційного
суду від 08.04.2014 виписками з
банківського рахунку позивача.

Таким чином, неоплаченими залишись
надані протягом спірного періоду з
01.01.2013 по 30.11.2013 послуги на загальну суму
114 591,61 грн. (172 091,61-57 500).

Вказана сума боргу складається з двох
частин: 83 931,61 грн. - за період з 01.01.2013 по
30.09.2013 і 30 660 грн. - за період з 01.10.2013 по
30.11.2013.

Щодо заборгованості за період до 01.10.2013
слід зазначити таке.

Як вбачається з матеріалів справи,
01.10.2013 сторони уклали угоду № 1 до
Договору про погашення заборгованості
(далі Угода № 1 до Договору) (а.с. 10), яка
діє до 31.12.2013 і є невід'ємною частиною
Договору, де погодили, що борг
відповідача за Договором станом на
01.10.2013 дорівнює 89 931,61 грн. (без
врахування поточних платежів за надані
послуги охорони), погасити який
відповідач має наступним чином:

- до 31.10.2013 - 30 000 грн.;

- до 30.11.2013 - 30 000 грн.;

- до 31.12.2013 - 29 931,61 грн.

Враховуючи, що наявні в матеріалах
справи акти здачі-прийняття робіт, які
є належними доказами на підтвердження
факту надання позивачем послуг за
Договором та їх вартості, свідчать про
те, що заборгованість відповідача
перед позивачем за спірний період з
01.01.2013 по 30.09.2013, тобто станом на 01.10.2013, з
урахуванням проведених відповідачем
проплат, дорівнює 83 931,61 грн., колегія
суддів виходить з того, що з 89 931,61 грн.
боргу, суму якого сторони узгодили
Угодою № 1 до Договору, 83 931,61 грн. - є
частиною заявленої до стягнення
заборгованості, яка рахується
позивачем за відповідачем за період з
01.01.2013 по 30.09.2013, яку відповідач має
погасити за графіком:

- до 31.10.2013 - 30 000 грн.;

- до 30.11.2013 - 30 000 грн.;

- до 31.12.2013 - 23 931,61 грн.

Відповідач прийняті на себе за Угодою
№ 1 до Договору зобов'язання не виконав,
кошти позивачу в обумовлені строки не
перерахував.

Водночас, як вбачається з матеріалів
справи, після підписання Угоди № 1 до
Договору позивач продовжував
виконувати зобов'язання за Договором з
надання послуг відповідачу, і останній
приймав це виконання як належне.

Вартість послуг, наданих протягом
жовтня - листопада 2013 року, становить 30
660 грн., з яких 15 330 грн. - за послуги,
надані в жовтні 2013 року, 15 330 грн. - в
листопаді 2013 року.

За обставин, що склалися, колегія
суддів дійшла висновку, що з заявленого
позивачем до стягнення з відповідача
боргу в сумі 114 591,61 грн. за послуги,
надані протягом спірного періоду, 83 961,61
грн. боргу за період з 01.01.2013 по 30.09.2013
відповідач має оплатити згідно з
умовами Угоди № 1 до Договору, а 30 660 грн.
боргу за період з 01.10.2013 по 30.11.2013 - в
порядку, встановленому п. 2.5 Договору.

Відповідач в порушення умов Договору
вказані кошти позивачу не перерахував.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Факт наявності у відповідача
заборгованості за надані за Договором
послуги на загальну суму 114 591,61 грн.
позивачем належним чином доведений і
відповідачем не спростований.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції
правомірно задовольнив позовні вимоги
позивача про стягнення з відповідача
основного боргу в сумі 114 591,61 грн.
Рішення суду першої інстанції в цій
частині залишається без змін.

Щодо позовних вимог про стягнення з
відповідача пені в сумі 16 535,90 грн. слід
зазначити таке.

Відповідно до ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до п. 1 ст. 612 ЦК України
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі
порушення зобов'язання, настають
наслідки, передбачені договором або
законом, в тому числі і сплата
неустойки.

В силу ст. 230 ГК України, штрафними
санкціями визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Дії відповідача є порушенням грошових
зобов'язань, тому є підстави для
застосування встановленої Договором
відповідальності.

Відповідно до п. 3.1.4 Договору, у разі
затримки оплати наданих послуг
відповідачем, відповідач сплачує
позивачу пеню у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ від суми наданих
послуг за кожний день затримки.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Як слідує з матеріалів справи, позивач
нараховує пеню без врахування приписів
ч. 6 ст. 232 ГПК України за відсутності
відповідної домовленості сторін у
Договорі, що є неправомірним.

Крім того, при розрахунку пені позивач
виходить із того, що спірні послуги
мали бути оплачені в строк до
останнього дня місяця, в той час як
відповідно до п. 2.5 Договору оплатити
послуги відповідач повинен не пізніше
25-ого числа поточного місяця, тобто
послуги, отримані в квітні 2013 року,
відповідач має оплатити в строк по
25.04.2013 включно.

Позивачем також не враховано, що згідно
з ч. 2 ст. 604 ЦК України зобов'язання
припиняється за домовленістю сторін
про заміну первісного зобов'язання
новим зобов'язанням між тими ж
сторонами (новація), і що підписанням
01.10.2013 Угоди № 1 до Договору сторони
фактично змінили строк виконання
відповідачем обов'язку по оплаті
спірних послуг на суму 83 931,61 грн., в
зв'язку з чим строк виконання
відповідачем свого обов'язку по оплаті
наданих позивачем за Договором послуг
слід обраховувати виходячи не лише з
умов Договору, а й - в частині стягнення
заборгованості в сумі 83 931,61 грн. (оплата
за послуги, надані до 01.10.2013) - з умов
Угоди № 1 до Договору.

З урахуванням умов Договору та Угоди №
1 до Договору, відповідач мав сплатити
позивачу спірну заборгованість в
наступні строки:

- до 25.10.2013 - 15 330 грн. (вартість послуг,
наданих в жовтні 2013);

- до 31.10.2013 - 30 000 грн. (заборгованість, яка
має бути сплачена за умовами Угоди № 1
до Договору);

- до 26.11.2013 - 15 330 грн. (вартість послуг,
наданих в листопаді 2013);

- до 30.11.2013 - 30 000 грн. (заборгованість, яка
має бути сплачена за умовами Угоди № 1
до Договору);

- до 31.12.2013 - 23 931,61 грн. (заборгованість,
яка має бути сплачена за умовами Угоди
№ 1 до Договору).

Нарахування пені, 3% річних та збитків
від інфляції має проводитись із
врахуванням зазначених строків та
періоду, за який позивачем розраховані
вказані вимоги, оскільки за правилами
ГПК України суд не наділений правом
самостійно змінювати предмет або
підстави позову.

З огляду на викладене вище, позовні
вимоги позивача про стягнення з
відповідача пені підлягають
задоволенню за уточненим розрахунком
суду з урахуванням періоду, за який
позивачем нараховано пеню (до 30.11.2013), в
сумі 538,95 грн. (196,56+320,55+21,84):

15 330*13/100/365*36(з 26.10.2013 по 30.11.2013)=196,56,

30 000*13/100/365*30(з 01.11.2013 по 30.11.2013)=320,55,

15 330*13/100/365*4(з 27.11.2013 по 30.11.2013)=21,84.

Рішення суду першої інстанції в цій
частині підлягає зміні.

Щодо вимог про стягнення з відповідача
збитків від інфляції в сумі 5 751,76 грн. та
3 % річних в сумі 1 296,86 грн. слід
зазначити таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України,
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Враховуючи викладене вище, з огляду на
дати, з яких рахується початок
порушення відповідачем зобов'язань по
сплаті заявленої до стягнення суми
боргу, та з урахуванням періоду, за який
позивачем заявлено до стягнення 3 %
річних (до 30.11.2013), позовні вимоги
позивача про стягнення з відповідача 3 %
річних підлягають задоволенню за
уточненим розрахунком суду в сумі 124,37
грн. (45,36+73,97+5,04):

15 330*3/100/365*36(з 26.10.2013 по 30.11.2013)=45,36,

30 000*3/100/365*30(з 01.11.2013 по 30.11.2013)=73,97,

15 330*3/100/365*4(з 27.11.2013 по 30.11.2013)=5,04.

Рішення суду першої інстанції в цій
частині підлягає зміні.

Щодо вимог про стягнення інфляційних
втрат слід зазначити таке.

При застосуванні індексу інфляції слід
мати на увазі, що індекс розраховується
не на кожну дату місяця, а в середньому
на місяць і здійснюється шляхом
множення суми заборгованості на момент
її виникнення на сукупний індекс
інфляції за період прострочення
платежу. При цьому сума боргу, яка
сплачується з 1 по 15 день відповідного
місяця, індексується з врахуванням
цього місяця, а якщо сума боргу
сплачується з 16 по 31 день місяця,
розрахунок починається з наступного
місяця. Аналогічно, якщо погашення
заборгованості здійснено з 1 по 15 день
відповідного місяця, інфляційні втрати
розраховуються без врахування цього
місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то
інфляційні втрати розраховуються з
врахуванням даного місяця (див.
постанову Вищого господарського суду
України від 01.02.2012 N 52/30).

Зазначена правова позиція викладена у
Інформаційному листі Вищого
господарського суду України від 17.07.2012
№ 01-06/928/2012 «Про практику застосування
Вищим господарським судом України у
розгляді справ окремих норм
матеріального права» та Листі
Верховного Суду України «Рекомендації
щодо порядку застосування індексів
інфляції при розгляді судових справ»
від 03.04.1997 № 62-97р.

Із врахуванням вказаного порядку
нарахування інфляційних втрат, строку,
починаючи з якого відбулось порушення
відповідача по сплаті заявленої до
стягнення суми боргу, та з урахуванням
періоду, за який позивачем заявлено до
стягнення інфляційні втрати, - до 30.11.2013,
позовні вимоги позивача про стягнення
з відповідача збитків від інфляції
підлягають задоволенню відносно
заборгованості за послуги, надані в
жовтні 2013, в сумі 15 330 грн., які мають
бути оплаченими до 25.10.2013, та
заборгованості в сумі 30 000 грн., яка має
бути сплачена за умовами Угоди № 1 до
Договору в строк до 31.10.2013, за уточненим
розрахунком суду в сумі 90,66 грн. (45
330*100,2/100=90,66).

Рішення суду першої інстанції в цій
частині підлягає зміні.

Щодо посилань відповідача на порушення
судом першої інстанції норм
процесуального права, а саме на те, що
суд першої інстанції в порушення ст. 22
ГПК України розглянув справу без
участі представника відповідача та не
врахував, що відповідач не був належним
чином повідомленим про час та місце
розгляду судової справи, а відтак, не
мав можливість надати суду пояснення
та обґрунтувати свої заперечення на
заявлені вимоги, слід зазначити таке.

Пунктом 19 Інформаційного листа Вищого
господарського суду від 13.08.2008 № 01-8/482
«Про деякі питання застосування нори
Господарського процесуального кодексу
України» встановлено, що:

- відповідно до пункту 3.5.11 Інструкції з
діловодства в господарських судах
України, затвердженою наказом Вищого
господарського суду України від 10.12.2002 N
75 (з подальшими змінами), перший,
належним чином підписаний, примірник
процесуального документа (ухвали,
рішення, постанови) залишається у
справі; на звороті у лівому нижньому
куті цього примірника проставляється
відповідний штамп суду з відміткою про
відправку документа, що містить:
вихідний реєстраційний номер, загальну
кількість відправлених примірників
документа, дату відправки, підпис
працівника, яким вона здійснена;

- дана відмітка, за умови, що її
оформлено відповідно до наведених
вимог названої Інструкції, є
підтвердженням належного надсилання
копій процесуального документа
сторонам та іншим учасникам судового
процесу;

- водночас до повноважень
господарських судів не віднесено
з'ясування фактичного
місцезнаходження юридичних осіб або
місця проживання фізичних осіб -
учасників судового процесу на час
вчинення тих чи інших процесуальних
дій. Тому відповідні процесуальні
документи надсилаються господарським
судом згідно з поштовими реквізитами
учасників судового процесу, наявними в
матеріалах справи. Про це Вищим
господарським судом України
зазначалося і в інформаційних листах
від 02.06.2006 N 01-8/1228 "Про деякі питання
практики застосування норм
Господарського процесуального кодексу
України, порушені у доповідних
записках про роботу господарських
судів у 2005 році" (пункт 4), від 14.08.2007 N
01-8/675 "Про деякі питання практики
застосування норм Господарського
процесуального кодексу України,
порушені у доповідних записках про
роботу господарських судів у першому
півріччі 2007 року" (пункт 15), від 18.03.2008 N
01-8/164 "Про деякі питання практики
застосування норм Господарського
процесуального кодексу України,
порушені у доповідних записках про
роботу господарських судів у 2007 році"
(пункт 23);

- у першому з названих листів викладено
й правову позицію, згідно з якою
примірники повідомлень про вручення
рекомендованої кореспонденції,
повернуті органами зв'язку з
позначками "адресат вибув", "адресат
відсутній" і т. п., з урахуванням
конкретних обставин справи можуть
вважатися належними доказами
виконання господарським судом
обов'язку щодо повідомлення учасників
судового процесу про вчинення цим
судом певних процесуальних дій;

- згадані повідомлення разом з належним
чином зареєстрованими у
господарському суді примірниками
процесуальних документів, що повернуті
підприємствами зв'язку, приєднуються
судом до матеріалів відповідної
справи.

Як слідує з матеріалів справи, ухвалу
суду від 26.12.2013, якою справу прийнято до
свого провадження суддею Марченко О. В.
та розгляд справи призначений на 03.02.2014,
судом першої інстанції сторонам
направлено 27.12.2013.

З наявних в матеріалах справи
рекомендованих повідомлень про
вручення поштового відправлення (а.с. 47,
49) слідує, що зазначена ухвала
направлена на адреси відповідача: 03038,
м. Київ, вул. Ямська, 28-а (адреса
реєстрації відповідача) та 03056, м. Київ,
вул. Дашавська, 25, оф. 94 (фактична адреса
згідно Договору) та вручена
відповідачу 30.12.2013 та 15.01.2013 відповідно.

Про отримання відповідачем вказаної
ухвали свідчить також подане ним 30.01.2014
до канцелярії суду першої інстанції
клопотання про відкладення (а.с. 50).

На задоволення клопотання відповідача
про відкладення розгляду справи,
ухвалою суду від 03.02.2014 розгляд справи
відкладений до 24.02.2014.

Вказану ухвалу судом першої інстанції
також направлено за двома наявними в
матеріалах справи адресами
відповідача.

З наявного в матеріалах справи
рекомендованого повідомлення про
вручення поштового відправлення (а.с. 99)
слідує, що зазначена ухвала
відповідачем отримана 24.02.2014 за
адресою: 03038, м. Київ, вул. Ямська, 28-а
(адреса реєстрації відповідача), а
направлена за адресою: 03056, м. Київ, вул.
Дашавська, 25, оф. 94 (фактична адреса
згідно Договору) кореспонденція
повернулась до суду з відміткою
відділення поштового зв'язку про
неможливість вручення через те, що
організація вибула(а.с. 86).

З огляду на викладені вище обставини,
колегія суддів вважає, що судом першої
інстанції належним чином повідомлено
відповідача про розгляд даної справи
по суті.

Колегія суддів зауважує відповідачеві
на тому, що, відповідно до приписів ст. 22
ГПК України сторони зобов'язані
добросовісно користуватись належними
їм правами і, відповідач, будучи
обізнаним про розгляд судом першої
інстанції вказаної справи та
звертаючись до суду з клопотанням про
відкладення розгляду справи, не був
позбавлений права звернутися до суду
для отримання інформації щодо розгляду
судом заявленого клопотання та дати, на
яку було відкладено розгляду справи,
проте матеріали справи не містять
доказів вчинення відповідачем
зазначених дій.

Згідно зі ст. 104 Господарського
процесуального кодексу України,
підставами для скасування або зміни
рішення місцевого господарського суду
є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які місцевий
господарський суд визнав
встановленими;

3) невідповідність висновків,
викладених у рішенні місцевого
господарського суду, обставинам
справи;

4) порушення або неправильне
застосування норм матеріального чи
процесуального права.

Колегія суддів вважає, що при прийнятті
оспореного рішення судом першої
інстанції мале місце неповне
дослідження обставин, що мають
значення для справи, тому рішення
господарського суду міста Києва від
24.02.2014 у справі № 917/2432/13 підлягає зміні,
позов задовольняється частково - з
відповідача на користь позивача
стягуються основний борг в сумі 114 591,61
грн., пеня в сумі 538,95 грн., 3% річних в
сумі 124,37 грн. та збитки від інфляції в
сумі 90,66 грн., в решті позову
відмовляється.

Відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України,
судові витрати за подачу позовної
заяви покладаються на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

З огляду на підстави, якими відповідач
обґрунтовує заявлену апеляційну
скаргу, та на підстави зміни рішення
суду першої інстанції, апеляційна
скарга Товариства з обмеженою
відповідальністю «Високі аграрні
технології» задоволенню не підлягає,
витрати за її подачу покладаються на
відповідача.

Керуючись ст.ст. 101-105 ГПК України,
Київський апеляційний господарський
суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Високі
аграрні технології» на рішення
господарського суду міста Києва від
24.02.2014 у справі № 917/2432/13 залишити без
задоволення.

2. Рішення господарського суду міста
Києва від 24.02.2014 у справі № 917/2432/13
змінити.

3. Викласти п. 2 резолютивної частини
рішення господарського суду міста від
24.02.2014 у справі № 917/2432/13 в наступній
редакції:

«2. Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю «Високі
аграрні технології» (03038, м. Київ, вул.
Ямська, 28-А, ідентифікаційний код 36376609)
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Антарес-3000» (36038, м.
Полтава, вул. Шевченка, 100,
ідентифікаційний код 35439877) основний
борг в сумі 114 591 (сто чотирнадцять тисяч
п'ятсот дев'яносто одну) грн. 61 коп., пеню
в сумі 538 (п'ятсот тридцять вісім) грн. 95
коп., 3% річних в сумі 124 (сто двадцять
чотири) грн. 37 коп., збитки від інфляції
в сумі 90 (дев'яносто) грн. 66 коп. та
витрати по сплаті судового збору в сумі
2 306 (дві тисячі триста шість) грн. 91 коп.»

4. Видачу наказів на виконання цієї
постанови доручити господарському
суду міста Києва.

5. Повернути до господарського суду
міста Києва матеріали справи № 917/2432/13.

Повний текст постанови складено:
12.05.2014

Головуючий суддя
Н.Ф. Калатай

Судді
О.М. Баранець

С.А. Пашкіна