м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/3247/14 23.04.14

За позовомТовариства з додатковою
відповідальністю Страхова компанія
«Альфа-Гарант» доВідкритого
акціонерного товариства Національна
акціонерна страхова компанія
«Оранта»третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача
ОСОБА_1простягнення 3 305,49 грн.

Суддя Смирнова Ю.М.

Представники сторін:

від позивачаЛіповуз Д.І. - представник
від відповідача не з'явилисьвід
третьої особине з'явилисьОБСТАВИНИ
СПРАВИ:

Товариство з додатковою
відповідальністю Страхова компанія
«Альфа-Гарант» (надалі - ТДВ «СК
«Альфа-Гарант») звернулось до
Господарського суду міста Києва із
позовною заявою до Відкритого
акціонерного товариства «Національна
акціонерна страхова компанія «Оранта»
(надалі - «ВАТ «НАСК «Оранта») про
стягнення 3 305,49 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ТДВ
«СК «Альфа-Гарант» на підставі
договору добровільного страхування
наземного транспорту №06-R/09-118-10347 від
11.06.2012 внаслідок настання страхової
події - дорожньо-транспортної пригоди
(надалі - ДТП) виплачено страхове
відшкодування у розмірі 2 571,40 грн.
власнику автомобіля марки Opel Insignia,
державний номер НОМЕР_1, а тому
позивачем відповідно до положень ст. 27
Закону України «Про страхування» та
ст. 993 Цивільного кодексу України
отримано право вимоги до особи,
відповідальної за завдану шкоду.
Відповідальність власника
транспортного засобу - автомобіля
марки ВАЗ 2104, державний номер НОМЕР_2,
яким скоєно ДТП, застрахована ВАТ «НАСК
«Оранта» на підставі договору
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів №АВ/9155887, а тому позивач вказує,
що обов'язок з відшкодування збитків
покладається на відповідача.

Крім того, позивач просить стягнути з
відповідача витрати, понесені на
проведення експертизи, у розмірі 418,28
грн., пеню у розмірі 250,48 грн., 3% річних у
розмірі 56,52 грн. та інфляційні втрати у
розмірі 2 998,49 грн.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 03.03.2014 за вказаним позовом
порушено провадження у справі №910/324714,
залучено до участі у справі третю
особу, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору, на стороні
відповідача - ОСОБА_1 та призначено
розгляд справи на 02.04.2014.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 02.04.2014 розгляд справи
відкладено на 23.04.2014.

В судове засідання, призначене на
23.04.2014, представник позивача з'явився,
позовні вимоги підтримав в повному
обсязі.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, вимоги ухвали
суду не виконав, про причини неявки суд
не повідомив, хоча про час та місце
розгляду справи був належним чином
повідомлений, що підтверджується
повідомленням про вручення поштового
відправлення №768.

При цьому, суд відзначає, що за змістом
ч. 1 ст. 64 Господарського
процесуального кодексу України у разі
ненадання сторонами інформації щодо їх
поштової адреси, ухвала про відкриття
провадження у справі надсилається за
адресою місцезнаходження (місця
проживання) сторін, що зазначена в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців. У
разі відсутності сторін за такою
адресою, вважається, що ухвала про
порушення провадження у справі вручена
їм належним чином.

Місцезнаходження відповідача за
адресою: 02081, м. Київ, вул. Здолбунівська,
7-Д, на яку було відправлено ухвалу суду,
підтверджується наявними в матеріалах
справи документами, інформацією з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців, яка
міститься на офіційному веб-сайті
Державного підприємства
«Інформаційно-ресурсний центр» за
адресою http://irc.gov.ua/ua/Poshuk-v-YeDR.html та
вказано у позові.

Згідно із абз. 3 п. 3.9.1 постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011 №18 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» в разі якщо ухвалу
про порушення провадження у справі
було надіслано за належною адресою
(тобто повідомленою суду стороною, а в
разі ненадання суду відповідної
інформації - адресою, зазначеною в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців), і
не повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що відповідач повідомлений про час та
місце судового розгляду належним
чином, а матеріали справи містять
достатні докази для її розгляду по
суті.

Оскільки про час та місце судового
засідання відповідач був належним
чином повідомлений, справа може бути
розглянута за наявними в ній
документами.

Третя особа повноважних представників
в судове засідання не направила,
письмових пояснень не надала, своїм
правом не скористалась.

В судовому засіданні судом оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, Господарський суд міста
Києва, -

ВСТАНОВИВ:

11.06.2012 між ТДВ «СК «Альфа-Гарант»
(страховик) та ОСОБА_3 (страхувальник)
укладено договір добровільного
страхування наземного транспортного
засобу №06-R/09-118-10347 (надалі - «Договір»),
об'єктом страхування за яким є майнові
інтереси страхувальника, що не
суперечать законодавству України,
пов'язані з володінням, користуванням
та розпорядженням майном, а саме:
автомобілем Opel Insignia, державний номер
НОМЕР_1, на випадок настання страхових
випадків, зокрема, пошкодження чи
знищення транспортного засобу або його
частин внаслідок ДТП. Вигодонабувачем
за Договором є страхувальник.

19.12.2012 близько 11 год. 30 хв. по вул.
Салтівське шосе, 73-А в м. Харкові
сталася ДТП за участі застрахованого
автомобіля Opel Insignia, державний номер
НОМЕР_1, та автомобіля ВАЗ 21104, державний
номер НОМЕР_2, а саме: ОСОБА_1, керуючи
автомобілем ВАЗ 21104, державний номер
НОМЕР_2, рухаючись заднім ходом не
впевнився, що це буде безпечно, скоїв
зіткнення з автомобілем Opel Insignia,
державний номер НОМЕР_1, під керуванням
ОСОБА_4, чим було спричинено механічні
пошкодження обом автомобілям.

Факт скоєння ДТП підтверджується
довідкою Відділу Державтоінспекції
ХМУ ГУМВС України в Харківській
області № 9128488 від 27.12.2012.

ДТП сталася в результаті порушення
ОСОБА_1 п. 10.6 Правил дорожнього руху
України, що підтверджується постановою
Московського районного суду м. Харкова
від 29.01.2013 у справі № 3/643/155/13, відповідно
до якої ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст. 124 Кодексу України
про адміністративні правопорушення.

На підставі страхового акту №СТ/12/0739
від 21.02.2013, у відповідності до
розрахунку суми страхового
відшкодування визначеного вказаним
актом, рахунку № 296 від 24.12.2012 та заяви
страхувальника про настання
страхового випадку та виплату
страхового відшкодування від 20.12.2012
позивач, виконуючи свої зобов'язання за
Договором, здійснив відшкодування
завданої шкоди внаслідок спірної ДТП
шляхом виплати коштів у сумі 2 571,40 грн.
на поточний рахунок виконавця робіт
ФОП ОСОБА_5 (за вказівкою
страхувальника), що підтверджується
платіжним дорученням № 259 від 21.02.2013.

Відповідно до звіту № 09/02/13 від 11.02.2013
про оцінку колісного транспортного
засобу, складеного суб'єктом оціночної
діяльності - Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_6 (сертифікат
№ 13971/12, виданий Фондом державного
майна України 07.11.2012), вартість
матеріального збитку, завданого
власнику автомобіля Opel Insignia, державний
номер НОМЕР_1, що дорівнює вартості
відновлювального ремонту з
урахуванням значення коефіцієнта
фізичного зносу, в результаті його
пошкодження при спірному ДТП, складає 2
889,31 грн.

Статтею 27 Закону України «Про
страхування» та статтею 993 Цивільного
кодексу України визначено, що до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, в межах фактичних затрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за заподіяний
збиток.

Таким чином, до ПАТ «СК «Українська
страхова группа» перейшло в межах суми
2 571,40 грн. право вимоги до особи,
відповідальної за заподіяний збиток.

Із постанови Московського районного
суду м. Харкова від 29.01.2013 у справі №
3/643/155/13 вбачається, що транспортний
засіб - автомобіль ВАЗ 21104, державний
номер НОМЕР_2, яким спричинено ДТП, що
потягнуло нанесення шкоди автомобілю
Opel Insignia, державний номер НОМЕР_1,
знаходився під керуванням ОСОБА_1

Частинами 1,2 ст. 1187 Цивільного кодексу
України передбачено, що джерелом
підвищеної небезпеки є діяльність,
пов'язана з використанням, зберіганням
або утриманням транспортних засобів,
механізмів та обладнання,
використанням, зберіганням хімічних,
радіоактивних, вибухо - і
вогненебезпечних та інших речовин,
утриманням диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб. Шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 1188
Цивільного кодексу України шкода,
завдана внаслідок взаємодії кількох
джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах, а саме шкода, завдана одній
особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою, а за
наявності вини всіх осіб, діяльністю
яких було завдано шкоди, розмір
відшкодування визначається у
відповідній частці залежно від
обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у
відносинах між кількома володільцями
джерел підвищеної небезпеки
відповідальність будується на
загальному принципі вини.

Вина особи, яка керувала автомобілем
ВАЗ 21104, державний номер НОМЕР_2,
встановлена у судовому порядку.

Цивільно-правова відповідальність
власника транспортного засобу за
шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну
третіх осіб внаслідок експлуатації
автомобіля ВАЗ 21104, державний номер
НОМЕР_2, застрахована ВАТ «НАСК
«Оранта» на підставі договору
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів №АВ/9155887.

Вказаним договором (поліс №АВ/9155887)
передбачено, що франшиза становить
510,00 грн., а ліміт відповідальності за
шкоду заподіяну майну третіх осіб - 50
000,00 грн.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
лімітів відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Положеннями ст. 29 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» передбачено, що у зв'язку з
пошкодженням транспортного засобу
відшкодовуються витрати, пов'язані з
відновлювальним ремонтом
транспортного засобу з урахуванням
зносу, розрахованого у порядку,
встановленому законодавством,
включаючи витрати на усунення
пошкоджень, зроблених навмисно з метою
порятунку потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди до
місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент дорожньо-транспортної
пригоди, чи до місця здійснення ремонту
на території України. Якщо
транспортний засіб необхідно, з
поважних причин, помістити на стоянку,
до розміру шкоди додаються також
витрати на евакуацію транспортного
засобу до стоянки та плата за послуги
стоянки.

Матеріалами справи підтверджується, що
вартість відновлювального ремонту
автомобіля Opel Insignia, державний номер
НОМЕР_1, з урахуванням коефіцієнту
фізичного зносу становить 2 889,31 грн., а
позивачем набуто право вимоги у
розмірі 2 571,40 грн.

Пунктом 35.1 ст. 35 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» визначено, що для отримання
страхового відшкодування потерпілий
чи інша особа, яка має право на
отримання відшкодування, протягом 30
днів з дня подання повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду подає
страховику (у випадках, передбачених
статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву
про страхове відшкодування.

Згідно з п. 36.2 ст. 36 наведеного Закону (в
редакції, чинній на момент скоєння ДТП)
Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня
узгодження ним розміру страхового
відшкодування з особою, яка має право
на отримання відшкодування, за
наявності документів, зазначених у
статті 35 цього Закону, повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду, але не
пізніш як через 90 днів з дня отримання
заяви про страхове відшкодування
зобов'язаний: у разі визнання ним вимог
заявника обґрунтованими - прийняти
рішення про здійснення страхового
відшкодування (регламентної виплати)
та виплатити його. Якщо у зв'язку з
відсутністю документів, що
підтверджують розмір заявленої шкоди,
страховик (МТСБУ) не може оцінити її
загальний розмір, виплата страхового
відшкодування (регламентна виплата)
здійснюється у розмірі заподіяної
шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ).
Страховик має право здійснювати
виплати без проведення експертизи,
якщо за результатами проведеного ним
огляду пошкодженого майна страховик і
потерпілий досягли згоди про розмір
страхового відшкодування і не
наполягають на проведенні оцінки,
експертизи пошкодженого майна; у разі
невизнання майнових вимог заявника або
з підстав, визначених статтями 32 та/або
37 цього Закону, - прийняти вмотивоване
рішення про відмову у здійсненні
страхового відшкодування
(регламентної виплати).

Відповідно до ст. 12.1 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» страхове відшкодування
завжди зменшується на суму франшизи,
розрахованої за правилами цього
підпункту.

З огляду на викладене, страхове
відшкодування за полісом №АВ/9155887
підлягає зменшенню на 510,00 грн.

Листом № 03/463 від 18.03.2013, до якого були
додані документи, передбачені ст. 35
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів», позивач
звернувся до відповідача з вимогою
відшкодувати шкоду, заподіяну в
результаті ДТП у розмірі 2 571,40 грн.

Вказаний лист (вимогу) було отримано
відповідачем 20.03.2013, про що свідчить
відповідна відмітка на листі.

Враховуючи визначені полісом №АВ/9155887
розміри лімітів відповідальності та
франшизи, розмір шкоди, право на вимогу
якої перейшло до позивача, а також
розмір вартості відновлювального
ремонту, відповідач був зобов'язаний
відшкодувати позивачу витрати в
розмірі 2 061,40 грн. (2 571,40 грн. - 510,00 грн.
франшизи за полісом) у строк до моменту
звернення ТДВ «СК «Альфа-Гарант» до
суду.

За таких обставин, суд приходить до
висновку про необхідність задоволення
позовних вимог в частині стягнення з
ВАТ «НАСК «Оранта» на користь ТДВ «СК
«Альфа-Гарант» суми страхового
відшкодування у розмірі 2 061,40 грн.

В задоволенні позовних вимог в частині
стягнення суми страхового
відшкодування у розмірі 510,00 грн. (сума
франшизи) необхідно відмовити з
викладених підстав.

Також позивачем заявлено вимогу про
стягнення з відповідача 418,28 грн. витрат
на проведення експертизи.

Положення ст. 29 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» обмежують розмір шкоди у
зв'язку із пошкодженням транспортного
засобу, що підлягає відшкодуванню
страховиком за полісом ОСЦПВВНТЗ
особі, яка має право на таке
відшкодування. Так, за змістом
наведеної норми, у зв'язку з
пошкодженням транспортного засобу
відшкодовуються витрати, пов'язані з
відновлювальним ремонтом
транспортного засобу з урахуванням
зносу, розрахованого у порядку,
встановленому законодавством,
включаючи витрати на усунення
пошкоджень, зроблених навмисно з метою
порятунку потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди до
місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент дорожньо-транспортної
пригоди, чи до місця здійснення ремонту
на території України, а також
передбачено, що якщо транспортний
засіб необхідно, з поважних причин,
помістити на стоянку, до розміру шкоди
додаються також витрати на евакуацію
транспортного засобу до стоянки та
плата за послуги стоянки.

Водночас, витрати страхової компанії у
вигляді вартості проведеного
автотоварознавчого дослідження
(експертизи) та інших витрат,
відшкодування яких не передбачено
Законом, здійснені страховою компанією
в результаті своєї господарської
діяльності є господарськими витратами,
позивача (страхувальника), які не
підлягають стягненню зі страховика за
полісом ОСЦПВВНТЗ.

З огляду на викладене, вимоги позивача
про стягнення з відповідача 418,28 грн.
витрат на проведення експертизи
задоволенню не підлягають.

Крім того, за прострочення виконання
відповідачем зобов'язання з виплати
суми страхового відшкодування, позивач
просить стягнути з відповідача 250,48 грн.
пені, 56,52 грн. 3% річних та 8,84 грн.
інфляційних втрат.

За змістом ст. 36 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» (в редакції з 19.09.2011) строк
виконання грошового зобов'язання
страховика за полісом ОСЦПВВНТЗ по
виплаті особі, яка має право на
отримання страхового відшкодування,
такого відшкодування становить 90 днів
з моменту отримання відповідної заяви.
Відтак, оскільки відповідна заява про
виплату страхового відшкодування була
отримана відповідачем 20.03.2013, то
відповідач зобов'язаний був здійснити
виплату страхового відшкодування на
користь позивача у строк до 18.06.2013 року
включно.

Судом встановлено, що відповідач у
встановлений законодавством строк
свого обов'язку по виплаті на користь
позивача страхового відшкодування не
виконав, допустивши прострочення
виконання грошового зобов'язання (в т.ч.
у період, який вказано позивачем), тому
дії відповідача є порушенням
зобов'язань, і він вважається таким, що
прострочив, відповідно є підстави для
застосування встановленої законом
відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України
передбачає, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, якими зокрема є сплата
неустойки.

Відповідно до п. 36.5 ст. 36 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» за кожен день прострочення
виплати страхового відшкодування
(регламентної виплати) з вини
страховика (МТСБУ) особі, яка має право
на отримання такого відшкодування,
сплачується пеня з розрахунку
подвійної облікової ставки
Національного банку України, яка діє
протягом періоду, за який
нараховується пеня.

У відповідності до ч. 2 ст. 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Оскільки судом встановлено факт
прострочення виконання відповідачем
грошового зобов'язання по виплаті суми
страхового відшкодування, а
відповідальність у вигляді пені та її
розмір передбачено положеннями Закону,
а також враховуючи положення ч. 2 ст. 625
Цивільного кодексу України, вимоги
позивача про стягнення з відповідача
пені, 3% річних та інфляційних втрат є
правомірними.

Однак, суд здійснює перерахунок
заявлених до стягнення сум пені, 3%
річних та інфляційних втрат з огляду на
наступне.

По-перше, пеню, 3% річних та інфляційні
втрати відповідач нараховує на суму
заборгованості у розмірі 2 989,65 грн., в
той час як судом встановлено, що розмір
страхового відшкодування, яке підлягає
виплаті на користь позивача та строк
виконання зобов'язання по виплаті
якого становить 2 061,40 грн. Таким чином,
нарахування пені, 3% річних та
інфляційних втрат на суму 928,25 грн. є
безпідставним.

По-друге, при здійсненні розрахунку
пені позивачем не було враховано
положень ст. 232 Господарського кодексу
України, відповідно до якої
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Отже, суму пені за період з 19.12.2013 по
04.02.2014 було нараховано позивачем
безпідставно.

За здійсненим судом перерахунком, з
урахуванням визначеного позивачем
періоду нарахування, з відповідача на
користь позивача підлягає стягненню
пеня у розмірі 137,46 грн. (за період з
19.06.2013 по 18.12.2013), 3 % річних у розмірі 38,97
грн. (за період з 19.06.2013 по 03.02.2014) та
інфляційні втрати у розмірі 6,10 грн. (за
період з 19.06.2013 по 31.12.2013).

Враховуючи викладене, позовні вимоги
підлягають частковому задоволенню, а з
відповідача на користь позивача
підлягає стягненню сума страхового
відшкодування у розмірі 2 061,40 грн., пеня
у розмірі 137,46 грн., 3 % річних у розмірі
38,97 грн., інфляційні втрати у розмірі 6,10
грн.

В частині витрат на проведення
експертизи, франшизи за полісом (у
розмірі 510,00 грн.), а також решти сум
нарахованих пені, 3% річних та
інфляційних втрат суд відмовляє.

У відповідності до вимог ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України витрати по сплаті судового
збору покладаються на сторін
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Відкритого акціонерного
товариства «Національна акціонерна
страхова компанія «Оранта» (02081, м.
Київ, вул. Здолбунівська, 7-Д,
ідентифікаційний код 00034186) на користь
Товариства з додатковою
відповідальністю Страхова компанія
«Альфа-Гарант» (01133, м. Київ, бул. Лесі
Українки, 26, ідентифікаційний код 32382598)
суму страхового відшкодування у
розмірі 2 061 (дві тисячі шістдесят одна)
грн. 40 коп., пеню у розмірі 137 (сто
тридцять сім) грн. 46 коп., 3% річних у
розмірі 38 (тридцять вісім) грн. 97 коп.,
інфляційні втрати у розмірі 6 (шість)
грн. 10 коп. та судовий збір у розмірі 1 240
(одна тисяча двісті сорок) грн. 17 коп.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено: 28.04.2014.

Суддя
Ю.М.
Смирнова