ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

28.04.14р. Справа № 904/813/14За позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "КОЛЕКТОРСЬКА
КОМПАНІЯ "СЛУЖБА СТЯГНЕННЯ
ЗАБОРГОВАНОСТІ", м. Київ

до Комунального підприємства "ЖЕО № 31",
м. Кривий Ріг Дніпропетровська область

про стягнення 28 564,93 грн.

Суддя Суховаров А.В.

Представники:

Від позивача: Мокринська Ю.В.,
довіреність від 02.03.14р.

Від відповідача: Шаблій Ю.В.,
довіреність від 31.01.14 р.

Суть спору:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "КОЛЕКТОРСЬКА
КОМПАНІЯ "СЛУЖБА СТЯГНЕННЯ
ЗАБОРГОВАНОСТІ" (далі - позивач)
звернулось до господарського суду з
позовом, у якому просить стягнути з
Комунального підприємства "ЖЕО № 31"
(далі - відповідач) суму 27 932, 04 грн.
основного боргу, 378, 00 грн. 3% річних, 254,09
грн. інфляційних, а всього 28 564, 93 грн.
заборгованості за порушення виконання
зобов'язань за договором про надання
послуг від 18.03.13р.

Позивач наполягає на задоволенні
позовних вимог в повному обсязі.

Від відповідача надійшли заперечення
(вих..№1529 від 26.03.14р.), згідно яких
останній не погоджується з
нарахуванням з заборгованості по акту
№139 від 19.06.13р. Відповідно до здійснених
відповідачем розрахунків, з
урахуванням проведених оплат за надані
послуги, сума заборгованості
відповідача перед позивачем становить
21 330, 71 грн. Також відповідач вказує на
невірне нарахування позивачем суми 3%
річних та інфляційних.

В судовому засіданні 28.04.2014 року
відповідачем надано клопотання, яким
відповідач визнав виконання позивачем
робіт відповідно до акта №139 від 19.06.13р.
та, відповідно, погодився із
нарахуванням заборгованості за
вказаним актом.

В порядку ст. 85 ГПК України у судовому
засіданні оголошено вступну та
резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін та оцінивши надані докази в їх
сукупності, господарський суд, -

встановив:

18.03.2013 року між позивачем (виконавцем)
та відповідачем (замовником) було
укладено договір про надання послуг
(далі - Договір), за умовами якого
виконавець зобов'язується за
дорученням замовника, в межах та на
умовах, визначених в Договорі, виключно
в інтересах замовника надати
останньому послуги, спрямовані на
зменшення та (або) погашення
заборгованості боржників перед
замовником (п. 2.1 Договору).

Відносини, що виникли між сторонами на
підставі зазначеного договору, є
господарськими зобов'язаннями, тому,
згідно положень ст.ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193
Господарського кодексу України, до цих
відносин мають застосовуватися
відповідні положення Цивільного
кодексу України з урахуванням
особливостей передбачених
Господарським кодексом України.

Згідно ст. 901 Цивільного кодексу
України за договором про надання
послуг одна сторона (виконавець)
зобов'язується за завданням другої
сторони (замовника) надати послугу, яка
споживається в процесі вчинення певної
дії або здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства.

Згідно п. 3.9 Договору про надані
виконавцем та отримані замовником
послуги на підставі звіреної між ними
та з боржником інформації сторони
щомісяця підписують акт
приймання-передачі наданих послуг.

За умовами п.п.4.1, 4.2 Договору розмір
плати за надані виконавцем замовнику
послуги без урахуванням ПДВ складає 25%
від суми грошових коштів,
перерахованих боржником на рахунок
замовника або сплаченої через касу
замовника, (в тому числі, в порядку
виконання договорів про
реструктуризацію). Загальна сума, що
має бути сплачена замовником за надані
виконавцем відповідно до договору
послуги визначається сторонами в актах
приймання-передачі наданих послуг, на
підставі яких виконавець складає та
надає замовнику рахунки-фактури.

Згідно п. 4.3 Договору надані
виконавцем послуги оплачуються
замовником протягом п'яти банківських
днів з моменту отримання
рахунку-фактури шляхом безготівкового
перерахування грошових коштів в
розмірі, зазначеному в рахунку-фактурі,
на банківський рахунок виконавця,
зазначений в реквізитах сторін у
Договорі, або внесення готівкових
коштів через касу виконавця.

На виконання умов Договору позивачем
було поставлено відповідачу послуги на
загальну суму 36 603, 71 грн., що
підтверджується актами
приймання-передачі наданих послуг,
рахунками, реєстрами боржників,
частковими сплатами КП ЖЕО-31 рахунків
позивача, виставлених на підставі
актів приймання - передачі наданих
послуг та клопотанням відповідача від
28.04.14р.

Розглянувши матеріали справи,
господарський суд зазначає, що
відповідач взяті на себе зобов'язання в
частині повної та своєчасної оплати
вартості виконаних позивачем робіт
виконав частково, у зв'язку із чим у
останнього виникла основна
заборгованість перед позивачем в
розмірі 27 932, 04 грн., що і є предметом
позову у даній справі.

На час розгляду спору відповідач не
надав господарському суду доказів
добровільної сплати спірної суми
заборгованості.

З урахуванням встановлених обставин,
позовні вимоги підлягають частковому
задоволенню з наступних підстав.

Положеннями ч.1 ст.509 Цивільного кодексу
України встановлено, що зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до приписів ст.ст. 525, 526, ч. 1
ст. 530 Цивільного кодексу України,
цивільні та господарські зобов'язання
мають бути виконані належним чином і у
встановлений договором строк, а
одностороння відмова від виконання
зобов'язань не допускається, крім
випадків, передбачених законом.

Статтею 610 Цивільного кодексу України
передбачено, що порушенням
зобов'язання є його не виконання або
виконання з порушенням умов, які
визначені змістом зобов'язання, а ст. 629
ЦК України передбачає, що договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 612 Цивільного кодексу
України боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

На підставі ч.2 ст.625 ЦК України,
позивач нарахував відповідачу 3% річних
за період з 07.08.13р. по 13.01.14р. на суму 367,32
грн., а також інфляційні за період з
серпня 2013 року по 13.01.14р. на суму 254, 09
грн., що відображається в розрахунку
позивача (а.с.6).

Перевіривши здійснені позивачем
нарахування 3% річних, суд визнає їх
вірно розрахованими, а отже такими, що
підлягають задоволенню.

Стосовно інфляційних нарахувань, слід
зазначити, що відповідно до п. 2
Інформаційного листа ВГСУ «Про
практику застосування Вищим
господарським судом України у розгляді
справ окремих норм матеріального
права» від 17.07.2013 р. №01-06/928/2012, індекс
інфляції розраховується не на кожну
дату місяця, а в середньому на місяць, і
здійснюється шляхом множення суми
заборгованості на момент її виникнення
на сукупний індекс інфляції за період
прострочення платежу; при цьому сума
боргу, яка сплачується з 1 по 15 день
відповідного місяця, індексується з
врахуванням цього місяця, а якщо сума
боргу сплачується з 16 по 31 день місяця,
розрахунок починається з наступного
місяця.

Оскільки позивачем проведено
розрахунок інфляційних без дотримання
вищезазначених рекомендацій, тому суд
задовольняє нарахування розміру
інфляційних частково за період з
серпня 2013 року по грудень 2013 року на
суму 110,63 грн., а в решті нарахувань
відмовляє за безпідставністю.

Боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання
(ч. 1 ст. 625 ЦК України).

Відповідно до вимог частин 1 і 7 ст. 193
Господарського кодексу України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів;
одностороння відмова від виконання
зобов'язань не допускається крім
випадків, передбачених законом.

В силу положень ст. 16 Цивільного
кодексу України та ст. 20 Господарського
кодексу України, держава забезпечує
захист прав і законних інтересів
суб'єктів господарювання та
споживачів, зокрема, шляхом
присудження до виконання обов'язку в
натурі та застосування штрафних
санкцій.

Викладене є підставою для часткового
задоволення позовних вимог.

Згідно ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України сплата
судового збору покладається на сторони
пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 4, 32, 33, 36, 43-44, 49, 82-85, 116-117
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства
"ЖЕО № 31" (50029, Дніпропетровська область,
м. Кривий Ріг, вул.Шкапенка, буд.13А; ) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
"КОЛЕКТОРСЬКА КОМПАНІЯ "СЛУЖБА
СТЯГНЕННЯ ЗАБОРГОВАНОСТІ" (01014, м. Київ,
вул. Струтинського, 6; )
суму 27 932,04 грн. (двадцять сім тисяч
дев'ятсот тридцять дві грн. 04 коп.)
основного боргу, 367,32 грн. (триста
шістдесят сім грн. 32 коп.) 3% річних, 110,63
грн. (сто десять грн. 63 коп.) інфляційних,
1 817,09 грн. (одна тисяча вісімсот
сімнадцять грн. 09 коп.) судового збору.

В решті позовних вимог - відмовити.

Наказ видати після набрання судовим
рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня
його підписання.

Суддя
А.В.
Суховаров

Рішення підписано - 05.05.2014р.