м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/4210/14 12.05.14

За позовом Дочірньої компанії
«Газ України» Національної
акціонерної компанії

«Нафтогаз України»

до Публічного
акціонерного товариства
«Укргазвидобування»

третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні позивача -

Державне
геофізичне підприємство
«Укргеофізика»

про стягнення 16 603 873,82
грн.

Суддя Гавриловська І.О.

У судових засіданнях брали участь
учасники судового процесу:

від позивача: Мандригеля Р.С.
- дов. № 46/10 від 30.12.2013 р.

Ткаченко Р.Ю. - дов. № 2/10
від 08.01.2014 р.

від відповідача: Шляхетський А.Л. -
дов. № 2-388 д від 10.04.2014 р.

Скопич Ю.В. - дов. № 2-16 д
від 17.12.2013 р.

від третьої особи: Магдій В.Т. - дов.
№ 14/07 від 08.01.2014 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Дочірня компанія «Газ України»
Національної акціонерної компанії
«Нафтогаз України» звернулась до
Господарського суду міста Києва з
позовною заявою до Публічного
акціонерного товариства
«Укргазвидобування» про стягнення 16 603
873,82 грн. (з яких: 16 446 747,54 грн. основного
боргу за поставлений природний газ, 98
680,49 грн. інфляційних нарахувань та 58
445,79 грн. трьох відсотків річних), у
зв'язку з неналежним виконанням
зобов'язань за договором про
переведення боргу № УГВ 8234/03-13-14/13-147 від
27.12.2013 р.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 17.03.2014 р. порушено провадження
у справі № 910/4210/14; призначено її
розгляд на 07.04.2014 р.; залучено до участі
в справі третьою особою, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача - Державне геофізичне
підприємство «Укргеофізика»;
зобов'язано сторін та третю особу
надати певні документи і пояснення.

У судовому засіданні 07.04.2014 р.
представник позивача надав суду
документи на виконання вимог ухвали
суду, які залучено до матеріалів
справи.

Представник відповідача в судовому
засіданні 07.04.2014 р. подав клопотання про
долучення документів до матеріалів
справи, які було зареєстровано службою
діловодства господарського суду та
залучено до матеріалів справи.

Представник третьої особи в судовому
засіданні 07.04.2014 р. надав суду письмові
пояснення по суті спору, які залучені
до матеріалів справи.

У судовому засіданні 07.04.2014 р. судом
оголошено перерву до 28.04.2014 р. о 10:20 год.;
зобов'язано: відповідача в строк до
25.04.2014 р. надати суду письмовий відзив
на позовну заяву, позивача - оригінали
документів, копії яких додано до
позовної заяви для огляду в судовому
засіданні.

Представник позивача в судовому
засіданні 28.04.2014 р. оригіналів
документів, які було витребувано, суду
не надав.

Представник відповідача в судовому
засіданні 28.04.2014 р. подав суду письмовий
відзив на позовну заяву, який залучений
до матеріалів справи.

Представник третьої особи в судове
засідання 28.04.2014 р. не з'явився, про
призначене судове засідання був
повідомлений належним чином, про
причини неявки не повідомив.

Враховуючи наведене, для чергового
витребування у позивача оригіналів
документів, копії яких додано до
позовної заяви, що перешкоджало
вирішенню спору в даному судовому
засіданні, суд ухвалою від 28.04.2014 р.
відклав розгляд даної справи на 12.05.2014
р. та зобов'язав позивача надати суду
оригінали доданих до позовної заяви
документів.

Представник позивача в судовому
засіданні 12.05.2014 р. надав суду для
огляду оригінали документів, копії
яких додано до позовної заяви; позовні
вимоги підтримав та просив їх
задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні 12.05.2014 р. проти позову
заперечив з підстав, викладених у
письмовому відзиві.

Представник третьої особи в судове
засідання 12.05.2014 р. не з'явився, про
поважні причини неявки суду не
повідомив, про час та місце судового
засідання був повідомлений належним
чином.

Враховуючи, що матеріали справи
містять докази належного повідомлення
третьої сторони про час та місце
судового засідання, про наслідки
ненадання ними витребуваних судом
документів, то за таких обставин суд
приходить до висновку про можливість
розгляду справи на підставі ст. 75
Господарського процесуального кодексу
України за наявними матеріалами без
участі представника вищезазначеного
учасника судового процесу.

У судовому засіданні 12.05.2014 р. суд
оголосив вступну та резолютивну
частини рішення у даній справі.

Розглянувши подані матеріали справи та
заслухавши пояснення представників
учасників судового процесу,
Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Між Державним геофізичним
підприємством «Укргеофізика»
(кредитор), Публічним акціонерним
товариством «Укргазвидобування»
(первісний боржник) та Дочірньою
компанією «Газ України» Національної
акціонерної компанії «Нафтогаз
України» був укладений договір про
переведення боргу № УГВ 8234/03-13-14/13-147 від
27.12.2013 р., відповідно умов якого за
згодою кредитора первісний боржник
переводить на нового боржника свій
борг, який виник у первісного боржника
перед кредитором за договорами, які
зазначені в додатку № 1 до цього
договору, укладеними між первісним
боржником та кредитором (надалі -
зобов'язання), а новий боржник приймає
на себе борг первісного боржника у
цьому зобов'язанні та замінює
первісного боржника у зобов'язанні. При
цьому, кредитор дає згоду на заміну
первісного боржника у зобов'язанні
новим боржником та на укладення цього
договору на встановлених у ньому
умовах.

Пунктом 2.1 договору № УГВ 8234/03-13-14/13-147
від 27.12.2013 р. сторони встановили, що сума
боргу, яка переводиться на нового
боржника, станом на дату укладення
цього договору становить 19 495 841,10 грн.

Згідно з п. 3.1 договору № УГВ 8234/03-13-14/13-147
від 27.12.2013 р., за цим договором до нового
боржника перейшли обов'язки первісного
боржника щодо сплати суми боргу, яка
встановлена в п. 2.1. статті 2 цього
договору.

Відповідно до п. 3.2 вищезазначеного
договору, новий боржник зобов'язується
перерахувати кредитору грошові кошти у
сумі, зазначеній у п. 2.1. цього договору.

Пунктом 3.3. договору № УГВ 8234/03-13-14/13-147
від 27.12.2013 р. визначено, що після
виконання новим боржником п. 3.2. цього
договору, первісний боржник
зобов'язується перерахувати новому
боржнику суму, зазначену в п. 2.1.
договору до 31.01.2014 р. За домовленістю
сторін розрахунки можуть
здійснюватися в інший спосіб, що не
суперечить чинному законодавству
України, в тому числі шляхом
зарахування зустрічних однорідних
вимог.

Згідно з п. 3.4. договору № УГВ
8234/03-13-14/13-147 від 27.12.2013 р., первісний
боржник зобов'язується протягом двох
робочих днів з дати укладання цього
договору, передати новому боржнику всі
первинні документи (належним чином
завірені копії), що стосуються предмету
цього договору.

Відповідно до п. п. 3.5. і 3.6. договору №
УГВ 8234/03-13-14/13-147 від 27.12.2013 р., новий
боржник має право висувати проти вимог
кредитора всі заперечення, засновані
на відносинах між кредитором і
первісним боржником; сторони
підтверджують, що після проведення
розрахунків за цим договором вони не
матимуть одна до одної претензій
матеріального характеру.

Згідно з п. 4.1. договору № УГВ
8234/03-13-14/13-147 від 27.12.2013 р., за невиконання
або неналежне виконання умов даного
договору сторони несуть
відповідальність, передбачену чинним
законодавством України.

Пунктами 6.1. та 6.2. договору № УГВ
8234/03-13-14/13-147 від 27.12.2013 р. визначено, що
даний договір набирає чинності з
моменту його підписання та скріплення
печатками сторін, діє до 31.01.2014 р., а в
частині виконання сторонами
зобов'язань щодо проведення сторонами
розрахунків за цим договором - до
повного їх здійснення; за цим договором
датою переведення боргу є дата
укладання договору сторонами.

Позивач пояснив суду, що на виконання
умов п. 3.2. договору № УГВ 8234/03-13-14/13-147
від 27.12.2013 р. ДК «Газ України» НАК
«Нафтогаз України» перерахувала ДГП
«Укргеофізика» грошові кошти в сумі 19
495 841,10 грн., що підтверджується
платіжним дорученням № 2 від 30.12.2013 р.
(належним чином засвідчена копія якого
додана до матеріалів справи).

18.02.2014 р. ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз
України» звернулась до ПАТ
«Укргазвидобування» з вимогою (вих. №
31/26-860) про сплату 19 495 841,10 грн. за
договором про переведення боргу № УГВ
8234/03-13-14/13-147 від 27.12.2013 р. Однак,
відповідач залишив дану вимогу без
відповіді та реагування, не виконавши
свої зобов'язання.

На підставі заяви про зарахування
зустрічних однорідних вимог (вих. №
31/26-886 від 19.02.2014 р.) ДК «Газ України» НАК
«Нафтогаз Ураїни» було проведено
зарахування однорідних вимог за
договором № УГВ 8234/03-13-14/13-147 від 27.12.2013 р.
на суму 3 049 093,56 грн.

За таких обставин Дочірня компанія
«Газ України» Національної
акціонерної компанії «Нафтогаз
України» звернулась до Господарського
суду міста Києва з позовною заявою до
Публічного акціонерного товариства
«Укргазвидобування» про стягнення 16 603
873,82 грн. (з яких: 16 446 747,54 грн. основного
боргу за поставлений природний газ, 98
680,49 грн. інфляційних нарахувань та 58
445,79 грн. трьох відсотків річних), у
зв'язку з неналежним виконанням
зобов'язань за договором про
переведення боргу № УГВ 8234/03-13-14/13-147 від
27.12.2013 р.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд вважає, що
вимоги позивача підлягають
задоволенню повністю з наступних
підстав.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки; підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Частиною першою статті 626 ЦК України
визначено, що договором є домовленість
двох або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства.

Частина 1 статті 193 Господарського
кодексу України встановлює, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться і до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського
кодексу України визначено, що кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Згідно зі статями 525, 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язання має
виконуватись належним чином,
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту та інших вимог, що
звичайно ставляться, одностороння
відмова від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до статті 629 Цивільного
кодексу України, договір є обов'язковим
до виконання сторонами.

Згідно з частиною 1 статті 625 Цивільного
кодексу України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Відповідно до статті 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно зі статтею 520 Цивільного кодексу
України, боржник у зобов'язанні може
бути замінений іншою особою
(переведення боргу) лише за згодою
кредитора, якщо інше не передбачено
законом.

Статтею 602 Цивільного кодексу України
встановлено, що зобов'язання
припиняється зарахуванням зустрічних
однорідних вимог, строк виконання яких
настав, а також вимог, строк виконання
яких не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги;
зарахування зустрічних вимог може
здійснюватися за заявою однієї із
сторін.

Згідно зі статтею 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до статті 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень.

З наданих суду доказів вбачається, що
позивач взяті на себе зобов'язання
виконав належним чином, тоді як
відповідач у визначений договором №
УГВ 8234/03-13-14/13-147 від 27.12.2013 р. строк свої
зобов'язання не виконав.

Відповідач у відзиві на позовну заяву
просив суд відмовити у задоволенні
позовних вимог, посилаючись на п. 4.1.
договору № УГВ 8234/03-13-14/13-147 від 27.12.2013 р.,
у зв'язку з відсутністю його вини в
порушенні строків оплати
заборгованості, оскільки через значну
заборгованість перед ним НАК «Нафтогаз
України» щодо сплати за поставлений
природній газ державними коштами, у ПАТ
«Укргазвидобування» відсутня
можливість сплатити заборгованість,
яка є предметом спору в даній справі.

Господарський суд не приймає до уваги
доводи відповідача, оскільки згідно з
частиною 1 статті 625 Цивільного кодексу
України, боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Частина 1 коментованої статті
встановлює виключення із загального
правила про припинення зобов'язання у
зв'язку із неможливістю його виконання
(ст. 607 ЦК). Оскільки грошові кошти є
родовими речами, неможливість
виконання такого зобов'язання
(наприклад, внаслідок відсутності у
боржника грошей), не звільняє його від
відповідальності.

Відповідно до ст. 607 ЦК України,
зобов'язання припиняється
неможливістю його виконання у зв'язку з
обставиною, за яку жодна із сторін не
відповідає.

Обставини, які викликають неможливість
виконання, можуть бути як юридичними
(заборона певної діяльності), так і
фактичними (загибель індивідуально
визначеної речі, яка мала б бути
об'єктом виконання). Головна умова
полягає в тому, що за такі обставини не
буде відповідати жодна із сторін
зобов'язання. Тому, якщо загибель речі
виявилася наслідком навмисних дій
боржника, правовий зв'язок між
сторонами не припиняється абсолютно, а
трансформується у відносини з приводу
відшкодування збитків.

За таких обставин, враховуючи те, що
наявні у справі матеріали свідчать про
обґрунтованість вимог позивача щодо
стягнення 16 446 747,54 грн. основного боргу
за поставлений природний газ, а
відповідач в установленому законом
порядку обставини, які повідомлені
позивачем, не спростував, розміру
позовних вимог не оспорив та не довів
суду належними і допустимими доказами
належного виконання ним своїх
зобов'язань, то позов Дочірньої
компанії «Газ України» Національної
акціонерної компанії «Нафтогаз
України» щодо стягнення з Публічного
акціонерного товариства
«Укргазвидобування» суми основного
боргу за поставлений природний газ у
розмірі 16 446 747,54 грн., визнається судом
таким, що підлягає задоволенню.

Дочірня компанія «Газ України»
Національної акціонерної компанії
«Нафтогаз України» просить суд також
стягнути з відповідача 98 680,49 грн.
інфляційної складової боргу за лютий
2014 р. та 58 445,79 грн. трьох відсотків
річних за період з 01.02.2014 р. до 13.03.2014 р. у
зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем грошового зобов'язання за
договором № УГВ 8234/03-13-14/13-147 від 27.12.2013 р.

Згідно зі ст. 614 Цивільного кодексу
України, особа, яка порушила
зобов'язання, несе відповідальність за
наявності її вини (умислу або
необережності), якщо інше не
встановлене договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Таким чином, частина 1 статті 625
Цивільного кодексу України встановлює
виняток із загального правила статті 614
Цивільного кодексу України, що
закріплює принцип вини як підставу
відповідальності боржника.

Отже, відсутність у боржника грошей у
готівковій формі або грошових коштів
на його рахунку в банку, і як наслідок,
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання, якщо навіть у цьому немає
його провини, не звільняють боржника
від відповідальності за прострочення
грошового зобов'язання.

Слід зазначити, що передбачене законом
право кредитора вимагати стягнення
боргу враховуючи індекс інфляції та
відсотків річних є способом захисту
майнових прав та інтересів кредитора,
сутність яких складається з
відшкодування матеріальних втрат
кредитора та знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів,
а також отримання компенсації (плати)
від боржника за користування ним
грошовими коштами, які належать до
сплати кредитору.

Індекс інфляції є щомісячним
показником знецінення грошових коштів
і розраховується він не на кожну дату
місяця, а в середньому на місяць. За
таких обставин застосовувати індекс
інфляції у випадку, коли борг виник у
певному місяці і в тому же місяці був
погашений, - підстави відсутні. Крім
того, при розрахунку інфляційних
нарахувань мають бути враховані
рекомендації, викладені в листі
Верховного Суду України від 03.04.1997 р. №
62-97р «Рекомендації щодо порядку
застосування індексів інфляції при
розгляді судових справ», згідно з якими
при застосування індексу інфляції слід
умовно вважати, що сума, внесена за
період з 1 до 15 числа відповідного
місяця, наприклад, травня, індексується
за період з врахуванням травня, а якщо з
16 до 31 числа, то розрахунок починається
за наступного місяця - червня.

Індекс інфляції є статистичною
інформацією, яка щомісячно надається
Держкомстатом та публікується в газеті
«Урядовий кур'єр» та на офіційному
веб-сайті Державного комітету
статистики України (http://www. ukrstat.gov.ua).

Вимагати сплати суми боргу з
врахуванням індексу інфляції є правом
кредитора, яке він може реалізувати, а
може від нього відмовитися. Якщо
кредитор приймає рішення вимагати
сплати суми боргу з врахуванням
індексу інфляції, він має враховувати
індекс інфляції за кожний місяць (рік)
прострочення незалежно від того, чи був
в якійсь період індекс інфляції менше
одиниці (тобто мала місце не інфляція, а
дефляція), а отже, сума боргу в цьому
періоді зменшується.

Оскільки матеріалами справи
підтверджується прострочення
виконання відповідачем грошового
зобов'язання за договором № УГВ
8234/03-13-14/13-147 від 27.12.2013 р. станом на 13.03.2014
р., то з нього за розрахунком позивача,
перевіреним судом, на підставі статті
625 Цивільного кодексу України,
підлягають стягненню 98 680,49 грн.
інфляційної складової боргу за лютий
2014 р. та 58 445,79 грн. трьох відсотків
річних за період з 01.02.2014 р. до 13.03.2014 р.

Враховуючи вищенаведене, позов
Дочірньої компанії «Газ України»
Національної акціонерної компанії
«Нафтогаз України» до Публічного
акціонерного товариства
«Укргазвидобування» підлягає
задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору,
відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України,
покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись:
ст. ст. 11, 520, 525, 526, 530, 607, 614, 625, 626, 628, 629
Цивільного кодексу України; ст. 193
Господарського кодексу України; ст. ст.
27, 32, 33, 44, 49, ст. ст. 82 - 85 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного
акціонерного товариства
«Укргазвидобування» (04053, м. Київ,
вулиця Кудрявська, 26/28, )
на користь Дочірньої компанії «Газ
України» Національної акціонерної
компанії «Нафтогаз України» (04116, м.
Київ, вулиця Шолуденка, 1, ) 16 446 747 (шістнадцять мільйонів
чотириста сорок шість тисяч сімсот
сорок сім) грн. 54 коп. основного боргу за
поставлений природний газ, 98 680
(дев'яносто вісім тисяч шістсот
вісімдесят) грн. 49 коп. інфляційних
нарахувань, 58 445 (п'ятдесят вісім тисяч
чотириста сорок п'ять) грн. 79 коп. трьох
відсотків річних та 73 080 (сімдесят три
тисячі вісімдесят) грн. 00 коп. витрат на
сплату судового збору.

3. Після набрання рішенням
законної сили видати наказ.

4. Дане рішення набирає законної
сили після закінчення десятиденного
строку з дня складення його повного
тексту і може бути оскаржене в порядку,
передбаченому чинним законодавством
України.

Повне рішення складено 15.05.2014 р.

Суддя
І.О. Гавриловська