ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

06.05.14р. Справа № 904/1502/14

За позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім "ВЕГА
УКРАЇНА",

м. Дніпропетровськ

до відповідача-1: фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, м. Рівне

відповідача-2: товариства з обмеженою
відповідальністю "КУПЕЦЬКИЙ ДІМ
ГАРАНТ", м. Дніпропетровськ

про стягнення 20185 грн. 20 коп.

Суддя Кармазіна Л.П.

Представники:

від позивача: Домрачев Є.М.,
представник, дов. № 1 від 26.03.2014 року

від відповідача-1: представник не
з'явився

від відповідача-2: представник не
з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім "Вега
Україна" звернулось до господарського
суду Дніпропетровської області з
позовом до відповідача-1 фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 та
відповідача-2 товариства з обмеженою
відповідальністю "Купецький Дім
Гарант" про стягнення 20185, 20 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані
неналежним виконанням відповідачем-1
своїх зобов'язань за договором
поставки №КДГ10/РВ від 02.07.2012 року, щодо
оплати за отриманий товар.

Вимоги щодо солідарної
відповідальності відповідача-2
обґрунтовані тим, що за умов укладеного
між позивачем та відповідачем-2
договору поруки від 25.02.14р., останній
взяв на себе зобов'язання у випадку
невиконання відповідачем-1 свого
обов'язку передбаченого договором
поставки №КДГ10/РВ від 02.07.2012 року,
солідарно відповідати перед позивачем
за зобов'язаннями відповідача-1 у
розмірі 500 грн. 00 коп.

Ухвалою господарського суду від
12.03.2014р. порушено провадження у справі,
а розгляд справи призначено на 27.03.2013р.

27.03.2014р. представник позивача до
судового засідання, на виконання вимог
ухвали суду від 12.03.2014р., надав
клопотання про долучення документів до
матеріалів справи.

Відповідач-1 в призначене судове
засідання не з'явився, про час та місце
проведення судового засідання
повідомлений належним чином, до
судового засідання надіслав до суду
клопотання про передачу справи за
підсудністю, яким просив суд направити
справу №904/1502/14 за підсудністю до
господарського суду Рівненської
області. Зазначене клопотання
вмотивоване тим, що у відповідності до
ч. 2 ст. 15 ГПК України, справи у спорах, що
виникають при виконанні господарських
договорів та з інших підстав, а також
справи про визнання недійсними актів
розглядаються господарським судом за
місцем знаходження відповідача.
Оскільки відповідач-1 вважає, що
договір поруки є нікчемним в силу
закону, то підсудність справи повинна
бути визначена за місцем знаходженням
відповідача-1 - м. Рівне. (а.с.138-139)

Представник відповідача-2 в судове
засідання не з'явився, про час та місце
проведення судового засідання
повідомлений належним чином, відомості
щодо отримання ухвали суду
відповідачем-2 в матеріалах справи
відсутні.

Ухвалою господарського суду від 27.03.14р.,
розгляд справи відкладено на 15.04.2014р.

15.04.14р. позивач, на вимогу суду, надав до
судового засідання для залучення до
матеріалів справи оригінал витягу з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців, щодо
відповідача-2 на час розгляду спору
(а.с.146-148), відповідно до якого
місцезнаходження відповідача-2 є: (49044,
м. Дніпропетровськ, вул. Шевченка, буд.
17).

Суд розглянувши клопотання
відповідача-1 про передачу справи за
підсудністю, вважає за необхідне
відмовити в задоволенні такого
клопотання, оскільки відповідно до ст.15
ГПК України, справи у спорах за участю
кількох відповідачів розглядаються
господарським судом за
місцезнаходженням одного з
відповідачів за вибором позивача.

Позивач звернувся з позовом,
зазначивши одним з відповідачів
товариство з обмеженою
відповідальністю "КУПЕЦЬКИЙ ДІМ
ГАРАНТ", місцезнаходження якого є:
м. Дніпропетровськ. Як вбачалося з
тексту позовної заяви, товариство з
обмеженою відповідальністю "КУПЕЦЬКИЙ
ДІМ ГАРАНТ" за договором поруки взяло
на себе зобов'язання відповідати перед
позивачем за виконання зобов'язань по
договору поставки, укладеного між
позивачем та відповідачем-1. Відповідно
до ст. 204 ЦК України, правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним. Докази
визнання недійсним договору поруки в
матеріалах справи відсутні. Таким
чином, при винесенні ухвали про
порушення провадження у справі, судом
було дотримано вимоги ст. 15 ГПК України.

Представник відповідача-1 в призначене
судове засідання не з'явився, про час та
місце проведення судового засідання
повідомлений належним чином.

Представник відповідача -2 в судове
засідання не з'явився, про час та місце
проведення судового засідання
повідомлений належним чином, до
судового засідання надав до матеріалів
справи відзив на позовну заяву, яким
підтвердив факт укладання між
позивачем та відповідачем-2 договору
поруки та просив суд розглянути справу
без участі представника відповідача-2.
(а.с.145)

Ухвалою господарського суду від
15.04.2014р. розгляд справи відкладено на
06.05.2014р., у зв'язку з неявкою
представників відповідачів-1,2.

06.05.2014р. представник позивача в
судовому засіданні, надав пояснення по
справі, підтримав позовні вимоги у
повному обсязі, просив суд їх
задовольнити.

Представник відповідача-1 в призначене
судове засідання не з'явився, про час та
місце проведення судового засідання
повідомлений належним чином.

Представник відповідача -2 в судове
засідання не з'явився, про час та місце
проведення судового засідання
повідомлений належним чином, про що
свідчить наявне в матеріалах справи
поштове повідомлення про вручення
поштового відправлення. (а.с.152)

Згідно з п. 3.9.1. Постанови Вищого
господарського суду України від 26.12.11р.
№ 18 "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції",
особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК.

Суд вважає, що відповідачі-1,2 не
скористалися своїм правом на участь у
судовому засіданні та вважає можливим
розглянути справу за відсутності
представників відповідачів-1,2,
оскільки останні повідомлені про час
та місце судового засідання належним
чином, а матеріали справи містять
достатньо документів необхідних для
вирішення спору по суті та прийняття
обґрунтованого рішення.

06.05.2014р. в порядку ст. 85 ГПК України, у
судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши матеріали справи,
господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Між товариством з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім "Вега
Україна" (постачальник-позивач) та
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1
(покупець-відповідач-1) укладено
договір поставки №КДГ10/РВ від 02.07.2012
року, відповідно до умов якого,
постачальник зобов'язується
поставляти непродовольчі товари
(надалі - "товар") відповідно до поданого
покупцем замовлення, а покупець
зобов'язується прийняти та своєчасно
оплатити його вартість. (а.с.10-12)

Цей договір набуває чинності з моменту
його підписання уповноваженими на те
сторонами і діє до 31 грудня 2012 року, але
в будь-якому випадку до повного
виконання сторонами своїх зобов'язань
за цим договором, в тому числі і щодо
нарахування неустойки за цим
договором. Сторони домовилися, що у
випадку, якщо жодна із сторін за 30
календарних днів до закінчення строку
дії даного договору, не повідомить
другу сторону про припинення його умов
(розірвання), договір вважається
автоматично пролонгованим на
наступний рік на тих же умовах. (п. 6.1.
договору)

Судом встановлено, що даний договір не
втратив чинності та не припинив своєї
дії.

Предметом даного договору є товари, що
визначені у відповідних супровідних
документах (накладних,
товарно-транспортних накладних тощо),
які є невід'ємною частиною цього
договору. (п.1.2. договору)

Відповідно до п.1.3. договору, право
власності на товар переходить до
покупця з моменту підписання
уповноваженими представниками сторін
товарної (товарно-транспортної)
накладної, яка засвідчує момент
передачі товару, якщо інший порядок
переходу права власності на товар від
постачальника до покупця не визначений
постачальником.

Пунктом 2.1. договору сторони погодили,
що постачальник здійснює постачання
товару, а покупець приймає та оплачує
товар за цим договором окремими
партіями. Кількість товару у кожній
партії товару визначається виходячи з
усної чи письмової заявки покупця та
наявності товару у постачальника на
момент отримання заявки, і вказується в
первинних документах, які
підтверджують передачу товару
(накладні та/або акти прийому-передачі).

Відповідно до п.4.1. договору, ціна на
кожне найменування товару за цим
договором визначається виходячи з
відпускних цін встановлених
постачальником на момент отримання
заявки покупця та вважається остаточно
узгодженою в розмірі вказаному у
документах, що підтверджують передачу
товару (накладні та/або акти
прийому-передачі), якщо інше не
визначено постачальником відповідно
до умов цього договору.

Розрахунки за кожну поставлену партію
товару здійснюються у національній
валюті України (гривнях) в
безготівковому порядку шляхом
перерахування грошових коштів на
поточний рахунок постачальника. (п.4.2.
договору)

Відповідно до п. 4.4. договору, покупець
сплачує за поставлений йому товар на
умовах відстрочки платежу через кожні
14 календарних днів з моменту поставки
такого товару по мірі його реалізації
третім особам (в тому числі кінцевому
споживачу).

На виконання вимог укладеного
договору, позивач в період з 16.07.2013 року
по 06.12.2013р. поставив відповідачу-1 товар
на загальну суму 57729 грн.97 коп.

Проте, в порушення своїх зобов'язань за
договором поставки відповідач-1, за
отриманий товар розрахувався частково,
на загальну суму 11900 грн. 00 коп.

На підставі ст. 625 ЦК України, позивач
нарахував відповідачу-1 на суму боргу
20059грн. 89 коп. 3% річних у розмірі 125 грн.
31 коп.

Дослідивши матеріали справи та подані
докази, заслухавши представника
позивача, суд приходить до висновку, що
позовні вимоги підлягають задоволенню
у повному обсязі, з наступних підстав:

Сторони є суб'єктами господарювання,
тому відповідно до положень ст.ст. 4,
173-175 і 193 ГК України до прав і обов'язків
сторін, що виникли на підставі
зазначеного договору і є
господарськими зобов'язаннями, мають
застосовуватися відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей передбачених
Господарським кодексом України.

Факт отримання відповідачем-1 товару
підтверджується матеріалами справи, а
саме видатковими накладними, копії
яких містяться в матеріалах справи
(а.с.30-104), які підписані уповноваженими
представниками сторін та скріплені
печатками позивача та відповідача-1.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач за отриманий товар
розрахувався частково, про що свідчать
наявні в матеріалах справи банківські
виписки (а.с.118-133), а також здійснив
повернення частини товару загальною
сумою 25 770 грн. 08 коп., що
підтверджується накладними на
повернення товару, що містяться в
матеріалах справи. (а.с.105-107)

Таким чином, станом на час розгляду
справи неоплаченим залишився товар на
загальну суму 20 059 грн. 89 коп.

Крім цього, суд встановив, що між
товариством з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім "Вега
Україна" (кредитор-позивач) та
товариством з обмеженою
відповідальністю "Купецький Дім
Гарант" (поручитель-відповідач-2) було
укладено договір поруки за договором
поставки №10/РВ від 02.07.2012 року.

Відповідно до умов якого поручитель
зобов'язується перед кредитором
частково виконати грошові зобов'язання
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1,
(боржник-відповідач-1), за договором
поставки №КДГ10/РВ від 02.07.2012р. на
поставку непродовольчих товарів, що
укладений між кредитором і боржником
(далі - основний договір), по оплаті за
поставлений товар за основним
договором (а.с.13-14).

Відповідно до п. 1.2. договору поруки,
кредитор після виконання поручителем
умов п.п.1.1. цього договору, здійснює
погашення заборгованості боржника за
основним договором на суму виконаних
зобов'язань

Поручитель відповідає перед
кредитором за невиконання боржником
своїх зобов'язань за основним
договором солідарно в межах 500 грн. 00
коп. (п.1.3 договору)

Пунктом 3.1. договору, передбачено, що у
разі порушення боржником зобов'язань
за основним договором поручитель
зобов'язується самостійно виконати
зобов'язання боржника перед кредитором
шляхом перерахування грошових коштів
на поточний рахунок кредитора.

У випадку невиконання боржником
зобов'язань за основним договором,
поручитель відповідає перед
кредитором як солідарний боржник
відповідно до ч.1 ст. 554 Цивільного
кодексу України в межах, передбачених
п. 1.3. цього договору. (п.4.1. договору)

Відповідно до ч.1 ст.43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Отже, надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам, з урахуванням
фактичних та правових підстав позовних
вимог, суд дійшов висновку про повне
задоволення позову, виходячи з
наступного.

Зобов'язання відповідача-1, щодо оплати
за отриманий товар передбачено умовами
договору та нормами законодавства.

Відповідачем-1 оплату поставленого
товару не здійснено, тобто порушено
умови договору, який підписаний між
сторонами.

Відповідно до ст. 265 Господарського
кодексу України, за договором поставки
одна сторона - постачальник
зобов'язується передати (поставити) у
зумовлені строки (строк) другій стороні
- покупцеві товар (товари), а покупець
зобов'язується прийняти вказаний товар
(товари) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з приписами ст.ст. 525, 526 ЦК
України та ст. 193 ГК України цивільні та
господарські зобов'язання мають бути
виконані належним чином і у
встановлений договором строк, а
одностороння відмова від виконання
зобов'язань не допускається, крім
випадків, передбачених законом.

Відповідно до статті 655 Цивільного
кодексу України, за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму. Стаття 663 Цивільного
кодексу України передбачає, що
продавець зобов'язаний передати товар
покупцеві у строк, встановлений
договором купівлі-продажу, а якщо зміст
договору не дає змоги визначити цей
строк, - відповідно до положень статті
530 цього Кодексу.

Стаття 712 ЦК України зазначає, що за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини першої статті 692
ЦК України покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Судом встановлено, що доказів повної
оплати отриманого відповідачем-1
товару, матеріали справи не містять,
відповідачем-2 не надано доказів
виконання зобов'язання, забезпеченого
порукою у сумі 500 грн. 00 коп., у зв'язку з
чим суд доходить до висновку про
задоволення позовних вимог позивача в
частині солідарного стягнення з
відповідача-2 суми боргу у розмірі 500
грн. 00 коп. та з відповідача-1 основного
боргу у розмірі - 19559 грн. 89 коп.

Щодо заперечень відповідача-1, з
приводу того, що позивач не мав, на його
думку, права укладати з відповідачем-2
договір поруки, що договір поруки є
нікчемним в силу закону, що його було
укладено із єдиною метою - зміни
підсудності справи та як зазначив
відповідач -1, підсудність справи
повинна бути визначена за місцем
знаходженням відповідача-1, яка
зареєстрована в м. Рівне, суд зазначає
наступне:

Як випливає із змісту ст. 553 ЦК України,
договір поруки є двостороннім
правочином, що укладається з метою
врегулювання відносин між кредитором і
поручителем. Договір поруки не
передбачає виникнення або, навпаки,
припинення будь-яких прав та обов'язків
боржника.

Як вбачається з наведеного, згода
боржника на укладення договору поруки
не вимагається. Законом також не
встановлено обмежень щодо розміру, в
межах якого поручитель зобов'язується
відповідати перед кредитором.

Слід також зазначити, що для
поручителів як суб'єктів правовідносин
поруки чинним ЦК України спеціальні
вимоги не передбачені. За загальним
правилом ними можуть бути юридичні
особи всіх форм власності і
організаційно-правових форм та фізичні
особи - громадяни України, іноземні
громадяни та особи без громадянства.

Відповідач-2, на підставі особистого
волевиявлення виявив бажання
поручитись перед кредитором позивача
для забезпечення виконання останнім
вимог кредитора та уклав договір
поруки.

Вищий господарський суд України у
інформаційному листі від 21 листопада
2011 року №01-06/1624/2011 "Про практику
застосування Вищим господарським
судом України у розгляді справ окремих
норм матеріального права" звернув
увагу господарських судів на те, що при
розгляді справ зі спорів про визнання
недійсним договору поруки, укладеного
між кредитором і поручителем без згоди
боржника на забезпечення виконання
останнім свого обов'язку, слід
враховувати наступне.

Договір поруки за змістом приписів
статей 553, 554 ЦК України укладається
кредитором за зобов'язанням, яке
забезпечується порукою, і поручителем.
Що ж до боржника, то він стороною
договору поруки не виступає, а є
учасником (стороною) в зобов'язанні,
забезпеченому порукою. Законодавством
України не передбачено і не випливає зі
змісту правовідносин поруки обов'язку
кредитора або поручителя за договором
поруки отримувати згоду боржника на
укладення такого договору (див.
постанови Вищого господарського суду
України від 07.09.2010 №53/86-09, від 07.09.2010
№14/212пд).

З огляду на відсутність передбаченого
законом обов'язку укладати договір
поруки лише за згодою боржника,
відсутність згоди боржника на
укладення договору поруки не порушує
умови дійсності договору поруки і не є
підставою недійсності зазначеного
правочину.

Відповідно до ст. 627 ЦК України, сторони
є вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

За змістом ч. 1 ст. 559 ЦК України, порука
діє до припинення забезпеченого нею
зобов'язання

Таким чином, чинне законодавство
України не містить обмежень щодо дати
укладення договору сторонами та вибору
ними контрагентів за цим договором.

З матеріалів справи вбачається, що
укладений між сторонами договір поруки
вже після настання строку виконання
зобов'язань за договором поставки.
Вказана дія нормами ЦК України, якими
врегульовано порядок укладення
договорів цього виду, не заборонена.
Більш того, за загальним правилом, як і
інші способи забезпечення виконання
зобов'язань, договір поруки забезпечує
дійсне зобов'язання (ст. 548 ЦК України).
Тобто на момент укладення договору
поруки вже має існувати основне
зобов'язання, або вони укладаються
одночасно.

Ствердження відповідача-1 про
порушення його прав шляхом зміни
підсудності розгляду справи про
стягнення заборгованості за
договором, суд не може прийняти до
уваги, виходячи з наступного:

Відповідно до ст.15 ГПК України, справи у
спорах за участю кількох відповідачів
розглядаються господарським судом за
місцезнаходженням одного з
відповідачів за вибором позивача.

Позивач відповідно до норм вказаного
процесуального законодавства
правомірно звернувся з позовом до
господарського суду Дніпропетровської
області за місцезнаходженням
відповідача - 2, та вказаними діями не
порушував прав відповідача-1. На
підставі викладеного, судом не
встановлено фактичних обставин
стосовно того, що договір поруки не
спрямований на реальне настання
правових наслідків, обумовлених ним, у
зв'язку з чим суд не приймає доводи
відповідача-1 до уваги, через їх
необґрунтованість та безпідставність.

Виходячи з того, що факт поставки
позивачем товару відповідачу-1 є
доведеним матеріалами справи, а оплата
вказаного товару відповідачем-1
проведена не була, перевіривши наданий
позивачем розрахунок 3% річних за
неналежне виконання відповідачем-1
своїх зобов'язань, вважає, що позовні
вимоги позивача про стягнення з
відповідача-1 суми 3% річних у розмірі 125
грн.31 коп., підлягають задоволенню у
повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат, встановивши сторону, з вини
якої справу було доведено до суду, суд
керується ст.ст.44, 49 Господарського
процесуального кодексу України,
відповідно до яких судовий збір
покладається на обох відповідачів,
пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст. ст. 4, 32, 33, 36, 43, 49, 82-85, 115-117
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути солідарно з фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1,
п/рНОМЕР_2 в ПАТ "А-Банк", МФО 307770) та
товариства з обмеженою
відповідальністю "КУПЕЦЬКИЙ ДІМ
ГАРАНТ" (49044, м.Дніпропетровськ, вул.
Шевченка, буд. 17, ідентифікаційний код
37215021) на користь товариства з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім "ВЕГА
УКРАЇНА" (49083, м. Дніпропетровськ,
пр.Газети "Правда", буд. 46, приміщення 23,
ідентифікаційний код 38199399, п/р 5413
в ПАТ КБ "ПриватБанк", МФО 305299)
заборгованість у розмірі 500 грн. 00 коп.
та суму судового збору у розмірі 45 грн.
26 коп.

Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1, п/рНОМЕР_2 в ПАТ "А-Банк",
МФО 307770) на користь товариства з
обмеженою відповідальністю "Торговий
дім "ВЕГА УКРАЇНА" (49083, м.
Дніпропетровськ, пр.Газети "Правда",
буд. 46, приміщення 23, ідентифікаційний
код 38199399, п/р 5413 в ПАТ КБ
"ПриватБанк", МФО 305299) суму основного
боргу у розмірі 19559 грн. 89 коп., 3% річних
у розмірі 125 грн. 31 коп. та суму судового
збору у розмірі 1781 грн. 74 коп.

Видати наказ після набрання судовим
рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення десятиденного строку
з дня його підписання і може бути
оскаржене протягом цього строку до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду.

Суддя Л.П. Кармазіна

Повне рішення складено 08.05.2014р.