ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_____________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" травня 2014 р. Справа № 916/251/14Одеський
апеляційний господарський суд у
складі:

Головуючого судді: Ліпчанської Н.В.

Суддів: Лисенко В.А., Савицького Я.Ф..

При секретарі судового засідання
Молодові В.С..

За участю представників сторін:

від позивача - Онищенко І.П. по дов. №10/10
від 17.01.2014р..

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, хоча про час та
місце слухання справи повідомлений
належним чином.

Розглянувши апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
"Одеська ТЕЦ"

на рішення господарського суду
Одеської області від 24 березня 2014 року

у справі № 916/251/14

за позовом Дочірньої компанії "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України"

до Публічного акціонерного товариства
"Одеська ТЕЦ"

про стягнення 2066462,16 грн..

Встановив:

В грудні 2013 року Дочірня компанія "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" (Далі -
Компанія) звернулась до господарського
суду Одеської області із позовом до
Публічного акціонерного товариства
"Одеська ТЕЦ" (Далі - Товариство) про
стягнення 2066462,16 грн..

Обґрунтовуючи позовні вимоги, Компанія
посилається на порушення Товариством
вимог укладеного між ними договору про
реструктуризацію заборгованості №
14/12-144 від 28.05.2012р., згідно умов якого
сторони домовились про розстрочення
погашення заборгованості у вигляді
основного боргу, що виник у відповідача
перед позивачем за договором поставки
природного газу № 06/09-1572 БО-23 від
23.09.2009р..

Відповідач позовні вимоги визнав в
повному обсязі та просив суд надати
розстрочку виконання рішення,
посилаючись на важке матеріальне
становище, невідповідність тарифів
економічно обґрунтованим витратам,
заборгованістю КП "Теплопостачання
міста Одеси" перед відповідачем.

Рішенням господарського суду Одеської
області від 24 березня 2014 року, винесено
суддею Брагіною Я.В. позовні вимоги
Компанії задоволено. Суд стягнув з
Товариства 2041261,65 грн. - основного
боргу; 25200,51грн. - 3% річних; 41330,00грн. -
витрат пов'язаних із сплатою судового
збору.

Крім того, місцевим господарським
судом було відмовлено в задоволенні
заяви Товариства щодо надання
розстрочки виконання рішення суду.

Мотивуючи дане рішення, місцевий
господарський суд, посилаючись на
положення статтей 525, 526; 629 ЦК України
зазначив, що зобов'язання має
виконуватись відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу.
Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається. Договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Місцевий господарський суд вказав, що
не вбачає підстав для задоволення
клопотання відповідача про
застосування ст. 83 ГПК України та
розстрочення виконання рішення суду,
оскільки, по-перше, це є правом
господарського суду, а по-друге,
реалізація судом даного права має
ґрунтуватись виключно на наявних в
матеріалах справи доказах.

Не погоджуючись з даним рішенням,
Товариство звернулось до Одеського
апеляційного господарського суду із
апеляційною скаргою в якій просить її
задовольнити, рішення господарського
суду Одеської області від 24.03.2014р.
скасувати частково в частині відмови
надання розстрочки виконання рішення.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу,
Товариство зазначає, що через збитки
минулих років підприємств державної та
комунальної енергетики, за рахунок
різниці в тарифах на теплову енергію та
низького рівня розрахунків споживачів,
у Товариства виникла велика
заборгованість.

Враховуючи вищезазначене, відповідач
вважає, що при негайному виконанні
зобов'язань за договором №14/12-144 від
28.05.2012р., Товариство не зможе
здійснювати закупівлю необхідної
продукції і послуг, та як наслідок, не
зможе виробляти тепло-електроенергію
та надавати послуги з опалення
населенню міста.

У відзиві на апеляційну скаргу
Компанія вважає її необґрунтованою та
безпідставною, просить залишити
рішення без змін, а апеляційну скаргу
без задоволення.

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши матеріали справи
та доводи апеляційної скарги,
перевіривши правильність застосування
місцевим господарським судом норм
матеріального та процесуального права,
судова колегія вважає, що рішення
господарського суду слід залишити - без
змін, а апеляційну скаргу - без
задоволення, виходячи з наступних
підстав.

Як встановлено матеріалами справи,
28.05.2012р. між сторонами укладено договір
№14/12-144 про реструктуризацію
заборгованості.

Відповідно до п. 1.1 договору, Компанія
(Кредитор) та Товариство (Боржник)
домовились про розстрочення погашення
заборгованості у вигляді основного
боргу (надалі - „реструктуризація"), що
виникла у боржника перед кредитором за
договором поставки природного газу
№06/09-1572 БО-23 від 23.09.2009р. (далі - договір
поставки природного газу).

Загальна сума основного боргу, що
підлягає реструктуризації відповідно
п. 1.1 договору, складає 54 433 643,24грн., що
підтверджується актом звірки
розрахунків (п.2.1 договору).

Боржник зобов'язується сплатити у
повному обсязі суму основного боргу,
вказану у п.2.1 цього договору, шляхом
сплати зобов'язання частинами
відповідно до графіку погашення
заборгованості (графік). Грошові кошти
по платежах поточного місяця згідно з
графіком повинні надходити від
боржника на рахунок кредитора у сумі,
визначеній цим графіком, не пізніше
останнього числа місяця, в якому платіж
підлягає виконанню (п.2.2 договору).

Пунктом 5.1 договору передбачено, що цей
договір набирає чинності з моменту
його підписання уповноваженими
представниками сторін та скріплення
печатками і діє до 30 квітня 2032р., а в
частині виконання зобов'язань за
договором - до їх повного здійснення.

Згідно графіку погашення
заборгованості позивач повинен був
сплатити за період із 01.02.13. по 01.11.13.
борг в сумі 2041261,65грн..

Проте, відповідач не виконав
зобов'язання за договором, бо не
сплатив своєчасно зазначену суму
боргу, про що не заперечує представник
відповідача в процесі розгляду справи
в суді першої інстанції та в заяві про
розстрочку виконання рішення суду.

Відповідно до ст. 175 Господарського
кодексу України,
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утриматися від
певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку.

Стаття 525 Цивільного Кодексу України
передбачає, що одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

У відповідності до вимог ст.526
Цивільного Кодексу України
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору.

Приписами ст.530 Цивільного Кодексу
України обумовлено, що якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.1 ст. 193 Господарського Кодексу
України, суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання
зобов'язання-відповідно до вимог, що у
певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

Враховуючи вищезазначене, судова
колегія погоджується із висновком суду
першої інстанції стосовно повного
задоволення майнових вимог позивача.

Щодо посилань відповідача, на те, що
місцевим господарським судом не було
задоволено заяву про відстрочку
виконання рішення суду, судова колегія
зазначає наступне.

Відповідно до ст. 121 ГПК України, при
наявності обставин, що ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим, за заявою сторони,
державного виконавця, за поданням
прокурора чи його заступника або за
своєю ініціативою господарський суд,
який видав виконавчий документ, у
виняткових випадках, залежно від
обставин справи, може відстрочити або
розстрочити виконання рішення, ухвали,
постанови, змінити спосіб та порядок їх
виконання.

Підставою для відстрочки, розстрочки,
зміни способу та порядку виконання
рішення можуть бути конкретні
обставини, що ускладнюють виконання
рішення або роблять його неможливим у
строк або встановленим господарським
судом способом.

Вирішуючи питання про розстрочку
виконання рішення, господарський суд
враховує матеріальні інтереси сторін,
їх фінансовий стан, ступінь вини
відповідача у виникненні спору,
наявність інфляційних процесів у
економіці держави та інші обставини
справи.

Згідно з п.7.2. Постанови пленуму Вищого
господарського суду України від
17.10.2012р. № 9 "Про деякі питання практики
виконання рішень, ухвал, постанов
господарських судів України" підставою
для відстрочки виконання рішення
можуть бути конкретні обставини, що
ускладнюють виконання рішення або
роблять його неможливим у визначений
строк або встановленим господарським
судом способом. Проте, вирішуючи
питання про відстрочку виконання
рішення, господарський суд повинен
враховувати матеріальні інтереси
сторін, їх фінансовий стан, ступінь
вини відповідача у виникненні спору,
наявність інфляційних процесів у
економіці держави та інші обставини
справи, зокрема, щодо фізичної особи
(громадянина) - тяжке захворювання її
самої або членів її сім'ї, скрутний
матеріальний стан, стосовно юридичної
особи - наявну загрозу банкрутства,
відсутність коштів на банківських
рахунках і майна, на яке можливо було б
звернути стягнення, щодо як фізичних,
так і юридичних осіб - стихійне лихо,
інші надзвичайні події тощо.

Аналізуючи дані обставини справи,
судова колегія повністю погоджується
із висновком місцевого господарського
суду про відмову в задоволенні заяви
боржника ПАТ "Одеська ТЕЦ" про
розстрочку виконання рішення, оскільки
останнім не надано належних доказів,
які би підтверджували виняткові
обставини, що ускладнюють або роблять
неможливим виконання рішення суду,
зокрема, не надано доказів, які б
підтверджували відсутність коштів на
розрахункових рахунках чи майна у
відповідача.

Крім того, судова колегія зазначає, що
зазначений вище борг вже було
реструкторизовано, тобто розстрочено,
що підтверджується договором про
реструктуризацію боргу №13/12-144 від
28.05.12.

До того ж знаходження боржника в
тяжкому фінансовому стані не являється
винятковими обставинами, які
ускладнють чи роблять неможливим
виконання рішення суду.

Враховуючи вищезазначене, судова
колегія апеляційної інстанції вважає,
що при винесенні рішення від 24 березня
2014 року, місцевий господарський суд
цілком правомірно врахував дійсний
фінансовий стан як позивача так і
відповідача, встановив ступінь вини
боржника та винятковість обставин
справи, надав обґрунтовану юридичну
оцінку наявним в матеріалах справи
доказам, а тому рішення господарського
суду Одеської області слід залишити
без змін, а апеляційну скаргу
Товариства - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 83 - 84; 99; 101; 103-105; 121, ГПК
України, суд, -

Постановив:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Одеська ТЕЦ" -
залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Одеської
області від 24.03.2014р. у справі № 916/251/14 -
залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
господарського суду України.

Повний текст постанови підписано
15.05.2014р.

Головуючий суддя
Н.В. Ліпчанська

Суддя
В.А. Лисенко

Cуддя
Я.Ф. Савицький