м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/7366/14 13.05.14

За позовом Державного
територіально-галузевого підприємства
«Львівська залізниця»

До Державного агентства
резерву України

Третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача

Державна казначейська
служба України

Про стягнення 281 000,44 грн.

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача не з'явився

від відповідача Михайлюк А.З. - по
дов. № 1236/0/4-14 від 01.04.2014

від третьої особи не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста
Києва передані вимоги Державного
територіально-галузевого підприємства
«Львівська залізниця» до Державного
агентства резерву України про
стягнення 281 000,44 грн. основного боргу,
який виник внаслідок неналежного
виконання взятих на себе останнім
зобов'язань згідно договору
відповідального зберігання
матеріальних цінностей
мобілізаційного резерву № Л/НР-0315з/НЮ
від 11.06.2003.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 22.04.2014 порушено провадження у
справі № 910/7366/14, залучено до участі у
справі третьою особою, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача Державна
казначейська служба України та
призначено справу до розгляду на 13.05.2014.

Позивач в судове засідання 13.05.2014 не
з'явився.

Позивач належним чином повідомлений
про призначення справи до розгляду в
засіданні господарського суду, про час
і місце його проведення, з огляду на
наступне

Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК України.
(п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції»).

Згідно ст. 64 Господарського
процесуального кодексу України ухвала
про порушення провадження у справі
надсилається сторонам за повідомленою
ними господарському суду поштовою
адресою. У разі ненадання сторонами
інформації щодо їх поштової адреси,
ухвала направляється за адресою
місцезнаходження сторін, що зазначена
в Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців.

У відповідності до ст. 87 Господарського
процесуального кодексу України ухвали
суду було надіслано позивачу
рекомендованою кореспонденцією з
повідомленням про вручення на адресу,
що зазначена в позовній заяві, а саме: м.
Львів, вул. Гоголя, 1.

Позивач ухвалу суду, надіслану за
вказаною вище адресою, отримав 28.04.2014,
що підтверджується наявним в
матеріалах справи повідомленням про
вручення поштового відправлення.

Про поважні причини неявки в судове
засідання повноважного представника
позивача суд не повідомлений.
Клопотань про відкладення розгляду
справи від позивача не надходило.

Відповідач письмовий відзив на позов
не подав.

Представник відповідача в судовому
засіданні 13.05.2014 в усних поясненнях
проти задоволення позову заперечував
повністю.

Третя особа в судове засідання 13.05.2014 не
з'явилась.

Третя особа належним чином повідомлена
про призначення справи до розгляду в
засіданні господарського суду, про час
і місце його проведення, з огляду на
наступне

Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК України.
(п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції»).

Згідно ст. 64 Господарського
процесуального кодексу України ухвала
про порушення провадження у справі
надсилається сторонам за повідомленою
ними господарському суду поштовою
адресою. У разі ненадання сторонами
інформації щодо їх поштової адреси,
ухвала направляється за адресою
місцезнаходження сторін, що зазначена
в Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців.

У відповідності до ст. 87 Господарського
процесуального кодексу України ухвали
суду було надіслано третій особі
рекомендованою кореспонденцією з
повідомленням про вручення на адресу,
що зазначена в позовній заяві, а саме: м.
Київ, вул. Бастіонна, 6.

Третя особа ухвалу суду, надіслану за
вказаною вище адресою, отримала 25.04.2014,
що підтверджується наявними в
матеріалах справи повідомленнями про
вручення поштового відправлення.

Оскільки наявних в матеріалах справи
документів достатньо для її розгляду,
суд вважає, що неявка представника
позивача не перешкоджає розгляду
справи по суті.

В судовому засіданні 13.05.2014, відповідно
до ст. 85 Господарського процесуального
кодексу України, було оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення представника
відповідача, Господарський суд міста
Києва

ВСТАНОВИВ:

11.06.2003 між Державним комітетом з
державного матеріального резерву
(комітет), правонаступником якого є
Державне агентство резерву України та
Львівською державною залізницею,
найменування якого змінено на Державне
територіально-галузеве підприємство
«Львівська залізниця» (зберігач) було
укладено договір відповідального
зберігання матеріальних цінностей
мобілізаційного резерву № Л/НР-0315з/НЮ
(далі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору
зберігання матеріальних цінностей
мобілізаційного резерву (цінності) без
користування ними зберігачем
здійснюється на складських
приміщеннях, майданчиках зберігача.

Згідно з п. 1.2. договору комітет передає,
а зберігач приймає на відповідальне
зберігання цінності згідно
затвердженого номенклатурою у
кількості та за вартістю згідно з актом
форми № 1. Передбачені цим договором
форми актів затверджуються комітетом.

Спір виник в зв'язку з тим, що позивач
вважає, що відповідачем в порушення
умов договору не було у повному обсязі
сплачено вартість витрат на утримання
матеріальних цінностей за 4-й квартал
2013 року, в зв'язку з чим у відповідача
виникла заборгованість перед
позивачем, яка становить 281 000,44 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Згідно ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно з п. 1 ст. 173 Господарського
кодексу України господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу
України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193
Господарського кодексу України до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу
України, договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Договір є
двостороннім, якщо правами та
обов'язками наділені обидві сторони
договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу
України встановлено, що відповідно до
ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Стаття 936 Цивільного кодексу України
встановлює, що за договором зберігання
одна сторона (зберігач) зобов'язується
зберігати річ, яка передана їй другою
стороною (поклажодавцем), і повернути
її поклажодавцеві у схоронності.

Згідно з п. 2.1. договору зберігач
зобов'язаний забезпечити належне
зберігання цінностей і вести
бухгалтерський облік на
позабалансовому рахунку зберігача.

Згідно з п. 3.1. договору комітет
зобов'язаний відшкодовувати зберігачу
витрати на зберігання цінностей згідно
з погодженим зведеним кошторисом
витрат між зберігачем та комітетом у
межах асигнувань, передбачених на ці
цілі.

Відповідно до п 4.1. договору
відшкодування витрат за зберігання
цінностей визначається згідно щорічно
погодженого комітетом зведеного
кошторису витрат зберігача, який
здійснює відповідальне зберігання цих
цінностей мобілізаційного резерву.

Згідно з п. 4.2. договору кошторис
розрахунку витрат на утримання
цінностей, направлений зберігачем на
погодження комітету, повинен бути
розшифрований по всім статтям витрат, а
також містити пояснювальну записку.

В матеріалах справи знаходиться
підписаний та скріплений печатками
обох сторін кошторис витрат на
зберігання матеріальних цінностей
мобілізаційного резерву на 2013 рік на
загальну суму 1 069 972,19 грн.

Згідно з п. 4.3. договору зберігач надає
комітетові щоквартально до 15 числа
місяця, наступного за звітним, звіти
про фактичні витрати за зберігання
цінностей, що підтверджується актом
звірки взаєморозрахунків на утримання
цінностей мобілізаційного резерву за
встановленою формою.

В матеріалах справи наявний акт
виконаних робіт від 16.01.2014 за
зберігання цінностей 4-й квартал на
загальну суму 281 000,44 грн., який
підписано та скріплено печатками обох
сторін.

Згідно з п. 1 ст. 946 Цивільного кодексу
України плата за зберігання та строки
її внесення встановлюються договором
зберігання.

Пунктом 4.4. договору сторони узгодили,
що відшкодування витрат (з урахуванням
податку на додану вартість) зберігачу
за зберігання цінностей
мобілізаційного резерву комітет
здійснює в межах, визначених
підписаними актами взаєморозрахунків
фактичних витрат у відповідності до п.
4.3. цього договору, не пізніше 30 числа
місяця наступного за звітним
кварталом.

Згідно п. 1 ст. 530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Стаття 610 Цивільного кодексу України
визначає що порушенням зобов'язання є
його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).

Проте, матеріали справи свідчать про
порушення відповідачем зобов'язання
щодо своєчасного відшкодування
позивачу витрат за зберігання
цінностей за 4-й квартал 2013 року в
повному обсязі, в результаті чого
виникла заборгованість, яка за
обґрунтованими розрахунками позивача
складає 281 000,44 грн.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим до
виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу
України, одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України
передбачено, що зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Цивільного кодексу України, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193
Господарського кодексу України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

З урахуванням викладеного суд дійшов
висновку що позовні вимоги позивача
про стягнення з відповідача 281 000,44 грн.
боргу обґрунтовані та підлягають
задоволенню.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідач доказів на спростування
обставин, повідомлених позивачем, не
надав.

З огляду на вищевикладене, позовні
вимоги Державного
територіально-галузевого підприємства
«Львівська залізниця» обґрунтовані та
підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору,
відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
підлягають стягненню з відповідача на
користь позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного агентства
резерву України (м. Київ, вул.
Пушкінська, 28, ) на
користь Державного
територіально-галузевого підприємства
«Львівська залізниця» (м. Львів, вул.
Гоголя, 1, ) 281 000 (двісті
вісімдесят одну тисячу) грн. 44 коп.
основного боргу, 5 620 (п'ять тисяч
шістсот двадцять) грн. 00 коп. витрат по
сплаті судового збору.

Повне рішення складено 14.05.2014.

СуддяВ.В. Сівакова