м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/5905/14 12.05.14
За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Автосаміт Лтд"
До Приватного акціонерного
Про стягнення 4 705,17 грн.
Суддя Картавцева Ю.В.
Представники сторін:
Від позивача Маслова Н.В. -
представник (дов. № б/н від 04.03.2014 р.)
Від відповідача не з'явивися
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Автосаміт Лтд"
звернулось до Господарського суду м.
Києва з позовом до Приватного
акціонерного товариства "Панна" про
стягнення 4404,02 грн. заборгованості за
виконані позивачем роботи, а також 56,46
грн. 3 % річних від суми заборгованості
та 244,69 грн. пені.
Позовні вимоги позивач обґрунтовує
неналежним виконанням відповідачем
свого обов'язку щодо оплати за виконані
позивачем роботи згідно укладеного між
сторонами Договору № 16 від 27.01.2012р. про
надання послуг з технічного
обслуговування та ремонту автомобілів,
у зв'язку із чим, станом на день подання
позов утворилась заборгованість в
розмірі 4404,02 грн., яку і просить
Ухвалою Господарського суду м. Києва
від 04.04.2014 р. порушено провадження у
справі №910/5905/14, та призначено справу до
розгляду на 22.04.2014 р.
У судове засідання 22.04.2014 р. представник
відповідача не з'явився, про поважні
причини неявки суд не повідомив, вимоги
ухвали суду не виконав, про час та місце
судового засідання був повідомлений
За таких обставин, у зв'язку з
нез'явленням в судове засідання
представника відповідача, суд
відповідно до ст. 77 ГПК України, відклав
розгляд справи на 12.05.2014р., про що виніс
відповідну ухвалу від 22.04.2014р.
У судове засідання 12.05.2014 р. представник
відповідача повторно не з'явився, про
поважні причини неявки суд не
повідомив, вимоги ухвали суду не
виконав, про час та місце судового
засідання був повідомлений належним
Відповідно до ч. 1 ст. 64 ГПК України
ухвала про порушення провадження у
справі надсилається сторонам за
повідомленою ними господарському суду
поштовою адресою. У разі ненадання
сторонами інформації щодо їх поштової
адреси, ухвала про порушення
провадження у справі надсилається за
адресою місцезнаходження (місця
проживання) сторін, що зазначена в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців. У
разі відсутності сторін за такою
адресою, вважається, що ухвала про
порушення провадження у справі вручена
їм належним чином.

Поштові відправлення з ухвалою
Господарського суду міста Києва про
порушення провадження у справі №
910/5905/14 від 04.04.2014 р., а також з ухвалою
суду від 22.04.2014р., були направлені
відповідачу за адресою, вказаною у
позовній заяві (01004, м. Київ, вул.
Червоноармійська, 48, кв. 1), яка
відповідає адресі місцезнаходження
відповідача згідно з інформацією з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців. Про
факт вручення відповідачу ухвали суду
про порушення провадження у справі
свідчить також повідомлення про
вручення поштового відправлення, що
міститься в матеріалах справи.

За наведених обставин та з урахуванням
приписів ст. 64 ГПК України, вважається,
що ухвала про порушення провадження у
справі, так само, як і ухвала суду від
22.04.2014р., вручені відповідачу належним
чином.

Письмових заяв, повідомлень суду щодо
поважності причин відсутності
відповідача в судових засіданнях 22.04.2014
р., та 12.05.2014р. від останнього до суду не
надходило, вимог ухвал суду
відповідачем не виконано, зокрема
відзив не подано.

Приписами ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України
визначений перелік обставин, за яких
суд відкладає розгляд справи. Зокрема,
відповідно до п. 1 ч. 1 названої статті, у
разі нез'явлення в засідання
представників сторін, інших учасників
судового процесу та, відповідно до п. 2
ч. 1 названої статті, у разі неподання
витребуваних доказів. Однак стаття 77
ГПК України встановлює не обов'язок
суду відкласти розгляд справи, а
визначає лише право суду при наявності
зазначених випадків.

За таких обставин суд прийшов до
висновку про можливість розгляду
справи за відсутності представника
відповідача, запобігаючи одночасно
безпідставному затягуванню розгляду
спору та відповідно до вимог ст. 69 ГПК
України.

Згідно ст. 75 ГПК України, справа
розглядається за наявними в ній
матеріалами, оскільки відзив на
позовну заяву і витребувані
господарським судом документи
відповідачем не подано.

У судовому засіданні 12.05.2014 р. оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення представника
позивача, всебічно і повно з'ясувавши
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, суд, -

ВСТАНОВИВ:

27.01.2012 р. між товариством з обмеженою
відповідальністю "Автосаміт Лтд"
(виконавець, позивач) та приватним
акціонерним товариством "Панна"
(замовник, відповідач) укладено договір
про надання послуг з технічного
обслуговування та ремонту автомобілів
№ 16 від 27.01.2012 р. (далі - Договір).

Відповідно до умов даного Договору,
зокрема, п. 1.1. виконавець
зобов'язується виконувати на
замовлення Замовника ремонт та
технічне обслуговування наданих
замовником автомобілів, а замовник
зобов'язується своєчасно оплачувати
виконані роботи на умовах, визначених
цим Договором.

Як визначено у п.2.9. Договору, після
виконання робіт, виконавець надає
замовнику Акт виконаних робіт, в якому
зазначаються перелік виконаних робіт,
їх вартість, перелік та вартість
встановлених запасних частин та
аксесуарів, перелік та вартість
використаних матеріалів, гарантійні
терміни на виконані роботи.

За змістом п. 4.1. Договору, оплата за
виконані роботи проводиться
замовником по факту виконання робіт, в
строк, не пізніше 7 (сім) банківських
днів з дня підписання Акту.

Позивачем на виконання вимог Договору
виконано ремонтні роботи автомобіля
Toyota Land Cruiser, д.н. 90050 КІ на загальну суму
4404,02 грн., що підтверджується Актом
виконаних робіт № від 28.09.2013р. на
загальну суму 4404,02 грн. Вказаний Акт
підписаний повноважними
представниками сторін.

Проте, в порушення умов договору,
відповідач взятих на себе обов'язків не
виконав. Вартість виконаних позивачем
робіт, згідно Акту виконаних робіт №
від 28.09.2013р. не оплатив.

У зв'язку з цим позивач просить суд
стягнути з відповідача вартість
виконаних ремонтних робіт автомобіля
Toyota Land Cruiser, д.н. 90050 КІ на загальну суму
4404,02 грн., згідно Акту виконаних робіт №
від 28.09.2013р.

Згідно п. 5.2. Договору, за прострочення
оплати за цим договором, замовник
сплачує, окрім відшкодування фактично
завданих збитків, пеню в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ від
суми заборгованості за кожен день
прострочення.

Крім суми основної заборгованості
позивач просить стягнути з відповідача
суму пені у розмірі 244,69 грн., а також 56,46
грн. 3 % річних від суми заборгованості.

Відповідач відзив на позовну заяву не
надав, у судові засідання не з'являвся.

Проаналізувавши матеріали справи та
пояснення представника позивача, суд
дійшов висновку про те, що позовні
вимоги підлягають до часткового
задоволення з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу
України, підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків є, зокрема,
договори та інші правочини.

Отже, внаслідок укладення договору про
надання послуг з технічного
обслуговування та ремонту автомобілів
№ 16 від 27.01.2012 р. між сторонами виникли
цивільні права та обов'язки.

Оскільки між сторонами по справі
склалися господарські правовідносини,
то до них слід застосовувати положення
Господарського кодексу України як
спеціального акту законодавства, що
регулює правовідносини у
господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193
Господарського кодексу України до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу
України один суб'єкт господарського
зобов'язання повинен вчинити певну дію
на користь іншого суб'єкта, а інший
суб'єкт має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог Цивільного кодексу
України, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Частиною першою статті 193
Господарського кодексу України
встановлено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Відповідно до частини
сьомої зазначеної статті не
допускаються одностороння відмова від
виконання зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова
від виконання або відстрочка виконання
з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було
виконано належним чином.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язанням є
його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ст.612 Цивільного кодексу
України).

В процесі розгляду справи судом
встановлено, що свої зобов'язання за
Договором позивач виконав належним
чином, що підтверджується підписаним
представниками сторін зазначеним вище
Актом виконаних робіт № від
28.09.2013р. на загальну суму 4404,02 грн.
Натомість відповідач свій обов'язок
щодо оплати коштів за виконані
позивачем роботи за Договором не
виконав в повному обсязі.

При цьому, суд зазначає, що термін
сплати за виконані позивачем роботи, як
того вимагає п.4.1. Договору,
обчислюється протягом семи
банківських днів з дня підписання
сторонами Акту виконаних робіт.

За таких обставин, кінцевим днем оплати
за Актом виконаних робіт № від
28.09.2013р. є 08.10.2013 р.

Станом на день розгляду справи, так
само, як і на час подання позову до суду,
сума основного боргу у розмірі 4404,02 грн.
відповідачем сплачена не була,
оскільки доказів іншого суду надано не
було.

Таким чином, факт невиконання
відповідачем своїх зобов'язань за
Договором судом встановлено.

Отже, вимоги позивача в частині
стягнення з відповідача суми основної
заборгованості в розмірі 4404,02 грн.
обґрунтовані та підлягають
задоволенню в повному обсязі.

Стосовно вимоги позивача про стягнення
з відповідача пені, то суд вважає за
необхідне зазначити наступне.

Згідно п. 5.2. Договору, за прострочення
оплати за цим договором, замовник
сплачує, окрім відшкодування фактично
завданих збитків, пеню в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ від
суми заборгованості за кожен день
прострочення.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 Цивільного
кодексу України неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Згідно ч.3 ст. 549 Цивільного кодексу
України пенею визнається неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Статтею 230 Господарського кодексу
України визначено, що штрафними
санкціями визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань",
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Згідно ст. 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" розмір
пені, передбачений статтею 1 цього
Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Стаття 611 чинного Цивільного кодексу
України передбачає, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, якими зокрема є сплата
неустойки, відшкодування збитків та
моральної шкоди.

Згідно з розрахунком позивача сума
пені становить 244,69 грн. та обчислюється
за період з 08.10.2013р. по 12.03.2014р.

Перевіривши розрахунок позивача, суд
зазначає наступне.

Як встановлено судом, останній день
оплати за Актом виконаних робіт №
від 28.09.2013р. є 08.10.2013 р., таким чином,
момент виникнення прострочення оплати
виконаних робіт, за Актом виконаних
робіт який датований 28.09.2013р.,
враховуючи передбачений пунктом 4.1.
Договору семиденний термін для
здійснення оплати, момент прострочення
слід обчислювати з 09.10.2013 р.

Здійснивши власний розрахунок пені за
період з 09.10.2013 р. по 12.03.2014 р., суд
зазначає, що до стягнення підлягає
грошова сума в розмірі 243,13 грн., а тому
позовні вимоги в частині стягнення
пені підлягають задоволенню частково,
а саме в сумі 243,13 грн.

У відповідності до вимог ст. 625
Цивільного кодексу України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Згідно розрахунку позивача сума 3%
річних становить 56,46 грн. та
обчислюються з 08.10.2013р. по 12.03.2014р.

Перевіривши розрахунок позивача, суд
зазначає наступне.

Як зазначено вище, момент прострочення
оплати заборгованості слід
обчислювати з 09.10.2013р.

Здійснивши власний розрахунок 3%
річних, суд зазначає, що стягненню 3%
річних підлягає грошова сума в розмірі
56,11 грн., а тому позовні вимоги в частині
стягнення 3% річних підлягають
задоволенню частково, а саме у вказаній
сумі.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ч. 1 статті 33
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Положеннями статті 34 ГПК України
встановлено, що господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Статтею 43 ГПК України передбачено, що
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України судові витрати покладаються на
сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 ГПК України,
господарський суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з приватного акціонерного
товариства "Панна" (01004, м. Київ, вул.
Червоноармійська, будинок 48, квартира 1,
ідентифікаційний код 24254900) на користь
товариства з обмеженою
відповідальністю "Автосаміт Лтд" (02121, м.
Київ, Харківське шосе, будинок 179,
ідентифікаційний код 14369855) 4404 (чотири
тисячі чотириста чотири) грн. 02 коп.
основного боргу, 243 (двісті сорок три)
грн. 13 коп. пені, 56 (п'ятдесят шість) грн.
11 коп. 3% річних та 1 826 (одну тисячу
вісімсот двадцять шість) грн. 26 коп.
судового збору.

3. Повернути товариству з обмеженою
відповідальністю "Автосаміт Лтд" (02121, м.
Київ, Харківське шосе, будинок 179,
ідентифікаційний код 14369855) з
Державного бюджету України зайво
сплачену суму судового збору в розмірі
1827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім)
грн. 00 коп., згідно платіжного доручення
№388 від 06.03.2014 р., що знаходиться в
матеріалах справи.

4. В іншій частині позовних вимог
відмовити.

5. Накази видати після набрання
рішенням законної сили.

6. Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення

складено 16.05.2014 р.

Суддя
Ю.В. Картавцева