ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2014 рокуСправа № 912/309/14
Господарський суд Кіровоградської
області в складі колегії суддів:
Поліщук Г.Б. - головуючий суддя, суддів
Глушкова М.С. та Шевчук О.Б., розглянувши
матеріали справи №912/309/14 від 05.02.2014 року

за позовом: Прокурора Ульяновського
району в інтересах держави в особі
позивачів:

1. Головного управління
Держземагентства у Кіровоградській
області, м.Кіровоград,

2. Кіровоградської обласної державної
адміністрації, м.Кіровоград,

до відповідачів: 1. Ульяновської
районної державної адміністрації
Кіровоградської області, м.Ульяновка
Кіровоградської області,

2. Товариства з обмеженою
відповідальністю "Південна нафтова
компанія", м.Одеса,

про визнання незаконним та скасування
розпорядження, визнання недійсним
договору, зобов'язання повернути
земельну ділянку

ПРЕДСТАВНИКИ:

від прокуратури - Макаренко О.І. -
прокурор відділу прокуратури
м.Кіровограда (посвідчення № 023072 від
21.11.2013р.);

від позивача 1 - участі не брали;

від позивача 2 - участі не брали;

від відповідача 1- участі не брали;

від відповідача 2 - Горболис О.А.,
довіреність № 5 від 07.02.2014р.

В судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

Прокурор Ульяновського району
звернувся до господарського суду
Кіровоградської області з позовом про
визнання незаконним та скасування
розпорядження Ульяновської районної
державної адміністрації від 21.12.2007 року
№786-р про затвердження проекту
землеустрою та надання в оренду
земельної ділянки; визнання недійсним
договору оренди земельної ділянки від
25.12.2007 року, укладеного між
Ульяновською районною державною
адміністрацією та ТОВ "Південна
нафтова компанія"; зобов'язання ТОВ
"Південна нафтова компанія" повернути
земельну ділянку площею 0,75га, вартістю
274725,00грн. на території Луполівської
сільської ради державі в особі
головного управління Держземагентства
у Кіровоградській області.

В обґрунтування поданого позову
прокурор посилається на перевищення
повноважень Ульяновською районною
державною адміністрацією при
прийнятті спірного розпорядження. Крім
того, за посиланням прокурора,
передавши спірну земельну ділянку,
Ульянівська райдержадміністрація
порушила встановлені законом вимоги
щодо використання земельної ділянки за
цільовим призначенням, що також є
підставою для скасування
розпорядження №786-р.

Ухвалою від 05.02.2014 року вказану позовну
заяву прийнято до розгляду та порушено
провадження у справі.

19.02.2014 року прокурором подано додаткові
пояснення щодо перевищення
Ульяновською районною державною
адміністрацією господарської
компетенції. Зокрема, прокурор звертає
увагу суду на те, що спірна земельна
ділянка відводилась із земель запасу
під забудову. Статтею 122 Земельного
кодексу визначено, що районні державні
адміністрації передають земельні
ділянки, окрім іншого, для будівництва
об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням
жителів територіальної громади району
(шкіл, закладів культури, лікарень,
підприємств торгівлі тощо). Для
будівництва будь-яких інших об'єктів
земельні ділянки передає обласна
державна адміністрація.

У наданих поясненнях прокурор
посилається на те, що обслуговування
учасників дорожнього руху є поняттям,
яке може включати в себе
обслуговування жителів територіальної
громади Ульяновського району, але є
значно ширшим від останнього, оскільки
учасниками дорожнього руху можуть бути
і будуть жителі будь-яких
територіальних громад України, а
вирішення питання про відведення
земель для їх обслуговування, з огляду
на положення п. "в" ч.3 ст.122 Земельного
кодексу України не входить до
господарської компетенції районної
державної адміністрації.

Крім того, прокурор посилається на те,
що Земельним кодексом України не
передбачено вичерпного переліку
об'єктів, які обслуговують жителів
територіальної громади району. Тому
віднесення того чи іншого об'єкту до
такої категорії має здійснюватись
шляхом попереднього вивчення обставин,
які викликають потребу в
обслуговуванні жителів територіальної
громади та дослідження відповідності
рівня і сфери послуг, які
надаватимуться на відповідному
об'єкті, потребам територіальної
громади тощо. Лише попереднє з'ясування
цих питань, проведення необхідних
вивчень, узагальнень, опрацювання
пропозицій тих чи інших представників
територіальної громади району
спричинить набуття Ульяновською
районною державною адміністрацією
повноважень, визначених п. "в" ч.3 ст.122
Земельного кодексу України.

Позивачем 1 - Головним управлінням
Держземагентства у Кіровоградській
області подано до суду пояснення, у
відповідності до яких позивач
підтримує позов прокурора в повному
обсязі та просить розгляд справи
проводити без участі представника.

Позивачем 2 - Кіровоградською обласною
державною адміністрацією 18.02.2014 року
подано до суду лист, у відповідності до
якого позивач підтримує позовні вимоги
прокурора Ульяновського району.

Відповідачем 1 - Ульяновською районною
державною адміністрацією відзив на
позов не подано.

Відповідач 2 - товариство з обмеженою
відповідальністю "Південна нафтова
компанія" у відзиві на позовну заяву
вважає її немотивованою, безпідставною
та такою, що задоволенню не підлягає. На
думку відповідача-2, приписами
земельного законодавства в редакції,
чинній на момент прийняття спірного
розпорядження, повноваження
Ульяновської районної державної
адміністрації стосувалися
розпорядження лише надання у постійне
користування земельних ділянок із
земель державної власності у межах та
за межами міст республіканського
значення, а порядок передачі земельних
ділянок в оренду, на момент прийняття
спірного розпорядження,
встановлювався статтею 124 Земельного
кодексу України.

Крім того, відповідачем-2 19.02.2014 року
подано заяву про застосування позовної
давності, мотивовану тим, що наказами
Генеральної прокуратури України №3гн
від 18.10.2010 року та №3гн від 07.11.2012 року
встановлено обов'язок органів
прокуратури не рідше одного разу на
місяць перевіряти законність правових
актів Кабінету Міністрів України,
місцевих органів виконавчої влади та
органів місцевого самоврядування.
Договір, який прокурор Ульяновського
району просить визнати недійсним,
зареєстровано в Ульяновському
відділенні Кіровоградської
регіональної філії ДЗК 25.12.2007 року.

З наведеного, відповідач-2 дійшов
висновку про те, що про існування
прийнятого розпорядження та укладений
договір оренди як позивачам, так і
прокурору стало відомо з грудня 2007
року.

Прокурором, згідно інформації, поданої
до господарського суду 14.03.2014 року,
повідомлено господарський суд, що
перебіг строку позовної давності
розпочався з дня, коли
Держсільгоспінспекція в області
поінформувала прокуратуру області та
Кіровоградську обласну державну
адміністрацію про те, що спірне
розпорядження суперечить закону, а
саме з 19.09.2013 року. Тому прокуратурою
термін позовної давності не пропущено,
підстави для задоволення відповідного
клопотання відповідача відсутні.

Позивачем 1 - Головним управлінням
Держземагентства у Кіровоградській
області 14.03.2014 року надіслано до суду
заперечення щодо клопотання
відповідача-2 про застосування строку
позовної давності.

Позивачем-2 - Кіровоградською обласною
державною адміністрацією 15.04.2014 року
подано до господарського суду лист, у
якому останній зазначає про те, що про
прийняття оскаржуваного розпорядження
йому стало відомо 15.09.2013 року з листа
Державної інспекції сільського
господарства, тому строк позовної
давності при поданні позовної заяви не
пропущено.

Розглянувши наявні матеріали справи,
заслухавши присутніх в судовому
засіданні представників сторін,
господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Розпорядженням голови Ульяновської
районної державної адміністрації від
15.03.2007 року №146-р надано згоду на
розробку проекту землеустрою щодо
відведення в довгострокову оренду
терміном на 49 років з подальшим
викупом, земельної ділянки загальною
площею 0,75 га ріллі, за рахунок земель
сільськогосподарського призначення по
угіддям рілля, що перебувають в запасі
Луполовської сільської ради для
комерційного використання,
будівництва АЗС та комплексу
дорожнього сервісу.

На виконання цього розпорядження
приватним підприємством
"Альфа-Земпроект" було розроблено
проект землеустрою щодо відведення
земельної ділянки товариству з
обмеженою відповідальністю "Південна
нафтова компанія" в оренду на 49 років
для будівництва АЗС та комплексу
дорожнього сервісу за адресою:
Кіровоградська область, Ульяновський
район, Луполівська сільська рада, 273 км
автодороги загального користування
державного значення М-05 "Київ-Одеса"
(праворуч).

Зазначений проект землеустрою пройшов
державну експертизу, що
підтверджується висновком державної
експертизи землевпорядної
документації від 16.07.2007р. №2387.

Згідно з положеннями частини 4 статті 35
Закону України "Про державну
експертизу землевпорядної
документації" позитивні висновки
державної експертизи щодо об'єктів
обов'язкової державної експертизи є
підставою для прийняття
відповідного рішення органами
виконавчої влади чи органами місцевого
самоврядування, відкриття
фінансування робіт з реалізації
заходів, передбачених відповідною
документацією.

Розпорядженням голови Ульяновської
районної державної адміністрації від
21.12.2007 року №786-р затверджено проект
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки товариству з обмеженою
відповідальністю "Південна Нафтова
Компанія" в довгострокову оренду,
терміном на 49 років для будівництва АЗС
та комплексу дорожнього сервісу,
пов'язаного з обслуговуванням жителів
територіальної громади району
загальною площею 0,75 га, в тому числі по
угіддях 0,75 га ріллі за рахунок земель
сільськогосподарського призначення,
що перебувають в запасі на території
Луполівської сільської ради
Ульяновського району Кіровоградської
області.

Вказаним розпорядженням зобов'язано
ТОВ "Південна Нафтова Компанія" в
двохмісячний термін сплатити втрати
сільськогосподарського виробництва у
розмірі 36338грн. та надано ТОВ "Південна
Нафтова Компанія" в довгострокову
оренду терміном на 49 років для
будівництва АЗС та комплексу
придорожнього сервісу, пов'язаного з
обслуговуванням жителів
територіальної громади району
земельну ділянку, загальною площею 0,75
га, в тому числі по угіддях 0,75 га ріллі,
за рахунок земель
сільськогосподарського призначення,
що перебувають в запасі на території
Луполовської сільської ради
Ульяновського району Кіровоградської
області.

25.12.2007 року на виконання вказаного
розпорядження Ульяновською районною
державною адміністрацією та
товариством з обмеженою
відповідальністю "Південна Нафтова
Компанія" укладено договір оренди
землі, який зареєстрований в
Ульяновському відділенні №22
Кіровоградської регіональної філії
Центру державного земельного кадастру.
Договір укладено строком на 49 років
(пункт 8 договору).

Статтею 3 Земельного кодексу України
(тут і надалі в редакції, яка діяла на
момент виникнення спірних
правовідносин) визначено, що земельні
відносини регулюються Конституцією
України, цим Кодексом, а також
прийнятими відповідно до них
нормативно-правовими актами.

Згідно зі статтею 17 Земельного кодексу
України, до повноважень місцевих
державних адміністрацій у сфері
земельних відносин належить
розпорядження землями державної
власності в межах, визначених цим
Кодексом.

Відповідно до статті 116 Земельного
кодексу України, громадяни та юридичні
особи набувають права власності та
права користування земельними
ділянками із земель державної або
комунальної власності за рішенням
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування та державних
органів приватизації щодо земельних
ділянок, на яких розташовані об'єкти,
які підлягають приватизації, в межах їх
повноважень, визначених цим Кодексом.

Пунктом 12 розділу X "Перехідні
положення" Земельного кодексу України
визначено, що до розмежування земель
державної та комунальної форм
власності повноваження щодо
розпорядження землями в межах
населених пунктів, крім земель,
переданих у приватну власність та
земель на яких розміщені державні, в
тому числі казенні підприємства,
господарські товариства, у статутних
фондах яких державі належать частки
(акції, паї), об'єкти незавершеного
будівництва та законсервовані об'єкти,
здійснюють відповідні сільські,
селищні і міські ради, а за межами
населених пунктів відповідні органи
виконавчої влади.

Згідно наявної в матеріалах справи
технічної документації, спірна
земельна ділянка знаходиться за межами
населених пунктів на території
Луполівської сільської ради
Ульяновського району Кіровоградської
області.

Відповідно до частини 1 статті 124
Земельного кодексу України передача в
оренду земельних ділянок, які
перебувають у державній або
комунальній власності здійснюється на
підставі рішення відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування шляхом укладення
договору оренди земельної ділянки.

В свою чергу стаття 122 Земельного
кодексу України, на яку посилається
прокурор в обґрунтування позовних
вимог (в редакції на момент прийняття
спірного розпорядження), визначає
повноваження органів виконавчої влади
та органів місцевого самоврядування по
наданню земельних ділянок юридичним
особам у постійне користування.

Таким чином, приписами земельного
законодавства, в редакції, чинній на
момент прийняття спірного
розпорядження, повноваження обласних
державних адміністрацій стосувалися
розпорядження лише надання у постійне
користування земельних ділянок із
земель державної власності, а порядок
передачі земельних ділянок в оренду, на
момент прийняття спірного
розпорядження, встановлювався статтею
124 Земельного кодексу України.

Доводи прокурора стосовно того, що
об'єкт дорожнього сервісу - це об'єкт
який не пов'язаний з обслуговуванням
жителів територіальної громади району,
а тому повноваження щодо передачі
земель для таких потреб відноситься до
компетенції Кіровоградської
облдержадміністрації спростовуються
наступним.

Визначення об'єкту дорожнього сервісу
дано в статті 1 Закону України "Про
автомобільні дороги", це - спеціально
облаштовані місця для зупинки
маршрутних транспортних засобів,
майданчики для стоянки транспортних
засобів, майданчики відпочинку,
видові майданчики, автозаправні
станції, пункти технічного
обслуговування, мотелі, готелі,
кемпінги, торговельні пункти (у тому
числі малі архітектурні форми),
автозаправні комплекси, складські
комплекси, пункти медичної та
технічно-евакуаційної допомоги,
пункти миття транспортних засобів,
пункти приймання їжі та питної води,
автопавільйони, а також інші об'єкти,
на яких здійснюється обслуговування
учасників дорожнього руху та які
розміщуються на землях дорожнього
господарства або потребують їх
використання для заїзду та виїзду на
автомобільну дорогу.

Крім того, визначення поняття об'єкти
сервісу дано в чинному, на момент
виникнення спірних правовідносин,
Порядку видачі дозволів на розміщення,
будівництво, реконструкцію та
функціонування об'єктів сервісу на
землях дорожнього господарства та
згод і погоджень на об'єкти зовнішньої
реклами вздовж автомобільних доріг
загального користування, який
затверджено наказом Державної служби
автомобільних доріг України від 29.09.2005
№ 414 та зареєстровано в Міністерстві
юстиції України 26.10.2005 за №1266/11546, це -
станції та пункти технічного
обслуговування, пункти миття
транспортних засобів, пункти
технічного обслуговування (оглядові
естакади та ін.), автозаправні та
газозаправні станції, придорожні
ринки, пункти торгівлі, харчування
(споруди побутово-торговельного
призначення), у т.ч. влаштовані за
допомогою встановлення малих
архітектурних форм, стоянки
транспортних засобів (стоянки та
майданчики для короткочасної зупинки,
майданчики для відпочинку, стоянки,
що охороняються) та видові
майданчики, готелі, мотелі, кемпінги,
туалети.

Але ні в Законі України "Про
автомобільні дороги", ні у
вищезгаданому Порядку не зазначено
про те, що об'єкти дорожнього сервісу не
пов'язані з обслуговуванням жителів
територіальної громади району.

Таким чином, господарський суд прийшов
до висновку, що відповідач 1 діяв в
межах компетенції та не допустив
порушень при прийнятті спірного
розпорядження, а відтак підстави для
його скасування відсутні. З наведеного
слідує, що відповідачем 1, при прийнятті
спірного розпорядження, не порушено
права або охоронювані законом інтереси
позивачів.

Крім того, прокурор, як на підставу для
задоволення позовних вимог,
посилається на те, що спірна земельна
ділянка була передана в оренду з
порушення земельного законодавства в
частині використання земель за їх
цільовим призначенням та зміни їх
цільового призначення (категорії),
оскільки спірна земельна ділянка
відноситься до категорії земель
сільськогосподарського призначення, а
згідно статті 20 Земельного кодексу
України земельні ділянки
сільськогосподарського призначення
використовуються їх власниками або
користувачами виключно в межах вимог
щодо користування землями певного виду
використання, встановлених статтями 31,
33 - 37 цього Кодексу, а інших видів
використання земель
сільськогосподарського призначення
законом не передбачено. Крім того,
відповідач 1 в порушення вимог статей 20,
22 Земельного кодексу України, передав
землі сільськогосподарського
призначення для будівництва об'єкту
дорожнього сервісу без зміни категорії
земель на землі промисловості,
транспорту, зв'язку, енергетики,
оборони та іншого призначення.

Такі доводи прокурора спростовуються
наступним.

За частиною 1 статті 18 Земельного
кодексу України до земель України
належать усі землі в межах її
території, в тому числі острови та
землі, зайняті водними об'єктами, які
за основним цільовим призначенням
поділяються на категорії.

Відповідно до частини 1 статті 19
Земельного кодексу України землі
України за основним цільовим
призначенням поділяються на такі
категорії, зокрема, як землі
сільськогосподарського призначення та
землі промисловості, транспорту,
зв'язку, енергетики, оборони та іншого
призначення.

За умовами частин 1 та 2 статті 20
Земельного кодексу України віднесення
земель до тієї чи іншої категорії
здійснюється на підставі рішень
органів державної влади та органів
місцевого самоврядування відповідно
до їх повноважень. Зміна цільового
призначення земель провадиться
органами виконавчої влади або
органами місцевого самоврядування,
які приймають рішення про передачу
цих земель у власність або надання у
користування, вилучення (викуп) земель
і затверджують проекти землеустрою
або приймають рішення про створення
об'єктів природоохоронного та
історико-культурного призначення.

В свою чергу, статтею 1 Закону України
"Про землеустрій" передбачено, що
цільове призначення земельної
ділянки - використання земельної
ділянки за призначенням, визначеним
на підставі документації із
землеустрою у встановленому
законодавством порядку.

Отже, з наведених вище норм чинного
земельного законодавства вбачається,
що зміна цільового призначення
земельної ділянки з однієї категорії
на іншу з визначенням виду її
використання в межах зміненої
категорії земель, відбувається шляхом
прийняття рішення відповідним органом
влади, яким затверджується проект
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки із зміненим цільовим
призначенням земельної ділянки
відповідно до закону та надається
земельна ділянка у користування з
визначенням умов її використання і
затвердженням умов надання, мається на
увазі використання земельної ділянки
за цільовим призначенням, визначеним
на підставі відповідного проекту
землеустрою.

Господарський суд бере до уваги, що
землі, придатні для потреб сільського
господарства, в силу вимог частини 1
статті 23 Земельного кодексу України
повинні надаватися насамперед для
сільськогосподарського використання.

Поряд з цим частина 3 цієї статті
передбачає можливість надання
сільськогосподарських угідь гіршої
якості для потреб, не пов'язаних з
веденням сільськогосподарського
виробництва.

Таким чином, вищевказані положення
Земельного кодексу України
передбачають правову можливість
надання сільськогосподарських угідь
для інших потреб, не пов'язаних з
веденням сільськогосподарського
виробництва.

Однак, надання сільськогосподарських
угідь для інших потреб, не пов'язаних з
веденням сільськогосподарського
виробництва, передбачає необхідність
зміни цільового призначення земельної
ділянки з категорії земель
сільськогосподарського призначення на
іншу категорію земель.

Як зазначено вище, розпорядженням №786-р
було затверджено проект землеустрою,
відповідно до якого земельну ділянку
вилучено із земель
сільськогосподарського призначення та
змінено категорію земель на землі
промисловості, транспорту, зв'язку
оборони та іншого призначення, цільове
призначення земельної ділянки - землі,
що використовуються в комерційних
цілях, що відповідає вимогам статті 20
Земельного кодексу України.

Факт зміни цільового призначення
спірної земельної ділянки
підтверджується листом відділу
Держземагентства в Ульяновському
районі Кіровоградської області №539 від
03.03.2014 року та наданою Головним
управлінням Держземагентства у
Кіровоградській області копією
експлікації земельних угідь згідно з
формою №6-зем.

Викладеним спростовуються висновки
прокурора про те, що спірна земельна
ділянка була передана в оренду з
порушенням земельного законодавства в
частині використання земель за їх
цільовим призначенням та зміни їх
цільового призначення (категорії).

Відповідно до статті 21 Цивільного
кодексу України суд визнає незаконним
та скасовує правовий акт
індивідуальної дії, виданий органом
державної влади Автономної Республіки
Крим або органом місцевого
самоврядування, якщо він суперечить
актам цивільного законодавства і
порушує цивільні права або інтереси.
Суд визнає незаконним та скасовує
нормативно-правовий акт органу
державної влади, органу влади
Автономної Республіки Крим або органу
місцевого самоврядування, якщо він
суперечить актам цивільного
законодавства і порушує цивільні права
або інтереси.

Тобто підставами для визнання акта
недійсним є невідповідність його
вимогам чинного законодавства та/або
визначеній законом компетенції органу,
який видав цей акт, при цьому, оцінка
щодо недодержання вимог правових норм,
які регулюють порядок прийняття акта,
здійснюється судом у відповідності до
законодавства, яке існувало на момент
прийняття спірного акту.

Зважаючи на викладені вище обставини,
господарський суд дійшов висновку про
те, що розпорядження Ульяновської
районної державної адміністрації
відповідає вимогам законодавства, яке
існувало на момент його прийняття, з
чого слідує, що підстави для визнання
його незаконним та скасування
відсутні.

25.12.2007 року між Ульяновською районною
державною адміністрацією
(орендодавець) та товариством з
обмеженою відповідальністю "Південна
нафтова компанія" (орендар) укладено
договір оренди землі, за умовами якого
орендар отримав в довгострокове платне
користування (оренду) земельну ділянку
площею 0,75 га для будівництва
автозаправної станції та комплексу
дорожнього сервісу, пов'язаного з
обслуговуванням жителів
територіальної громади району, яка
знаходиться на території Луполівської
сільської ради Ульяновського району
Кіровоградської області.

Вказаний договір зареєстрований в
Ульяновському відділенні №22
Кіровоградської регіональної філії
Центру державного земельного кадастру,
про що у Книзі записів реєстрації
державних актів на право власності на
землю та на право постійного
користування землею, договорів оренди
землі по Луполівській сільській раді
вчинено запис від 25.12.2007 року №6.

Відповідно до частини 1 статті 215
Цивільного кодексу України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Обґрунтовуючи свої вимоги в частині
визнання недійсним спірного договору
оренди землі, прокурор посилається на
те, що такий договір укладений на
підставі розпорядження, яке не
відповідає вимогам чинного земельного
законодавства.

Господарським судом встановлено, що
Ульяновською районною державної
адміністрацією дотримано
встановленого порядку надання
земельної ділянки в оренду, тому
спірний договір оренди землі не
підлягає визнанню недійсним з підстав,
зазначених прокурором в позовній
заяві.

Оскільки відсутні підстави для
визнання недійсним договору оренди
земельної ділянки від 25.12.2007 року,
укладеного між Ульяновською РДА та ТОВ
"Південна Нафтова Компанія", відсутні
правові підстави для повернення
орендованої земельної ділянки
власнику.

З огляду на викладене в задоволенні
позову слід відмовити в повному обсязі.

Стосовно заяви відповідача 2 про
застосування строку позовної давності
господарський суд вважає за необхідне
зазначити, що відповідно до п. 2.2
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 29.05.2013
року №10 "Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських спорів", за
змістом частини першої статті 261 ЦК
України позовна давність
застосовується лише за наявності
порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну
давність, господарський суд повинен
з'ясувати та зазначити в судовому
рішенні, чи порушене право або
охоронюваний законом інтерес позивача,
за захистом якого той звернувся до
суду. У разі, коли такі право чи інтерес
не порушені, суд відмовляє в позові з
підстав його необґрунтованості. І лише
якщо буде встановлено, що право або
охоронюваний законом інтерес особи
дійсно порушені, але позовна давність
спливла і про це зроблено заяву іншою
стороною у справі, суд відмовляє в
позові у зв'язку зі спливом позовної
давності - за відсутності наведених
позивачем поважних причин її
пропущення.

Враховуючи наведені вище обставини та
висновки господарського суду щодо
відсутності підстав для задоволення
позовних вимог прокурора та порушення
прав позивачів, господарський суд не
вбачає підстав для застосування
позовної давності.

На підставі статті 49 Господарського
процесуального України, господарський
суд судовий збір покладає на позивачів.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82-85, 116
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити
повністю.

Стягнути з Головного управління
Держземагентства у Кіровоградській
області (25006, м. Кіровоград, вул.
Тимірязєва, 84, ідентифікаційний код
38802868) на користь Державного бюджету
України (р/р 3002 в Головному
Управлінні Державної казначейської
служби України у Кіровоградській
області, МФО 823016, код 38037409, отримувач
коштів УК у м. Кіровограді (м.
Кіровоград) 22030001) - 1827,00грн. судового
збору.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Стягнути з Кіровоградської обласної
державної адміністрації (25022, м.
Кіровоград, пл. Кірова,1,
ідентифікаційний код 00022543) на користь
Державного бюджету України (р/р 3002
в Головному Управлінні Державної
казначейської служби України у
Кіровоградській області, МФО 823016, код
38037409, отримувач коштів УК у м.
Кіровограді (м. Кіровоград) 22030001) -
1827,00грн. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням
судового збору.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Рішення може бути оскаржене протягом
десяти днів з дня його підписання до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду через
господарський суд Кіровоградської
області.

Повне рішення складено 19.05.2014р.

Головуючий суддя
Г.Б. Поліщук

Суддя
М.С. Глушков

Суддя
О.Б. Шевчук