ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" квітня 2014 р.
Справа № 911/778/14

За позовом Державного підприємства
матеріально-технічного забезпечення
залізничного транспорту України
«Укрзалізничпостач»

до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Валтекс»

про стягнення 153 338,72грн.

Суддя Горбасенко
П.В.

За участю представників:

від позивача Качур С.А. (дов. №
ЦХП-15/80 від 30.12.2013р.);

від відповідача Лиценко З.В. (дов. № 1Д
від 05.03.2013р.).

Обставини справи:

Державне підприємство
матеріально-технічного забезпечення
залізничного транспорту України
«Укрзалізничпостач» (далі - позивач)
звернулося з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Валтекс»
(далі - відповідач) про стягнення 153
338,72грн. заборгованості, з яких: 149
998,72грн. штрафу та 3 340грн. пені.

Позовні вимоги обґрунтовані
неналежним виконанням відповідачем
своїх зобов'язань за договором
поставки № ЦХП-02-01713-01 від 14.03.2013р. в
частині непоставлення, вказаної в
рознарядці (дозволі) на відвантаження
продукції № ЦХП-02-01713-01 від 14.03.2013р.,
кількості продукції.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 11.03.2014р. порушено
провадження у справі № 911/778/14, розгляд
справи призначено на 21.03.2014р.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 21.03.2014р. розгляд справи
відкладено на 04.04.2014р.

04.04.2014р. до канцелярії господарського
суду Київської області від
представника відповідача надійшов
відзив на позов № 134/04 від 03.04.2014р. (вх. №
6168/14 від 04.04.2014р.), згідно якого останній
визнав позовні вимоги безпідставними,
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню, який прийнято
судом.

У судовому засіданні 04.04.2014р. оголошено
перерву до 11.04.2014р.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 11.04.2014р. розгляд справи
відкладено на 25.04.2014р.

У судовому засіданні 25.04.2014р.
представник позивача підтримав позов
повністю, представник відповідача
заперечив проти задоволення позовних
вимог.

Заяв чи клопотань про застосування
позовної давності до вимог позивача
відповідачем не заявлено.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши наявні в ній докази,
оцінивши їх в сукупності та заслухавши
пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

14.03.2013р. між Державним підприємством
матеріально-технічного забезпечення
залізничного транспорту України
«Укрзалізничпостач» (Замовник) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Валтекс»
(Постачальник) було укладено договір
поставки № ЦХП-02-01713-01, згідно якого
постачальник зобов'язався поставити та
передати у власність, а замовник -
прийняти та оплатити продукцію,
найменування, марка й кількість якої
вказується в специфікації, яка є
невід'ємною частиною договору, на
умовах, що викладені у договорі.

Згідно п.п. 1.2., 1.3. договору найменування
продукції: взуття захисне та іншої
призначеності (чоботи робочі литтєвого
методу кріплення підошви). Виробник
продукції: ТОВ «Валтекс» м. Біла Церква,
Київська область, Україна.

Відповідно до п.п. 4.3., 4.4., 4.5. договору
загальна сума договору на момент його
підписання складає - 3 085 813,70грн., крім
того ПДВ 20 % - 617 162,74грн., що разом складає
- 3 702 976,44грн. Зміни ціни і вартості
продукції здійснюється за взаємною
згодою сторін в порядку, що
узгоджується сторонами. Обсяги
закупівлі та сума договору може бути
змінена замовником у зв'язку зі зміною
реального фінансування та планів
замовника. Про зміну обсягів закупівлі
замовник повідомляє постачальника
шляхом направлення листа або шляхом
укладання додаткової угоди до договору
поставки.

Поставка продукції проводиться
партіями протягом терміну дії
договору, тільки після письмової
рознарядки замовника, яка вважається
дозволом на поставку та є
підтвердженням готовності замовника
до прийому продукції. Відповідальність
за достовірність інформації, яка
вказується у рознарядці, несе замовник.
Рознарядка надається постачальнику в
оригіналі та з застосуванням
факсимільного зв'язку. Після отримання
рознарядки по факсу постачальник
повинен протягом доби направити
замовнику копію отриманої рознарядки з
відміткою, що підтверджує її отримання,
або іншим чином підтвердити їх
отримання. Кожна партія продукції
постачається протягом 30 календарних
днів з дати письмової рознарядки
замовника, якщо інше не вказано у
рознарядці. Матеріальні витрати, що
виникли при поверненні продукції, яка
не була письмово заявлена,
покладаються на постачальника.
Замовник не несе відповідальності за
ненадання рознарядок (надання не в
повному обсязі), якщо це є наслідком
зміни планів постачання та
фінансування замовника. Датою поставки
продукції вважається дата приймання
цієї продукції вантажоодержувачем -
кінцевим одержувачем - структурним
підрозділом залізниці, реквізити якого
зазначені в рознарядці замовника, що
підтверджується належно оформленим
актом прийому-передачі, який
підписується представниками
вантажоодержувача, постачальника та
затверджується керівництвом служби
залізниці вантажоодержувача, оригінал
якого надається замовнику (п.п. 5.2., 5.3.
договору).

Згідно п.п. 6.1., 6.2., 6.3. договору оплата за
кожну партію поставленої продукції по
договору проводиться замовником
протягом 75 банківських днів після дати
поставки партії продукції, у
відповідності з рахунком-фактурою на
дану партію, обумовлену згідно п. 5.2.
Датою оплати вважається дата
відправлення коштів замовником за
банківськими реквізитами
постачальника. Остаточні фінансові
взаєморозрахунки сторони здійснюють
після підписання акту звірки, який
складається і підписується
уповноваженими сторонами.

Відповідно до п. 10.1. договору за
порушення термінів постачання
постачальник оплачує замовнику штраф у
розмірі 15 % від суми непоставленої в
строк продукції, а за прострочення
понад 30 днів додатково стягується пеня
у розмірі 0,1 % від суми непоставленої
продукції за кожний день прострочення.

Пунктом 13.7. договору передбачено, що
термін дії договору встановлюється з
моменту його підписання обома
сторонами до 31.12.2013р., а в разі наявності
потреби замовника, що підтверджено
відповідним повідомленням та
рознарядкою направленими на адресу
постачальника - до повного виконання.

14.03.2013р. між Державним підприємством
матеріально-технічного забезпечення
залізничного транспорту України
«Укрзалізничпостач» (Замовник) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Валтекс»
(Постачальник) укладено договір про
неустойку № ЦХП-02-01713-01, згідно якого
постачальник зобов'язався сплатити
протягом 3 банківських днів з дня
вимоги замовнику штраф у загальному
розмірі 5 % від суми договору у разі
настання будь-якої вимоги з наступних
подій: одностороннє розірвання
договору постачальником без згоди
замовника; - невиконання поставки
продукції постачальником в обсязі та в
терміни, визначені згідно з договором.

Відповідно до п. 3. договору про
неустойку № ЦХП-02-01713-01 від 14.03.2013р.
договір втрачає юридичну силу
внаслідок виконання постачальником
своїх зобов'язань за договором або
розірвання договору за згодою сторін.

Як вбачається з п. 1.3 Додатку № 1 до
договору поставка мала бути здійснена
за наступним графіком: 15.08.2012р. - 1 000 тон
товару, 30.09.2012р. - 2 000 тон товару, 31.10.2012р. -
2 000 тон товару.

Суд встановив, що відповідач на
виконання п. 1.1. договору поставки №
ЦХП-02-01713-01 від 14.03.2013р. поставив
позивачу продукцію на загальну суму 3 702
976,44грн., що підтверджується наявними в
матеріалах справи актами
прийому-передачі, податковими
накладними, видатковими накладними,
товарно-транспортними накладними та
актами звірки поставок та розрахунків
між ДП «Укрзалізничпостач» та ТОВ
«Валтекс».

Позивач в якості обґрунтування
позовних вимог посилається на те, що
останній на виконання п. 5.2. договору
поставки № ЦХП-02-01713-01 від 14.03.2013р.
направив на адресу відповідача
рознарядку № ЦХП-20/1572 від 14.03.2013р. (а.с. 22)
на відвантаження продукції на загальну
суму 999 991,50грн., що підтверджується
фіскальним чеком № 4826 від 18.03.2013р. та
список поштових відправлень (а.с. 23).

Водночас п. 5.2. договору поставки №
ЦХП-02-01713-01 від 14.03.2013р. рознарядка
надається постачальнику в оригіналі та
з застосуванням факсимільного зв'язку.
Після отримання рознарядки по факсу
постачальник повинен протягом доби
направити замовнику копію отриманої
рознарядки з відміткою, що підтверджує
її отримання, бо іншим чином
підтвердити їх отримання.

Доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких грунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору (ч. 1 ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України).

Згідно ч. 1 ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 33, 34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Позивачем, належними та допустимими
доказами у розумінні ст.ст. 33, 34
Господарського процесуального
кодексу, не доведено суду факту
надсилання відповідачеві рознарядки
на загальну суму 999 991,50грн., в порядку
передбаченому п. 5.2. договору поставки
№ ЦХП-02-01713-01 від 14.03.2013р., оскільки зі
змісту фіскального чеку № 4826 від
18.03.2013р. та списку поштових відправлень
(а.с. 23) неможливо встановити, який саме
документ був направлений відповідачу.

Інших доказів, які б підтверджували
надіслання позивачем відповідачу
рознарядки № ЦХП-20/1272 від 14.03.2013р.
представником позивача суду не надано.

Предметом позову є вимога про
стягнення 153 338,72грн. заборгованості, з
яких: 149 998,72грн. штрафу та 3 340грн. пені на
підставі п. 10.1. договору поставки №
ЦХП-02-01713-01 від 14.03.2013р.

Частиною першою ст. 173 Господарського
кодексу України визначено, що
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом (абз. 2 ч. 1 ст.
175 ГК України).

Статтею 626 ЦК України передбачено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу
України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського
кодексу України за договором поставки
одна сторона - постачальник
зобов'язується передати (поставити) у
зумовлені строки (строк) другій стороні
- покупцеві товар (товари), а покупець
зобов'язується прийняти вказаний товар
(товари) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Згідно ст. 610 ЦК України невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання) є порушення
зобов'язання.

Статтею 530 Цивільного Кодексу України
передбачено, що, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема:
припинення зобов'язання внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом, або розірвання
договору; зміна умов зобов'язання;
сплата неустойки; відшкодування
збитків та моральної шкоди.

Згідно з частиною другою статті 551 ЦК
України, якщо предметом неустойки є
грошова сума, її розмір встановлюється
договором або актом цивільного
законодавства.

Відповідно до п. 10.1. договору за
порушення термінів постачання
постачальник оплачує замовнику штраф у
розмірі 15 % від суми непоставленої в
строк продукції, а за прострочення
понад 30 днів додатково стягується пеня
у розмірі 0,1 % від суми непоставленої
продукції за кожний день прострочення.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.

У частині другій статті 9 ЦК України
зазначено, що законом можуть бути
передбачені особливості регулювання
майнових відносин у сфері
господарювання.

Частиною першою статті 216 та частиною
другою статті 217 ГК України передбачена
господарсько-правова відповідальність
учасників господарських відносин за
правопорушення у сфері господарювання
шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбаченому
цим Кодексом, іншими законами та
договором, у вигляді відшкодування
збитків, штрафних санкцій та
оперативно-господарських санкцій.

За змістом статті 199 ГК України
виконання господарського зобов'язання
забезпечується заходами захисту прав
та відповідальності учасників
господарських відносин, передбаченими
цим Кодексом та іншими законами. За
погодженням сторін можуть
застосовуватися передбачені законом
або такі, що йому не суперечать, види
забезпечення виконання зобов'язань,
які звичайно застосовуються у
господарському (діловому) обігу.

Відповідно до частини четвертої статті
231 ГК України якщо розмір штрафних
санкцій законом не визначено, санкції
застосовуються в розмірі,
передбаченому договором. При цьому
розмір санкцій може бути встановлено
договором у відсотковому відношенні до
суми невиконаної частини зобов'язання
або у певній, визначеній грошовій сумі,
або у відсотковому відношенні до суми
зобов'язання незалежно від ступеня
його виконання, або у кратному розмірі
до вартості товарів (робіт, послуг).

Судом встановлено, що позивачем,
належними та допустимими доказами у
розумінні ст.ст. 33, 34 Господарського
процесуального кодексу, не доведено
суду факту надсилання відповідачеві
рознарядки на загальну суму 999 991,50грн.,
в порядку передбаченому п. 5.2. договору
поставки № ЦХП-02-01713-01 від 14.03.2013р.,
оскільки зі змісту фіскального чеку №
4826 від 18.03.2013р. та списку поштових
відправлень (а.с. 23) неможливо
встановити, який саме документ був
направлений відповідачу; інших
доказів, які б підтверджували
надіслання позивачем відповідачу
рознарядки № ЦХП-20/1272 від 14.03.2013р.
представником позивача суду не надано.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку, що у відповідача не виник
обов'язок з поставки позивачу
продукції на загальну суму 999 991,50грн.

Крім того, судом встановлено, що
відповідач повністю виконав свої
зобов'язання за договором поставки №
ЦХП-02-01713-01 від 14.03.2013р., а саме на
виконання п. 1.1. договору поставки №
ЦХП-02-01713-01 від 14.03.2013р. поставив
позивачу продукцію на загальну суму 3 702
976,44грн., в обсягах, передбачених п. 4.3.
договору, що підтверджується наявними
в матеріалах справи актами
прийому-передачі, податковими
накладними, видатковими накладними,
товарно-транспортними накладними та
актами звірки поставок та розрахунків
між ДП «Укрзалізничпостач» та ТОВ
«Валтекс»; доказів надіслання
позивачем відповідачу листа або
укладення додаткової угоди про зміну
обсягів закупівлі продукції суду не
надано.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку, що оскільки позивачем,
належними та допустимими доказами у
розумінні ст.ст. 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України, не
доведено суду факту порушення
відповідачем зобов'язання з поставки
продукції за договором поставки №
ЦХП-02-01713-01 від 14.03.2013р., вимоги позивача
про стягнення з відповідача 149 998,72грн.
штрафу та 3 340грн. пені є безпідставними,
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору,
відповідно до статей 44, 49 ГПК України,
покладаються судом на позивача.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України,
суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити
повністю.

Повне рішення складено: 29.04.2014р.

Суддя
П.В. Горбасенко