РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2014 року
Справа № 924/1597/13

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя
Дужич С.П. , суддя Олексюк Г.Є.

при секретарі Мухомеджанов Д.Ю.

за участю представників сторін:

від позивача: Стороженко Ю.В. (дов № 16/02
від 03.01.2014р. )

від відповідача: не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу
позивача на рішення господарського
суду Хмельницької області від 06.02.14 р. у
справі № 924/1597/13 (суддя В.В. Магера)

за позовом Міського комунального
підприємства
"Хмельницьктеплокомуненерго"

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2
м.Хмельницький

про стягнення 17 604,51 грн. заборгованості
за надані послуги з теплопостачання за
період з 07.10.2010 р. по 31.11.2013 р.

ВСТАНОВИВ:

Міське комунальне підприємство
"Хмельницьктеплокомуненерго" (надалі -
позивач) звернулось в господарський
суд Хмельницької області з позовною
заявою (а.с. 2-3) до ФОП ОСОБА_2 (надалі -
відповідач), в якій просить стягнути
17604,51 грн. заборгованості за надані
послуги з теплопостачання.

Рішенням господарського суду
Хмельницької області від 06.02.14р. (а.с.
43-45) в позові відмовлено.

В обґрунтування свого рішення суд
першої інстанції вказав, що наявність
укладеного між сторонами договору є
обов'язковою умовою покладення на
відповідача додаткових зобов'язань по
оплаті за послуги теплопостачання у
зв'язку із зміною тарифів. Натомість,
відсутність такого договору позбавляє
позивача правових підстав для
стягнення суми боргу.

Крім того, в матеріалах справи відсутні
докази про те, що позивач звертався до
відповідача із пропозицією про
укладання договору. Відтак, доказів на
підтвердження доводів позивача щодо
правомірності його позовних вимог,
суду не подано, доводи відповідача не
спростовано, а тому суд першої
інстанції відмовив в задоволенні
позовних вимог.

Не погоджуючись із винесеним рішенням
суду першої інстанції, позивач
звернувся з апеляційною скаргою (а.с.
55-57) до Рівненського апеляційного
господарського суду, в якій просить
рішення господарського суду
Хмельницької області від 06.02.14 року у
даній справі скасувати та прийняти
нове, яким позов задоволити.

Апеляційну скаргу позивач обґрунтовує
тим, що після відкриття у належному
відповідачу приміщенні аптеки,
відповідач повинен щомісячно
оплачувати послуги з теплопостачання
за тарифом, затвердженої для другої
групи споживачів.

Скаржник стверджує, що відсутність
договору не позбавляє споживача
обов'язку оплатити отриману теплову
енергію за встановленим тарифом

Відповідач у відзиві на апеляційну
скаргу, заперечив проти вимог
апеляційної скарги, оскільки вважає, що
посилання скаржника, викладені в
апеляційній скарзі, є безпідставними
та необґрунтованими.

Відповідач зазначив, що здійснював
оплату за надані послуги згідно
рахунків, які виставлялись позивачем
кожного місяця по тарифам
"затвердженим для населення". При цьому,
оплата за надані послуги із
теплопостачання проводилася за
відсутності укладеного між сторонами
договору.

Зазначав, що станом на 20.01.14 р.
заборгованість відповідача перед
позивачем по оплаті за опалення і
гаряче водопостачання - відсутня, що
підтверджується довідкою № 2691.

Автоматизованою системою
документообігу суду визначено колегію
суддів для розгляду справи № 924/1597/13 у
складі: головуючий суддя Бучинська Г.Б.,
суддя Філіпова Т.Л., суддя Дужич С.П.

До початку розгляду апеляційної скарги
по суті, розпорядженням в.о. голови суду
від 14.04.14 р. внесені зміни до складу
колегії суддів та визначено колегію
суддів у складі: головуючий суддя
Бучинська Г.Б., суддя Дужич С.П., суддя
Олексюк Г.Є.

Представник відповідача не реалізував
процесуальне право на участь у
судовому засіданні суду апеляційної
інстанції, хоча про час та місце його
проведення був повідомлений належним
чином, про що свідчить повідомлення про
вручення поштового відправлення.
Жодних клопотань, щодо відкладення
розгляду справи від відповідача не
надходило.

Враховуючи приписи статті 102
Господарського процесуального кодексу
України, колегія суддів визнала за
можливе здійснити розгляд апеляційної
скарги за відсутності представника
відповідача за наявними в матеріалах
справи доказами.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України,
апеляційний суд не зв'язаний доводами
апеляційної скарги і перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
місцевого господарського суду у
повному обсязі.

Заслухавши пояснення представника
позивача, розглянувши матеріали та
обставини справи, апеляційну скаргу,
відзиви на апеляційну скаргу,
перевіривши юридичну оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
дослідивши правильність застосування
місцевим господарським судом при
винесенні рішення норм матеріального
та процесуального права, колегія
суддів Рівненського апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
що в задоволенні апеляційної скарги
слід відмовити, а оскаржуване рішення
залишити без змін, виходячи з
наступного.

Як встановлено судом першої інстанцій
та вбачається з матеріалів справи
ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1, що
підтверджується витягом Хмельницького
БТІ від 30.06.2010р. №26570899 та технічним
паспортом від 24.04.2013р.

Відповідач, як споживач, отримував
послуги з центрального опалення та
підігріву води, які надавались МКП
"Хмельницьктеплокомуненерго", як
енергопостачальною організацією,
відповідно до виставлених рахунків за
відсутності укладеного між сторонами
договору.

Як вбачається з матеріалів справи, за
період з травня 2012р. по грудень 2013р.
позивачем виставлялись відповідачу
рахунки на плату, а саме: за квітень 2011
р. на суму 67,08 грн.; травень 2012р. на суму
945,34 грн.; за серпень 2012р. на суму 137,67
грн.; за грудень 2012р. на суму 675,48 грн.; за
травень 2013р. на суму 472,68 грн.; за
вересень 2013р. на суму 268,32грн.; за
листопад 2013р. в сумі 405,60 грн.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах
справи, колегія суддів приходить до
висновку, що відповідач повністю
розрахувався за надані послуги з
центрального опалення та підігріву
води згідно виставлених позивачем
рахунків, що підтверджується
банківськими квитанціями на оплату
вказаних послуг.

Колегія суддів констатує, що з довідки
МКП "Хмельницьктеплокомуненерго" №2691
від 20.01.2014р. вбачається, що станом на
01.02.2014р. відсутня заборгованість
відповідача перед позивачем по оплаті
за опалення та гаряче водопостачання
АДРЕСА_1.

Як вбачається з матеріалів справи, а
саме з: актів обстеження від 26.05.2011р.,
від 12.11.2013р., ФОП ОСОБА_2 реконструював
квартиру для потреб непромислового
характеру відповідно до поданої
відповідачем декларації відповідності
матеріально-технічної бази суб'єкта
господарювання вимогам законодавства
від 07.10.2010р. №26.

Згідно рішення виконавчого комітету
Хмельницької міської ради №144 від
11.02.2009р. "Про внесення змін в рішення
виконавчого комітету міської ради від
11.12.2008р. №1417" було вирішено встановити
тариф на опалення для другої групи
споживачів з 01.02.2011 р. в розмірі 15,63 грн.
за 1 м кв. загальної площі в
опалювальний сезон в місяць.

Відповідно до рішення виконавчого
комітету Хмельницької міської ради від
27.01.2011р. №83 "Про встановлення тарифів на
послуги із централізованого опалення
та підігріву води для населення та
інших споживачів" тариф на опалення для
другої групи споживачів з 01.02.2011р.
складав 17,13 грн. за 1 м кв. загальної
площі в опалювальний сезон в місяць.

Рішенням виконавчого комітету
Хмельницької міської ради №1053 від
13.10.2011 р. "Про коригування тарифів на
послуги з централізованого опалення та
підігріву води та внесення змін в
рішення виконавчого комітету міської
ради" тариф із централізованого
опалення для другої групи споживачів
встановлений в розмірі 25,49 грн. за 1 вк.м.
загальної площі за опалювальний сезон
в місяць.

Із змісту позовної заяви вбачається, що
позивач, звертаючись з даним позовом,
просив суд стягнути із відповідача
заборгованість в сумі 17 604,51 грн. за
надані послуги з теплопостачання за
період з 07.10.2010р. по 31.11.2013р., посилаючись
на те, що відповідач є споживачем
послуг із централізованого опалення
другої групи, для якої згідно рішення
виконкому Хмельницької міської ради
№83 від 27.01.2011р. (із врахуванням рішення
виконкому Хмельницької міської ради
№1053 від 13.10.2011р.) встановлені вищі
тарифи на опалення за 1 кв.м. загальної
площі в опалювальний сезон на місяць,
ніж ті, які використовувались
відповідачем.

Рішенням господарського суду першої
інстанції відмовлено в задоволенні
позову щодо стягнення з відповідача на
користь позивача заборгованості в сумі
17 604,51 грн.. При цьому, колегія суддів
погоджується з даним висновком суду
першої інстанції, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу
України та ст.174 Господарського кодексу
України господарські зобов'язання
можуть виникати, зокрема, з
господарського договору та інших угод,
передбачених законом, а також з угод, не
передбачених законом, але таких, які
йому не суперечать.

Із положень ст. 509 ЦК України та ст.173 ГК
України вбачається, що зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст. 1 ЗУ "Про теплопостачання" від
02.06.2005р. №2633-IV (із змінами та
доповненнями) передбачено, що
постачання теплової енергії
(теплопостачання) - господарська
діяльність, пов'язана з наданням
теплової енергії (теплоносія)
споживачам за допомогою технічних
засобів транспортування та розподілом
теплової енергії на підставі договору.
Транспортування теплової енергії -
господарська діяльність, пов'язана з
передачею теплової енергії
(теплоносія) за допомогою мереж на
підставі договору.

Статтею 21 ЗУ "Про житлово-комунальні
послуги" передбачено, що виконавець
зобов'язаний підготувати та укласти із
споживачем договір на надання
житлово-комунальних послуг з
визначенням відповідальності за
дотримання умов його виконання згідно
з типовим договором.

Статтею 19 ЗУ "Про теплопостачання"
передбачено, що теплогенеруюча
організація має право постачати
вироблену теплову енергію
безпосередньо споживачу згідно з
договором купівлі-продажу. Споживач
повинен щомісячно здійснювати оплату
теплопостачальній організації за
фактично отриману теплову енергію.

Стаття 19 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги"
передбачає, що відносини між
учасниками у сфері житлово-комунальних
послуг здійснюється виключно на
договірних засадах.

Правила користування тепловою
енергією, затверджені Постановою
Кабінету Міністрів України від 03.10.2007р.
№1198 та визначають взаємовідносини між
теплопостачальними організаціями та
споживачами теплової енергії (далі -
Правила).

Пунктом 3 цих Правил передбачено, що
споживач теплової енергії - це фізична
особа, яка є власником будівлі або
суб'єктом підприємницької діяльності,
чи юридична особа, яка використовує
теплову енергію відповідно до
договору.

Водночас, зі змісту інших положень
Правил користування теплової енергії,
зокрема, п. 44, вбачається, що термін
споживач застосовується у значно
ширшому значенні, оскільки він також
розповсюджується і на осіб, які
використовують теплову енергію без
укладення договору на теплопостачання.

Користування тепловою енергією
допускається лише на підставі договору
купівлі-продажу теплової енергії між
споживачем і теплопостачальною
організацією, крім підприємств, що
виробляють та використовують теплову
енергію для цілей власного виробництва
(п. 4 Правил).

Відповідно до п.2 ст. 275 Господарського
кодексу України, ст.1, п.4 ст.19 Закону
України "Про теплопостачання"
споживання теплової енергії
допускається тільки на підставі
договору, укладеного між
Теплопостачальною організацією та
Споживачем.

Враховуючи вищенаведені норми
законодавства, колегія суддів
приходить до висновку, що наявність
укладеного між сторонами договору є
обов'язковою умовою для надання послуг
постачання теплової енергії споживачу.

Водночас, як встановлено судом,
договору про надання послуг з
теплопостачання у вигляді
централізованого опалення та
підігріву води у письмовій формі, між
сторонами укладено не було.

При цьому, апеляційний суд констатує
той факт, що в матеріалах справи
відсутні будь-які докази на
підтвердження того, що позивач або
відповідач вчиняли дії щодо його
укладення.

Враховуючи відсутність між сторонами
письмового договору на постачання
теплової енергії, колегія суддів
враховує наступні норми чинного
законодавства України.

Згідно ч. 6 ст. 19 ЗУ "Про теплопостачання"
споживач повинен щомісячно
здійснювати оплату теплопостачальній
організації за фактично отриману
теплову енергію.

Згідно з п. 40 Правил користування
теплової енергії, споживач теплової
енергії зобов'язаний, зокрема, вчасно
проводити розрахунки за спожиту
теплову енергію та здійснювати інші
платежі відповідно до умов договору та
цих Правил.

Однак, як вбачається з матеріалів
справи, оплата за надані відповідачу
послуги із теплопостачання
здійснювалась за відсутності
укладеного між сторонами договору на
підставі виставлених позивачем
рахунків, які відповідач оплачував.

Колегія суддів констатує, що за період
з травня 2012р. по грудень 2013р. позивачем
виставлялись рахунки на оплату, а саме:
за квітень 2011 р. на суму 67,08 грн.; травень
2012р. на суму 945,34 грн.; за серпень 2012р. на
суму 137,67 грн.; за грудень 2012р. на суму
675,48 грн.; за травень 2013р. на суму 472,68
грн.; за вересень 2013р. на суму 268,32грн.; за
листопад 2013р. в сумі 405,60 грн. Дані
рахунки оплачені позивачем, що
підтверджується банківськими
квитанціями.

Будь-яких інших рахунків на оплату
послуг із теплопостачання відповідачу
не направлялись та до матеріалів
справи не долучались.

Заперечення споживача в частині
надіслання відповідачу рахунків МКП
"Хмельницьктеплокомуненерго" судом не
беруться до уваги, оскільки проплати,
здійснені відповідачем за даними
рахунками, приймалися позивачем як
належні, на підставі чого була
сформована довідка №2691 від 20.01.2014р.,
відповідно до якої станом на 01.02.2014р. у
відповідача відсутня заборгованість
перед позивачем по оплаті за опалення
та гаряче водопостачання АДРЕСА_1.

Таким чином, надання позивачем послуг з
теплопостачання, надіслання рахунків
на їх оплату та споживання даних послуг
відповідачем, а також їх оплата згідно
з приписами ст.ст. 11, 202, 509, 642 ЦК України,
ст. 173 ГК України можуть свідчити, що між
сторонами виникли відносини, які за
своєю правовою природою є договором
про надання послуг, окремі умови якого
були погоджені сторонами, зокрема щодо
виду послуг (опалення та гаряче
водопостачання) та їх вартість.

Відтак, доводи позивача про наявність
заборгованість за теплопостачання в
сумі 17 604,51 грн. за період з 07.10.2010р. по
31.11.2013р., які відповідач повинен був
сплатити, не підтверджено належними та
допустимими доказами.

Враховуючи наведене, колегія суддів
приходить до висновку про
безпідставність перерахування
позивачем відповідачу тарифів на
опалення для другої групи з 07.10.2010р.

Враховуючи, що позивачем виставлялись
відповідачу рахунки, як фізичній особі,
дані рахунки повністю оплачені
відповідачем, враховуючи те, що станом
на 01.02.14 р. за даними позивача
заборгованість відповідача за
отримані послуги з теплопостачання
відсутні, колегія суддів приходить до
висновку про безпідставність позовних
вимог щодо стягнення з відповідача
заборгованості за поставлену теплову
енергію за період з 07.10.2010р. по 31.11.2013р.

За приписами статті 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд, у визначеному законом порядку,
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно ст. 43 ГПК України, господарський
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі усіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.

Таким чином, колегія суддів вважає
посилання скаржника, викладені в
апеляційній скарзі, безпідставними,
документально необґрунтованими,
такими, що належним чином досліджені
судом першої інстанції при розгляді
спору. Відтак, скаржник, в порушення
вимог ст.ст. 33,34 ГПК України, не довів
тих обставин, на які він посилався як на
підставу для відмови в задоволенні
позовних вимог.

Судова колегія вважає, що суд першої
інстанції повно з'ясував обставини
справи і дав їм правильну юридичну
оцінку. Порушень чи неправильного
застосування норм матеріального чи
процесуального права при розгляді
спору судом першої інстанції, судовою
колегією не встановлено, тому мотиви, з
яких подана апеляційна скарга, не
можуть бути підставою для скасування
прийнятого у справі рішення, а наведені
в ній доводи не спростовують висновків
суду.

Судові витрати зі сплати судового
збору за розгляд апеляційної скарги
покладаються на відповідача згідно ст.
49 ГПК.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 99, 101, 103, 105 Господарського
процесуального кодексу України,
Рівненський апеляційний господарський
суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міського
комунального підприємства
"Хмельницьктеплокомуненерго" на
рішення господарського суду
Хмельницької області від 06.02.14 р. у
справі № 924/1597/13 залишити без
задоволення.

Рішення господарського суду
Хмельницької області від 06.02.14 р. у
справі № 924/1597/13 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може
бути оскаржено у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
постановою апеляційного
господарського суду законної сили.

Справу №924/1597/13 повернути
господарському суду Хмельницької
області.

Головуючий суддя
Бучинська Г.Б.

Суддя
Дужич С.П.

Суддя
Олексюк Г.Є.