ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" квітня 2014 року
Справа № 920/2155/13

Колегія суддів у складі: головуючий
суддя Бондаренко В.П., суддя
Ільїн О.В., суддя Россолов В.В.,

при секретарі Соколовій Ю.І.,

за участю представників сторін:

позивача - Мєльнік О.В. - дов. № 5 від
08.01.2014р.,

відповідача - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу позивача (вх. №859С/1-9)
на рішення господарського суду
Сумської області від 17.02.2014 р. у справі
№ 920/2155/13,

за позовом Українського державного
підприємства поштового зв'язку
"Укрпошта" в особі Сумської дирекції
УДППЗ "Укрпошта", м. Суми,

до Управління майна комунальної
власності Сумської міської ради, м.
Суми,

про визнання частини договору
недійсною, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Українське державне
підприємство поштового зв'язку
"Укрпошта" в особі Сумської дирекції
УДППЗ "Укрпошта", звернувся до
господарського суду Сумської області з
позовом до Управління майна
комунальної власності Сумської
міської ради про визнання недійсною
частини ІІ Додатку № 3 "Розрахунок
розміру місячної орендної плати за
оренду нерухомого майна" до договору
оренди № ФМ-355 від 30.01.1998 р. в редакції
зміни № 2 до Розрахунку від 08.08.2011 р., а
також покласти на Управління майна
комунальної власності Сумської
міської ради судові витрати.

Рішенням господарського суду Сумської
області від 17.02.2014 р. (суддя Заєць С.В.) в
задоволенні позову відмовлено.

Позивач з рішенням суду першої
інстанції не погодився та подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення господарського суду
Сумської області від 17.02.2014р. та
прийняти нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм чинного законодавства.

Відповідач, Управління майна
комунальної власності Сумської
міської ради, в судове засідання не
з'явився, у наданому ним відзиву на
апеляційну скаргу зазначив, що згоден з
рішенням господарського суду першої
інстанції, вважає його обґрунтованим
та законним, також, вказав, що судом
були об'єктивно і повно досліджені всі
матеріали справи, без порушення
матеріального чи процесуального права,
наполягає на правомірності рішення,
просить залишити його без змін, а
апеляційну скаргу - без задоволення.
Також, в апеляційній скарзі відповідач
просить розглянути за відсутності його
представника.

Враховуючи те, що судом апеляційної
інстанції створено всі необхідні умови
для встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства, вжито заходи для
належного повідомлення сторін про час
та місце розгляду справи, проте
відповідач не скористався своїми
правами, передбаченими статтею 22 ГПК
України та виходячи з того, що явка
сторін не визнавалася обов'язковою
судом апеляційної інстанції, а участь в
засіданні суду (як і інші права,
передбачені статтею 22 ГПК України) є
правом, а не обов'язком сторін, колегія
суддів вважає за можливе розглянути
справу без участі вищевказаної особи
за наявними у ній матеріалами у
відповідності до статті 75
Господарського процесуального кодексу
України.

Дослідивши матеріали справи,
проаналізувавши доводи апеляційної
скарги, повторно розглянувши справу
відповідно до вимог статті 101
Господарського процесуального кодексу
України, вислухавши пояснення
представника позивача, перевіривши
повноту встановлення господарським
судом Сумської області обставин, що
мають значення для справи та
правильність застосування норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
встановлено судом першої інстанції та
не заперечується сторонами, 30.01.1998 р.
між сторонами укладено договір оренди
№ ФМ-355, що діє у редакції зі змінами № 2
від 02.06.2008 р. та № 2 від 08.08.2011 р., за
умовами якого орендодавець
(відповідач) передає, а орендар
(позивач) приймає у строкове платне
користування (в оренду) на умовах,
визначених договором, нежитлове
приміщення за адресою: м. Суми, вул.
Металургів, 2, на 1 поверсі, площею 201,4
кв.м.

Відповідно до п. 4.1 договору (в редакції
зі змінами № 2 від 02.06.2008р.), орендна
плата за об'єкт оренди розраховується
на підставі діючої Методики розрахунку
і порядку використання плати за оренду
комунального майна, затвердженої
відповідним рішенням Сумської міської
ради. Базова ставка орендної плати
встановлюється відповідним рішенням
Сумської міської ради.

З матеріалів справи вбачається, що
розмір орендної плати визначається на
підставі розрахунку розміру місячної
орендної плати за оренду нерухомого
майна, який є додатком № 3 до зміни № 2
до договору оренди № ФМ-355 від 30.01.1998 р.

08.08.2011р. за домовленістю сторін були
внесені зміни в зазначений розрахунок
і викладені в новій редакції у вигляді
змін № 2 до розрахунку орендної плати
до договору оренди № ФМ-355 від 30.01.1998 р.,
відповідно до яких орендна плата з
01.08.2011 р. по 31.12.2011 р. встановлюється на
рівні 1 гривні на рік, а у подальшому
складає 7208,47 грн. множиться на І п.р.
(Індекс інфляції за період з 01.06.2010 р. по
грудень 2011 р.) множиться на Ім. (Індекс
Інфляції за перший місяць оренди) за
січень 2012 р. додається 20% ПДВ. Розмір
орендної плати за кожний наступний
місяць розраховується шляхом
коригування розміру місячної орендної
плати за попередній місяць на індекс
інфляції за поточний місяць.

Відповідно до розділу ІІ змін №2 від
08.08.2011р. розмір місячної орендної плати
за січень 2012 року розраховується за
наведеною в даній зміні формулою, площа
орендованого нерухомого майна
становить 201,4 кв.м, базова ставка
орендної плати за використання 1 кв.м
нерухомого майна встановлена рішенням
Сумської міської ради № 3964-МР від 23.06.2010
р. і становить 8,50 грн. Розмір орендної
плати за кожний наступний місяць
розраховується шляхом коригування
розміру місячної орендної плати за
попередній місяць на індекс інфляції
за поточний місяць.

Як свідчить позов, позивач просить
визнати недійсною частину ІІ додатку №
3 "Розрахунок розміру місячної орендної
плати за оренду нерухомого майна" до
договору оренди № ФМ-355 від 30.01.1998 р. в
редакції зміни № 2 розрахунку від
08.08.2011р.

Відповідно до п. 9 Прикінцевих та
Перехідних положень Цивільного
кодексу України до договорів, що були
укладені до 01 січня 2004 року і
продовжують діяти після набрання
чинності Цивільним кодексом України,
застосовуються правила цього Кодексу
щодо підстав, порядку і наслідків зміни
або розірвання договорів окремих видів
незалежно від дати їх укладення.

У ст. 638 ЦК України зазначено, що договір
оренди вважається укладеним з моменту
досягнення домовленості з усіх
істотних умов і підписання сторонами
тексту договору.

Згідно зі ст. 10 Закону України "Про
оренду держаного та комунального
майна" умова договору щодо орендної
плати та її індексації є істотною.

Відповідно до ч. 2. ст. 10 Закону України
"Про оренду держаного та комунального
майна" укладений сторонами договір
оренди в частині істотних умов повинен
відповідати типовому договору оренди
відповідного майна.

Тобто, тільки за наявності в договорі
оренди такої істотної умови, як орендна
плата, договір оренди може вважатись
укладеним.

Судова колегія зазначає, що змінами № 2
від 08.08.2011 р. до договору оренди № ФМ-355
від 30.01.1998р., які є невід'ємним частинами
оспорюваного додатку № 3 (розрахунок
розміру місячної орендної плати),
сторони фактично погодили в новій
редакції всі істотні умови договору
оренди від 30.01.1998 р., в тому числі
відносно розміру орендної плати.

Таким чином, зміна №2 від 08.08.2011р. до
договору оренди № ФМ-355 від 30.01.1998р.
фактично є викладенням договору в
новій редакції, тобто за своєю суттю є
правочином, оскільки включає в себе
погоджені сторонами істотні умови, що є
відмінними від раніше закріплених
умов.

Відповідно до ст. 654 ЦК України зміни до
договору повинні вчинятися у тій самій
формі, яка визначена для договорів
певного виду чинним на час погодження
сторонами умов правочину
законодавством.

Згідно зі ст. 793 ЦК України договір
найму будівлі або іншої капітальної
споруди (їх окремої частини)
укладається у письмовій формі. Договір
найму будівлі або іншої капітальної
споруди (їх окремої частини) строком на
три роки і більше підлягає
нотаріальному посвідченню, а договір
найму будівлі або іншої капітальної
споруди (їх окремої частини), укладений
на строк не менше ніж на три роки,
підлягає також державній реєстрації.

Статтею 794 ЦК України встановлено, що
договір найму будівлі або іншої
капітальної споруди (їх окремої
частини), укладений на строк не менше
ніж на три роки, підлягає державній
реєстрації.

У ст. 640 ЦК України визначено, що
договір, який підлягає нотаріальному
посвідченню або державній реєстрації,
є укладеним з моменту його
нотаріального посвідчення або
державної реєстрації, а в разі
необхідності і нотаріального
посвідчення, і державної реєстрації - з
моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 210 ЦК України
правочин підлягає державній
реєстрації лише у випадках,
встановлених законом. Такий правочин є
вчиненим з моменту його державної
реєстрації.

Таким чином, якщо сторони бажали внести
зміни до договору оренди № ФМ -355 від
30.01.1998р., який був укладений за
правилами Цивільного кодексу
Української РСР від 1963 року, та у разі,
якщо нові відносини між ними містили
ознаки, закріплені у ст. 793 та 794
Цивільного кодексу України, то вони
мали дотримуватися вимог останнього
щодо обов'язкового нотаріального
посвідчення та державної реєстрації.

У п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 9 від 06.11.2009 року "Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними"
зазначено, що згідно зі ст.ст. 210 та 640
Цивільного кодексу України не є
вчиненим правочин у разі нездійснення
його державної реєстрації, якщо
правочин підлягає такій реєстрації.
Встановивши ці обставини, суд
відмовляє в задоволенні позову про
визнання правочину недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання сторонами вимог, які
встановлені ст. 203 цього Кодексу, саме
на момент вчинення правочину.

Не може бути визнаний недійсним
правочин, який не вчинено.

Згідно зі ст. ст. 210 та 640 Цивільного
кодексу України не є вчиненим правочин
у разі нездійснення його державної
реєстрації, якщо правочин підлягає
такій реєстрації.

Аналогічна правова позиція викладена у
постанові Вищого господарського суду
України по справі №5021/1329/12 від 23.04.2013
року.

Колегія суддів, проаналізувавши
матеріали справи, вважає, що спірні
правочини не є укладеними, оскільки з
матеріалів справи не вбачається, що
зміни № 2 від 08.08.2011 р. до договору
оренди № ФМ-355 від 30.01.1998 року були
засвідчені нотаріально та
зареєстровані у встановленому
законодавством порядку.

На підставі викладеного, доводи
апеляційної скарги не знайшли
підтвердження в матеріалах справи.

Судова колегія Харківського
апеляційного господарського суду
вважає, що суд першої інстанції
правильно відмовив в позові позивачу,
тому, оскаржуване рішення
господарського суду Сумської області
від 17.02.2014 р. підлягає залишенню без
змін, а апеляційна скарга - без
задоволення.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. 105
ГПК України, колегія суддів
Харківського апеляційного
господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

У задоволенні апеляційної скарги
відмовити.

Рішення господарського суду Сумської
області від 17.02.2014 р. у справі № 920/2155/13
залишити без змін.

Повний текст постанови складено 29.04.2014
року

Головуючий суддя
Бондаренко В.П.

Суддя
Ільїн О.В.

Суддя
Россолов В.В.