ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2014 року Справа № 5004/886/12(5004/161/12)

Вищий господарський суд України в
складі колегії суддів:

Корсака В.А. - головуючого, Данилової
М.В. (доповідача), Данилової Т.Б.,за
участю представників:позивачаОСОБА_4
(дов. від 26.06.2012 р.)відповідачаЗамніус
А.Ю. (дов. від 12.08.2013 р.)розглянувши у
відкритому судовому засіданні
касаційну скаргу Волинської обласної
спілки споживчих товариствна
постановуРівненського апеляційного
господарського суду від 03.03.2014 р.у
справі № 5004/886/12(5004/161/12) господарського
суду Волинської областіза
позовомФізичної особи - підприємця
ОСОБА_6доВолинської обласної спілки
споживчих товариств провідшкодування
вартості капітального ремонту в сумі 920
934, 21 грн.

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_6
звернувся до господарського суду
Волинської області з позовом до
Волинської обласної спілки споживчих
товариств про відшкодування вартості
капітального ремонту споруди туалету,
загальною площею 216 м2, яка розташована
на території ринку АДРЕСА_1 в сумі 264 568
грн.

Рішенням господарського суду
Волинської області від 13.03.2012 р. у
справі №5004/161/12, залишеним без змін
постановою Рівненського апеляційного
господарського суду від 25.04.2012 р., у
позові відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду
України від 02.07.2012 р. рішення
господарського суду Волинської
області від 13.03.2012 р. у справі № 5004/161/12
та постанову Рівненського
апеляційного господарського суду від
25.04.2012 р. скасовано, а справу направлено
на новий розгляд до господарського
суду Волинської області.

До винесення господарським судом
Волинської області рішення по суті
спору, з урахуванням неодноразових
заяв про збільшення і заяви про
зменшення позовних вимог, Фізична
особа - підприємець ОСОБА_6 просив суд
стягнути з Волинської обласної спілки
споживчих товариств вартість
капітального ремонту в сумі 920 934, 21
грн., з яких 877 080, 20 грн. - загальна сума з
ПДВ, 43 854, 01 грн. - сума єдиного податку,
яка мала включатися до кошторисного
розрахунку.

За результатами нового розгляду справи
№ 5004/886/12(5004/161/12) господарський суд
Волинської області рішенням від 17.01.2013
р. (суддя Гарбар І.О.), залишеним без змін
постановою Рівненського апеляційного
господарського суду від 03.03.2014 р.
(колегія суддів: головуючий Дужич С.П.,
судді Мамченко Ю.А., Саврій В.А.), позов
задоволено частково. Стягнуто з
Волинської обласної спілки споживчих
товариств на користь Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_6 877 080, 20 грн.
відшкодування вартості капітального
ремонту споруди туалету загальною
площею 216 м2, розташованої на території
ринку АДРЕСА_1, 17 541, 60 грн. понесених
витрат по сплаті судового збору та 1 961,60
грн. понесених витрат по сплаті за
проведення експертизи. В стягненні 43 854,
01 грн. відмовлено.

Мотивуючи свої рішення, суди
попередніх інстанцій встановили, що
при винесенні господарським судом
Волинської області рішення від 15.11.2007 р.
у справі № 8/77-92 про визнання недійсним
договору оренди з викупом від 23.02.2002 р.,
укладеного між Волинською обласною
спілкою споживчих товариств та
Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_6,
на виконання якого останнім було
здійснено капітальний ремонт споруди
туалету, яка розташована на території
ринку АДРЕСА_1, суд не вирішив питання
про відшкодування вартості
проведеного капітального ремонту, у
зв'язку з чим суди у даній справі дійшли
висновку про наявність у позивача
достатніх правових підстав на
відшкодування за рахунок відповідача
вартості капітального ремонту у
відповідності до статті 216 Цивільного
кодексу України.

Не погоджуючись із вищезазначеними
судовими рішеннями, Волинська обласна
спілка споживчих товариств звернулась
до Вищого господарського суду України
з касаційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення господарського суду
Волинської області від 17.01.2013 р. та
постанову Рівненського апеляційного
господарського суду від 03.03.2014 р., та
передати справу на новий розгляд до
господарського суду Волинської
області.

В обґрунтування касаційної скарги
скаржник посилається на те, що судами
попередніх інстанцій не було належним
чином досліджено всіх доказів в їх
сукупності та встановлено всіх
обставин, необхідних для правильного
вирішення спору, що призвело, на думку
скаржника, до невідповідності
висновків судів обставинам справи та
порушення судами норм матеріального та
процесуального права.

Фізична особа - підприємець ОСОБА_6 у
своєму відзиві на касаційну скаргу
просить залишити рішення
господарського суду Волинської
області від 17.01.2013 р. та постанову
Рівненського апеляційного
господарського суду від 03.03.2014 р. без
змін, а касаційну скаргу Волинської
обласної спілки споживчих товариств -
без задоволення, вважаючи оскаржувані
судові рішення такими, що прийняті у
відповідності з нормами матеріального
та процесуального права, а касаційна
скарга є необґрунтованою та такою, що
не підлягає задоволенню, по кожному
пункту якої позивач надав змістовні
заперечення.

Ухвалою Вищого господарського суду
України від 14.04.2014 р. касаційну скаргу
прийнято до провадження та призначено
до розгляду на 14.05.2014 р., а також за
заявою Волинської обласної спілки
споживчих товариств зупинено
виконання рішення господарського суду
Волинської області від 17.01.2013 р. та
постанову Рівненського апеляційного
господарського суду від 03.03.2014 р. у
справі №5004/886/12(5004/161/12) до закінчення
перегляду справи в касаційному
порядку.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення присутніх у судовому
засіданні представників сторін,
перевіривши наявні матеріали справи на
предмет правильності застосування
судами норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
вважає, що касаційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступних
підстав.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій та вбачається з матеріалів
справи, 23.02.2002 р., між Луцьким
госпрозрахунковим ринком як
орендодавцем, правонаступником якого є
Волинська обласна спілка споживчих
товариств, та Фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_6 як орендарем було
укладено договір оренди з викупом, за
умовами якого орендар отримав у
тимчасове володіння строком 12 років і 9
місяців споруду туалету, загальною
площею 216 м2, яка розташована на
території ринку АДРЕСА_1.

Згідно пункту 3.1. вказаного договору
термін оренди складає 12 років і 9
місяців з моменту прийняття об'єкта, що
орендується.

Відповідно до пункту 4.1 даного договору
орендні платежі здійснюються шляхом
зарахування вартості виконаних робіт
по капітальному ремонту в орендну
плату об'єкта оренди.

Пунктом 4.2. цього договору та додатком
№ 3 до даного договору сторони
погодили, що орендар проводить
капітальний ремонт об'єкта оренди,
кошторисна вартість якого становить 259
673 грн.

Актом передачі туалету на ринку
АДРЕСА_1 даний об'єкт оренди, залишкова
вартість якого становила 116 360 грн., був
переданий орендарю.

Судами встановлено, що на виконання
умов договору та на підставі
узгодженого з орендодавцем кошторисом,
в якому обумовлено об'єм та вартість
проведеного ремонту, вартість
матеріалів, а також погоджено загальну
вартість проведення капітального
ремонту об'єкту, який був переданий в
оренду Фізичній особі - підприємцю
ОСОБА_6, в червні, грудні 2003 року,
березні та у вересні 2004 року, позивачем
було виконано капітальний ремонт
спірного туалету загальною площею 216,0
м2, що на території ринку АДРЕСА_1.

Будь-яких претензій ні до якості
виконаних робіт, ні до їх об'єму та
вартості у орендодавця не було, а тому
дані роботи були прийняті орендодавцем
і представниками сторін по угоді були
підписані акти приймання виконаних
робіт форми КБ-2в та завірено їх
печатками. Оригінали даних актів були
оглянуті у судових засіданнях судів
попередніх інстанцій під час розгляду
даної справи.

15.11.2007 р. рішенням господарського суду
Волинської області у справі №8/77-92,
залишеним без змін постановою
Львівського апеляційного
господарського суду від 23.01.2008 р. та
постановою Вищого господарського суду
України від 22.05.2008р., було задоволено
позов Волинської обласної спілки
споживчих товариств як
правонаступника Луцького
госпрозрахункового ринку та власника
об'єкта оренди, до Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_6 про визнання
недійсним договору оренди нерухомого
майна та визнано недійсним договір
оренди з викупом від 23.02.2002 р.,
укладеного на 12 років і 9 місяців між
Луцьким госпрозрахунковим ринком та
ФОП ОСОБА_6 на споруду туалету,
загальною площею 216 м2, що розташована
на території ринку АДРЕСА_1.

11.04.2011 р. рішенням господарського суду
Волинської області у справі №06/5004/110/11,
залишеним без змін постановою Вищого
господарського суду України від 31.01.2012
р., за позовом Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_6 до Волинської
обласної спілки споживчих товариств
про стягнення 264 568 грн. та зустрічним
позовом Волинської обласної спілки
споживчих товариств до ФОП ОСОБА_6 про
стягнення 842 400 грн. було частково
задоволено зустрічний позов та
стягнуто з ФОП ОСОБА_6 на користь
Волинської обласної спілки споживчих
товариств 803 520 грн. - вартості
користування спірним майном, 8 035 грн. -
витрат державного мита та 236 грн. - за
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу.

27.07.2011 р., державним виконавцем відділу
ДВС Луцького РУЮ було винесено
постанову про відкриття виконавчого
провадження за наказом господарського
суду Волинської області № 06/5004/110/11 про
стягнення з Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_6 на користь Волинської обласної
спілки споживчих товариств 811 791 грн.

Як вбачається з матеріалів справи та
було зазначено вище, 17.02.2012 р. Фізична
особа - підприємець ОСОБА_6 звернувся до
господарського суду Волинської
області з позовом до Волинської
обласної спілки споживчих товариств
про відшкодування вартості
капітального ремонту споруди туалету
загальною площею 216 м2, що розташована
на території ринку АДРЕСА_1 в сумі 264 568
грн. на підставі частини 1 статті 216
Цивільного кодексу України, яка в
подальшому неодноразово змінювалась і
в решті становить 920 934, 21 грн.

З врахуванням пояснень по справі та
уточнень правового обґрунтування
позову, підставою для подання позовної
заяви Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_6 слугувало рішення
господарського суду Волинської
області від 15.11.2007 р. у справі № 8/77-92 про
визнання договору оренди з викупом від
23.02.2002 р. недійсним. За своєю правовою
природою позов про відшкодування
вартості капітального ремонту
фактично є позовом про застосування
наслідків недійсного правочину. ФОП
ОСОБА_6 звернув увагу на те, що при
задоволенні позову про визнання
недійсним договору оренди з викупом
від 23.02.2002 р. господарський суд
Волинської області не вирішив питання
про відшкодування вартості
проведеного позивачем капітального
ремонту споруди туалету, яка
розташована на території ринку
АДРЕСА_1, про що Вищий господарський суд
України в своїй постанові від 22.05.2008 р. у
справі № 8/77-92 підтвердив наявність
вищезазначених помилок та вказав, що
питання застосування реституції за
спірним договором попередніми
судовими інстанціями не розглядалось,
а тому може бути предметом розгляду
іншого судового провадження.

Приписами статті 1 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що підприємства, установи,
організації, інші юридичні особи (у
тому числі іноземні), громадяни, які
здійснюють підприємницьку діяльність
без створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності
(далі - підприємства та організації),
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

Згідно статті 15 Цивільного кодексу
України кожна особа має право на захист
свого цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання
іншою особою.

Захист свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу в суді
кожна особа вправі здійснювати шляхом
звернення з позовом, предмет якого або
кореспондує із способами захисту,
визначеними у статті 16 Цивільного
кодексу України, договором або іншим
законом.

Згідно статті 11 Цивільного кодексу
України цивільні права та обов'язки
виникають з дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки.

За умовами частини 1 статті 759
Цивільного кодексу України за
договором оренди наймодавець передає
або зобов'язується передати наймачеві
майно у користування за плату на певний
строк.

Відповідно до частини 1 статті 283
Господарського кодексу України за
договором оренди одна сторона
(орендодавець) передає другій стороні
(орендареві) за плату на певний строк у
користування майно для здійснення
господарської діяльності. За
користування майном з наймача
справляється плата, розмір якої
встановлюється договором найму. Плата
за користування майном вноситься
щомісячно, якщо інше не встановлено
договором.

Статтею 526 Цивільного кодексу України
встановлено, що зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог ЦК
України, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

За приписами частини 1 статті 216
Цивільного кодексу України недійсний
правочин не створює юридичних
наслідків, крім тих, що пов'язані з його
недійсністю. У разі недійсності
правочину кожна із сторін зобов'язана
повернути другій стороні у натурі все,
що вона одержала на виконання цього
правочину, а в разі неможливості такого
повернення, зокрема тоді, коли одержане
полягає у користуванні майном,
виконаній роботі, наданій послузі, -
відшкодувати вартість того, що
одержано, за цінами, які існують на
момент відшкодування.

Такі ж приписи містить стаття 208
Господарського кодексу України,
відповідно до якої, у разі визнання
недійсним зобов'язання з інших підстав
кожна із сторін зобов'язана повернути
другій стороні все одержане за
зобов'язанням, а за неможливості
повернути одержане в натурі -
відшкодувати його вартість грошима,
якщо інші наслідки недійсності
зобов'язання не передбачені законом.

Врахувавши обставини справи та
проаналізувавши вищенаведені норми
матеріального права, суди попередніх
інстанцій дійшли висновку, що оскільки
питання застосування реституції за
договором оренди з викупом від 23.02.2002 р.
на користь Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_6 господарськими судами при
розгляді справи № 8/77-92 не розглядалося,
останній вправі звернутись з позовом
до Волинської обласної спілки
споживчих товариств про відшкодування
вартості капітального ремонту,
здійсненого на виконання вказаного
договору оренди.

Матеріалами справи підтверджено факт
здійснення Фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_6 у 2003 - 2004 роках
капітального ремонту орендованого
майна по договору оренди з викупом від
23.02.2002 р., який в подальшому був визнаний
недійсним, на суму 264 568 грн., що
підтверджено актами форми КБ-2в. Дана
обставина сторонами не заперечується.

Відповідно до висновку № 7881 судової
будівельно-технічної експертизи від
21.11.2012 р., призначеної ухвалою
господарського суду Волинської
області від 31.08.2012 р., вартість
капітального ремонту, виконаного
Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_6 в
червні 2003 року, грудні 2003 року, березні
2004 року, вересні 2004 року, згідно актів
приймання виконаних підрядних робіт
форми КБ-2в, споруди туалету загальною
площею 216 м2, розташованої на території
ринку АДРЕСА_1, станом на момент
проведення експертизи становить 778 592
грн., в тому числі вартість
будівельно-монтажних робіт 725 553 грн., із
них вартість будівельних матеріалів 286
151 грн.

Висновок судового експерта для
господарського суду не є обов'язковим і
оцінюється господарським судом за
правилами, встановленими статтею 43
Господарського процесуального кодексу
України.

Оцінивши висновок експерта, який є
доказом в господарському процесі,
заслухавши пояснення експерта в
судовому засіданні, суд першої
інстанції, з позицією якого погодився
апеляційний суд, встановив, що Фізичною
особою - підприємцем ОСОБА_6 було
виконано на користь Волинської
обласної спілки споживчих товариств
роботи у вигляді капітального ремонту
орендованого майна, вартість яких на
момент їх відшкодування, внаслідок
недійсності договору, на виконання
якого їх було виконано, становить 877 080,
20 грн. з ПДВ, з яких 286 151 грн. з ПДВ
вартість будівельних матеріалів та 590
929, 20 грн. з ПДВ вартість
будівельно-монтажних робіт.

Таким чином, суди попередніх інстанцій
дійшли вмотивованого висновку, що
позовні вимоги щодо стягнення з
відповідача на користь позивача 877 080, 20
грн. вартості капітального ремонту
підставні та підлягають до
задоволення.

Щодо стягнення 43 854, 01 грн. суми єдиного
податку, яка мала включатися до
кошторисного розрахунку, суд першої
інстанції, з яким погодився
апеляційний суд, дійшов висновку про
безпідставність такої вимоги Фізичної
особи - підприємця ОСОБА_6 до Волинської
обласної спілки споживчих товариств,
оскільки оплата єдиного податку є
обов'язком саме позивача і
обчислюється від його доходів
відповідно до норм та приписів,
встановлених Податковим кодексом
України.

Відповідно до статті 1117 Господарського
процесуального кодексу України
переглядаючи у касаційному порядку
судові рішення, касаційна інстанція не
вправі встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені у рішенні або постанові
господарського суду чи відхилені ним,
вирішувати питання про достовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими, збирати нові
докази або додатково перевіряти
докази, а лише на підставі встановлених
фактичних обставин справи перевіряє
застосування судом першої чи
апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновку, що оскаржувані судові акти у
даній справі прийняті судами
попередніх інстанцій при повному
з'ясуванні фактичних обставин справи у
відповідності з нормам матеріального
та процесуального права, у зв'язку з чим
підстав для їх зміни чи скасування не
вбачається.

Доводи, викладені у касаційній скарзі
Волинської обласної спілки споживчих
товариств були спростовані доказами та
матеріалами справи ще під час
здійснення апеляційного провадження, а
тому судова колегія вважає їх
непереконливими та такими, що не можуть
бути прийняті до уваги.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Волинської обласної
спілки споживчих товариств залишити
без задоволення.

Постанову Рівненського апеляційного
господарського суду від 03.03.2014 р. у
справі № 5004/886/12(5004/161/12) господарського
суду Волинської області залишити без
змін.

Поновити виконання рішення
господарського суду Волинської
області від 17.01.2013 р. та постанови
Рівненського апеляційного
господарського суду від 03.03.2014 р. у
справі № 5004/886/12(5004/161/12).

Головуючий суддя
В. Корсак

Судді:
М. Данилова

Т. Данилова