ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" квітня 2014 р.Справа № 922/536/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Прохорова С.А.

при секретарі судового засідання Рудяк
Т.О.

розглянувши справу

за позовом ФОП ОСОБА_2, м. Харків до
ФОП ОСОБА_3, м. Харків про стягнення
коштів за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_4, за дов.

відповідача - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Розглядається вимога ФОП ОСОБА_2 про
стягнення з ФОП ОСОБА_3 суми
заборгованості у розмірі 366 370,59 грн.

26.03.2014 року позивач звернувся до суду з
заявою про забезпечення позову, в якій
просить суд вжити заходи до
забезпечення позову шляхом накладення
арешту на нерухоме майно та
транспортні заходи, котрі належать
відповідачу в межах суми позовних
вимог.

В судовому засіданні 16.04.2014 року було
оголошено перерву до 17.04.2014 року.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримує заявлені позовні
вимоги в повному обсязі та просить суд
їх задовольнити.

Представник відповідача в призначене
судове засідання не з'явився, звернувся
до суду з клопотанням про відкладення
розгляду справи, посилаючись на те, що
ним не отримано копію позовної заяви.

Згідно ст.69 ГПК України спір має бути
вирішено господарським судом у строк
не більше двох місяців від дня
одержання позовної заяви.

2-х місячний термін розгляду справи №
922/536/14 закінчується 18.04.2014 року.

На підставі викладеного, враховуючи
відсутність клопотання сторін про
продовження терміну розгляду справи,
суд не має процесуальної можливості
для відкладення розгляду справи, а тому
суд відмовляє у задоволенні клопотання
відповідача про відкладення розгляду
справи та слухає справу в порядку ст.75
ГПК України за наявними в ній
матеріалами.

Відповідно до статті 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх позовних вимог або
заперечень на позов, в зв'язку з чим
справа розглядається в порядку статті
75 ГПК України за наявними в ній
матеріалами справи.

Суд, розглянувши надані учасниками
судового процесу документи і
матеріали, всебічно та повно з'ясувавши
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши в
сукупності докази, які мають значення
для розгляду справи і вирішення спору
по суті, встановив наступне:

24.07.2013 року між ФОП ОСОБА_2 (позивач по
справі, Продавець) та ФОП ОСОБА_3
(відповідач по справі, Покупець) було
укладено договір поставки №12,
відповідно до умов якого Продавець
зобов'язався поставити та передати у
власність Покупця Товар, а Покупець
прийняти та оплати Товар на умовах
Договору.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач виконав свої зобов8язання за
умовами договору, поставив
відповідачеві Товар на загальну суму 398
863,60 грн., що підтверджується
видатковими накладними, копії яких
містяться в матеріалах справи.

Відповідно до 3.1. Договору, відповідач
здійснює оплату за поставлений товар
на протязі 14-ти банківських днів з
моменту отримання товару.

Згідно п.3.2 договору вид розрахунків -
готівковий.

В порушення умов Договору, а саме п.3.1.,
відповідач лише частково сплатив
грошові кошти за поставлений Товар у
розмірі 51 000,00 грн. (про що свідчать
наявні у справі копії прибуткових
касових ордерів), внаслідок чого станом
на момент розгляду справи за ним
рахується заборгованість перед
позивачем у розмірі 347 863,60 грн.

Надаючи правову оцінку вище викладеним
обставинам суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного
законодавства, зобов'язання виникають
з підстав, зазначених у статті 11
Цивільного кодексу України. За
приписами частини 2 цієї статті
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини, інші юридичні факти.
Підставою виникнення цивільних прав та
обов'язків є дії осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також дії, що не передбачені цими
актами, але за аналогією породжують
цивільні права та обов'язки.

У відповідності із ст. 173
Господарського кодексу України та ст.
509 Цивільного кодексу України,
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або
утримуватися від певних дій, а інший
суб'єкт (управлена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть
виникати, зокрема, з господарського
договору та інших угод, передбачених
законом, а також з угод, не передбачених
законом, але таких, які йому не
суперечать (ст. 174 Господарського
кодексу України).

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського
кодексу України, господарські договори
укладаються за правилами,
встановленими Цивільним кодексом з
урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами. Згідно статті 525
Цивільного кодексу України,
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу
України, зобов'язання припиняється
частково або у повному обсязі на
підставах, встановлених договором або
законом та припинення зобов'язання на
вимогу однієї із сторін допускається
лише у випадках, встановлених законом
або договором, а згідно статті 599
Цивільного кодексу України,
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Відповідно до ч.1 ст. 193 Господарського
кодексу України, до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 712 Цивільного
кодексу України, згідно з якою за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Відповідно до ч.1 ст. 692 ЦК України,
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Згідно з ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу
України, боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Як вбачається з матеріалів справи,
станом на момент розгляду справи,
відповідач заборгованості за
поставлений товар не сплатив та не
надав суду жодних доказів, які б
спростовували суму заявленого боргу.

Враховуючи, що сума основного боргу
відповідачем не оспорена, відповідач
не надав суду доказів про погашення
заборгованості, а також, враховуючи, що
відповідно ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином та у встановлений строк, позовні
вимоги позивача в сумі 347 863,60 грн., суд
вважає обґрунтованими та такими, що
підтверджуються наданими суду
доказами та підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 610 ЦК
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).

Правові наслідки порушення
зобов'язання встановлені статтею 611
Цивільного кодексу України. Відповідно
до частини 1 вказаної статті, у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: сплата
неустойки.

Ч.1 ст. 216 Господарського кодексу
України встановлено, що учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

За змістом ст. 217 Господарського
кодексу України у сфері господарювання
застосовуються такі види
господарських санкцій: відшкодування
збитків; штрафні санкції;
оперативно-господарські санкції та
адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до ч.1 ст. 230 Господарського
кодексу України штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно ч.1 та ч.3 ст. 549 Цивільного
кодексу України неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Відповідно до ст.3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов`язань" розмір
пені, передбачений статтею 1 цього
Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Пунктом 7.3. Договору, передбачено, що у
випадку порушення строків оплати
Покупець сплачує Продавцю пеню в
розмірі подвійної облікової ставки НБУ
від суми заборгованості за кожний день
прострочення.

Враховуючи, що сума боргу в частині
стягнення пені відповідачем не
оспорена, відповідач не надав суду
доказів про погашення суми основного
боргу, суд вважає позовні вимоги в
частині стягнення пені в сумі 12 650,49 грн.
обґрунтованими, такими, що
підтверджуються наданими суду
доказами та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також 3 % річних від простроченої суми.
За таких обставин, позовні вимоги
позивача в розмірі 2795,75 грн. 3% річних та
інфляційних в сумі 3060,75 грн.,
обґрунтовані, відповідають вимогам
діючого законодавства та підлягають
задоволенню.

Стосовно заяви позивача про
забезпечення позову шляхом накладення
арешту на нерухоме майно та
транспортні засоби, які належать
відповідачу, то суд зазначає наступне,
відповідно до статті 66 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд за заявою сторони,
прокурора або з власної ініціативи має
право вжити передбачених статтею 67
цього Кодексу заходів до забезпечення
позову. Забезпечення позову
допускається в будь-якій стадії
провадження у справі, якщо невжиття
таких заходів може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
господарського суду.

Враховуючи, що позивачем не надано
жодних обґрунтованих підстав того, що
невжиття таких заходів може утруднити
чи зробити неможливим виконання
рішення господарського суду, а тому суд
відмовляє у задоволенні заяви позивача
про забезпечення позову.

Відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України
витрати по сплаті судового збору
покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 526, 530 ЦК України, ст.ст.
1, 12, 22, 33, 43, 44, 49, 66, 67, 75, 82-85 ГПК України,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 (61000, АДРЕСА_1, ідент. номер
НОМЕР_1) на користь Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_2,
ідент. номер НОМЕР_2) суму основного
боргу у розмірі 347 863,60 грн., пеню в сумі 12
650,49 грн., 3% річних в сумі 2 795,75 грн.,
інфляційні в сумі 3 060,75 грн., судовий
збір в сумі 7 328,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 22.04.2014 р.

Суддя С.А. Прохоров

справа №922/536/14